УХВАЛА

14 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 161/3998/19

провадження № 61-2514ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Шиповича В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 листопада 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів які стягуються з позивача на підставі заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 вересня 2011 року по справі № 2-4092/11 на утримання дочки ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 1/4 до 1/6 частини усіх видів заробітної плати (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову вказав, що проживає однією сім`єю з ОСОБА_5 , яка не працює та доходів не отримує. Крім того має дочку ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є дитиною-інвалідом.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 листопада 2019 року позов задоволено, зменшено розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , встановлений заочним рішенням Дарницького районного суду від 21 вересня 2011 року у справі № 2-4092/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Волинського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 листопада 2019 року залишено без змін.

29 січня 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала касаційну скаргу у цивільній справі № 161/3998/19 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 листопада 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року, в якій просила оскаржувані судові рішення скасувати, а справу передати на новий розгляд за встановленою підсудністю.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції Кодексу на час подання касаційної скарги), не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Станом на 1 січня 2020 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлено в сумі 2 102 грн (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»).

У позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців (пункт 3 частини першої статті 176 ЦПК України).

У позовах про зменшення або збільшення платежів або видач ціна позову визначається сумою, на яку зменшуються або збільшуються платежі чи видачі, але не більше ніж за один рік (пункт 6 частини першої статті 176 ЦПК України).

Відомості про те, що ціна позову у справі № 161/3998/19 перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого станом на 01 січня 2020 року, відсутні.

Справа про зменшення розміру аліментів є справою незначною складності.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня

2019 року про відкриття провадження, розгляд справи № 161/3998/19 вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, як малозначної справи.

Отже, для цілей ЦПК України справа № 161/3998/19 є малозначною.

ОСОБА_1 посилалась на підпункт а) пункту 2 частини третьої статті 389

ЦПК України, як підставу подання касаційної скарги.

Однак судом не встановлено обставин, які б свідчили, що касаційна скарга ОСОБА_1 стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводам ОСОБА_1 щодо порушення правил територіальної підсудності апеляційний суд дав оцінку з урахуванням того, що в суді першої інстанції відповідач не заявляла про непідсудність справи.

Доводи ОСОБА_1 щодо неправильного вирішення судом першої інстанції питання про стягнення судового збору в сумі 768, 40 грн не дають підстав вважати, що касаційна скарга стосується питання права, яке для формування єдиної правозастосовчої практики має фундаментальне значення.

Сама по собі незгода відповідача із оскарженими судовими рішеннями не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

ОСОБА_1 реалізувала своє право на апеляційний перегляд справи

№ 161/3998/19.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи

від 07 лютого 1995 року, державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), № 40160/12) вказав на обмеженість доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia).

Крім того, Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 09 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine) зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які могли вимагати касаційного розгляду справи.

Отже, касаційну скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі; належність справи до категорії малозначних була передбачуваною; справа № 161/3998/19 розглянута судами першої та апеляційної інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору; наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України судом не встановлена, а тому відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 листопада 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року у цивільній справі № 161/3998/19.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Шипович