Справа № 192/703/19
Провадження № 2/192/912/20
РІШЕННЯ

Іменем України

"23" грудня 2020 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Стрельникова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Корота Л.С.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки адвоката Машошиної А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МРІЯ-СЕРВІС» про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є власником земельної ділянки, яка розташована на території Новомар`ївської сільської ради, Солонянського району, Дніпропетровської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 8,4583 га.

З метою належного використання земельної ділянки 15 серпня 2006 року між позивачкою та ТОВ «МРІЯ-СЕРВІС» укладено договір оренди земельної ділянки№238. Відповідно до п.8 вказаного договору договір укладено на п`ять років. Після закінчення строку договору орендар має право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендаря про намір продовжити його дію.

В березні 2018 року позивачка дізналася, що у відповідача наявна додаткова угода від 18 серпня 2010 року до договору оренди земельної ділянки №238 від 25 грудня 2006 року.

Відповідно до додаткової угоди відповідач вніс зміни до договору оренди земельної ділянки, серед яких продовжив дію договору оренди земельної ділянки до 31 грудня 2022 року.

Позивачці про існування даної додаткової угоди було не відомо та вона її не підписувала, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 звернулася з заявою про вчинення злочину до Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, на підставі якої було відкрито кримінальне провадження №0000206 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України та проведено судову почеркознавчу експертизу.

Судовим експертом Забугою А.В. встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Орендодавец» додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки №238 від 25 грудня 2006 року, укладеної 18 серпня 2010 року між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ТОВ «МРІЯ-СЕРВІС» в особі директора ОСОБА_2 , виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням її справжнього підпису.

Таким чином, обставини імітації підпису позивачки в додатковій угоді від 18 серпня 2010 року до договору оренди земельної ділянки №238 від 25 грудня 2006 року, підтверджує відсутність у позивачки волі на умови викладені в додатковій угоді, зокрема, щодо строку дії оренди, тому просила суд визнати додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки недійсною.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених в позові.

Представник відповідача, який повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши позивачку та її представника, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 207 ЦК України - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 216 ЦК України - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 654 ЦК України - зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України - майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Об`єктом оренди є земельна ділянка. За змістом статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно з нормою статті 791 ЗК України земельна ділянка набуває ознак об`єкта цивільних прав з моменту її формування з присвоєнням кадастрового номера та внесення в Державний земельний кадастр.

Згідно ст. 14 Закону України «Про оренду землі» - договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції яка діяла на момент укладення спірного договору - істотними умовами договору оренди землі є:

об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);

строк дії договору оренди;

орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату;

умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду;

умови збереження стану об`єкта оренди;

умови і строки передачі земельної ділянки орендарю;

умови повернення земельної ділянки орендодавцеві;

існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки;

визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини;

відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії ЯЖ №140512 від 25 листопада 2008 року, належить земельна ділянка, площею 8,4585 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Новомар`ївська сільська рада, Солонянський район, Дніпропетровська область (а.с. 7).

Тобто позивачка є власником земельної ділянки площею 8,4585 га, що розташована на території Новомар`ївської сільської ради, Солонянського району, Дніпропетровської області.

Відповідно до договору оренди землі від 15 серпня 2006 року укладеного в с. Новомар`ївка, Солонянського району, Дніпропетровської області ОСОБА_1 з одного боку та ТОВ «МРІЯ-СЕРВІС» з іншого боку уклали договір про передання орендодавцем в строкове платне користування земельної ділянки сільськогосподарського призначення, в оренду передається земельна ділянка, що розташована на території Новомар`ївської сільської ради площею 8,4585 га, строком на 5 років (а.с. 14-17).

Вказаний договір має підписи, як орендодавця так і орендаря. Також в договорі стоїть відмітка про його реєстрацію у Солонянському відділі ДРФ «ЦДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 25 грудня 2006 року №92.

Згідно витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-017, наявний запис про оренду земельної ділянки позивачки відповідачем ТОВ «Мрія-Сервіс», дата державної реєстрації речового права 07 серпня 2007 року, строк дії речового права до 31 грудня 2022 року (а.с. 8-10).

Як вбачається з додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки №238 від 25 грудня 2006 року, укладеної 18 серпня 2010 року, орендодавець з однієї сторони та ТОВ «МРІЯ-СЕРВІС», в особі Оганесян О.Е., уклали додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки серії І-ДП №125300 від 26 липня 2002 року, яким змінено в тому числі пункт договору 8, так викладено його в наступній формі: продовжити дію цього договору до 31 грудня 2022 року. Зазначена додаткова угода має підписи, як орендодавця так і орендаря.

Відповідно до висновку експерта №4465-18 від 03 січня 2019 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні №0000206, експерт на питання: «Чи виконаний підпис в додатковій угоді до договору оренди земельної ділянки №238 від 25 грудня 2006 року, укладеної 18 серпня 2010 року між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ТОВ «МРІЯ-СЕРВІС» в особі директора Оганесян О.Е., в графі «Орендодавець. Реквізити сторін» ОСОБА_1 » відповів: Підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Орендодавець» додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки №238 від 25 грудня 2006 року, укладеної 18 серпня 2010 року між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ТОВ «МРІЯ-СЕРВІС» в особі директора ОСОБА_2 , - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням її справжньому підпису (а.с. 19-25).

Як на підставу недійсності додаткової угоди до договору оренди землі, позивачка вказує на ту обставину, що дану додаткову угоду позивачка не підписувала, що підтверджується на думку позивача дослідженим в судовому засіданні висновком експерта.

Суд зауважує, що відповідно до ст. 102 ЦПК України - висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

Згідно ст. 103 ЦПК України - суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України - вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, враховуючи вищезазначені норм процесуального права, те, що наданий позивачкою висновок експерта виготовлений в межах кримінального провадження, тобто не на замовлення сторони, а також те, що позивачкою не надано відомостей що це, за кримінальне провадження, в межах якого проводилась експертиза, яка його стадія, тому суд позбавлений можливості визнати зазначений доказ, як висновок експерта в розумінні ЦПК України.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, в якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України зробленого в постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15 про те, що судами під час розгляду справи встановлено, що спірний договір, укладений від імені позивача, підписаний не ним, а іншою особою. Таким чином спірний договір був укладений без волевиявлення позивача, а тому суди дійшли правильного висновку про недійсність спірного договору на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України», зазначаючи, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки.

Тому суд вважає, що позивачці слід відмовити в позові, оскільки нею обрано неефективний спосіб захисту, оскільки за обставин встановлених в судовому засіданні, позивачці слід заявляти вимогу про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. Оскільки позивачкою заявлено саме вимогу про визнання додаткової угоди недійсною, то суд, з врахуванням положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, позбавлений можливості розглянути вимогу про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, покладаються на позивачку.

На підставі викладеного, Закону України «Про оренду землі» в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин, ст.ст. 203, 207, 215, 256, 267 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 81, 102, 103, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 , яка мешкає: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МРІЯ-СЕРВІС», яке розташовано: с. Новомар`ївка, Солонянського району, Дніпропетровської області, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 31071621 про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивачки.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 30 грудня 2020 року.

Головуючий: суддя Стрельников О.О.