У Х В А Л А
29 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 274/616/19
провадження № 61-13684ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 січня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 03 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
В С Т А Н О В И В :
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позов обгрунтований тим, що 30 вересня 2016 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу у Військову частину НОМЕР_2 за строковим трудовим договором, укладеним в усній формі на період перебування старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_2 у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 після закінчення цієї відпустки пішла у відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до 4-х років.
03 січня 2019 року його звільнено наказом №4 відповідно до частини 8 статті 36 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним, оскільки після закінчення трудового договору, 02 січня 2018 року трудовий договір з ним не розривався, а трудові відносини фактично тривали ще один рік до 03 січня 2019 року, тому дія його строкового трудового договору продовженою на невизначений строк відповідно до статті 39-1 КЗпП України.
Зазначив, що 03 січня 2019 року старший солдат військової служби за контрактом ОСОБА_2 вийшла з відпустки, він також вийшов на роботу, був допущений до виконання службових обов`язків і фактично їх виконував. Проте, протягом робочого дня 03 січня 2019 року його звільнено на підставі частини восьмої статті 36 КЗпП України. Зазначив, що частина восьма статті 36 КЗпП України передбачає припинення трудового договору за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання, проте контракт з військовою частиною він не укладав.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 03 червня 2020 року, в позові відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 відбулося на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України, а не як зазначено в наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 03 січня 2019 року № 4 пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України, однак ця помилка не надає підстав суду визнавати цей наказ недійсним та поновлювати ОСОБА_1 на посаді радіотелефоніста другого гаубичного самохідно артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 . Помилка щодо формулювання причин звільнення може бути усунута відповідачем самостійно або за позовом позивача про зміну підстав формулювання звільнення.
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 січня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 03 червня 2020 року.

Касаційна скарга подана у передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, судовий збір сплачено.
Згідно з частиною другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу. Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Як на підставу касаційного оскарження, заявник посилається на те, що суди попередніх інстанцій застосували правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року, провадження № 61-787св17, від 13 червня 2018 року, провадження № 61-13588св18.
Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття провадження.
Касаційну скаргу подано з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження.
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:
Відкрити касаційне провадження у справі.
Витребувати з Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області матеріали цивільної справи № 224/616/19 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 29 січня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді: А. С. Олійник
С. О. Погрібний
В. В. Яремко