Справа № 589/166/20
Провадження № 2-о/589/42/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Курбанової А.Р.

за участю секретаря судового засідання Нагорної Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за заявою ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи Шосткинського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про встановлення факту смерті на окупованій території України, -

ВСТАНОВИВ:

21 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті його матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на тимчасово окупованій території України, а саме в м. Донецьк, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування заяви вказує, що отримати свідоцтво про смерть його матері ОСОБА_2 у відділі РАЦС не надалось можливим, оскільки остання померла на тимчасово окупованій території України. Врегулювати дане питання в позасудовому порядку неможливо. Встановлення факту смерті ОСОБА_2 йому необхідно для отримання свідоцтва про смерть встановленого на території України зразка.

Заявник і представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилися, кожен окремо, надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Заявник звернувся до Шосткинського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області для реєстрації смерті ОСОБА_2 та внесення відомостей про її смерть до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

09 січня 2020 року Шосткинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) ОСОБА_1 відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , оскільки заявником для підтвердження факту смерті ОСОБА_2 пред`явлено документ, який виданий на території, де органи державної реєстрації України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Як вбачається з копії медичного свідоцтва про смерть №4980 від 20.12.2019р., ІНФОРМАЦІЯ_2 померла « ОСОБА_3 » (на рос., мовою оригіналу), причина смерті: церебральний атеросклероз /а.с. 4/.

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Куйбишевським відділом РАЦС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції ДНР /а.с. 11/, вбачається, що « ОСОБА_3 » (на рос., мовою оригіналу), ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьк Куйбишевського району ДНР.

Статтею 1 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Частинами 2, 3, 4 статті 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України.

Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року №254-VIIІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

До таких населених пунктів віднесено і в тому числі м. Донецьк Донецької області.

Таким чином, будь-яке свідоцтво про смерть особи, видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, є недійсним та не створює правових наслідків.

Факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.

Частиною 1 ст. 3 Закону України від 01.07.2010 № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про смерть особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 01.07.2010 № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті.

За роз`ясненнями, які містяться у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обгрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Згідно висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Суprus v Turkey», a також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», де грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case). ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані па окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як. наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має грунтуватись на дотриманні вимог ст. 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку ст. 317 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Оскільки з матеріалів справи вбачається розбіжність у написанні родових прізвищ заявника « ОСОБА_4 » та померлої « ОСОБА_5 », суд також вважає за необхідне зупинитися на наступному.

На підставі копії свідоцтва про народження заявника встановлено, що батьками ОСОБА_1 є « ОСОБА_3 » (на рос., мовою оригіналу) та « ОСОБА_6 » (на рос., мовою оригіналу) /а.с. 6/.

Хоча у долученій заявником до матеріалів справи копії паспорту померлої і вбачається написання на українській її прізвища « ОСОБА_5 », проте на російській мові її прізвище записано в паспорті як « ОСОБА_4 », що відповідає і прізвищу заявника у його паспорті в записі на російській мові.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що розбіжність у написанні родових прізвищ заявника та його матері сталася внаслідок різного перекладу прізвища з російської мови на українську, а їх родинний зв`язок безсумнівно підтверджено наявними у матеріалах справи документами.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що встановлення факту смерті ОСОБА_3 необхідне заявнику для державної реєстрації смерті його матері та внесення відомостей про її смерть до відповідного Державного реєстру, що в подальшому підлягає використанню в цивільно-правових відносинах згідно з законодавством України, суд вважає за необхідне встановити факт смерті ОСОБА_3 на тимчасово окупованій території України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258-259, 315-317, 319, 430 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на окупованій території України задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьк Донецької області.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області А.Р.Курбанова