Справа № 127/1339/20
Провадження № 2/127/194/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2020 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі: головуючого судді Луценко Л.В.,

при секретарі судового засідання Мироненко В.В.,

за участю представника відповідача адвоката Шкварко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Толстікової Олесі Миколаївни про стягнення авансового платежу за попереднім договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Толстікової О.М., про стягнення авансового платежу за попереднім договором, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 10.12.2019 між сторонами було укладено попередній договір про укладення у майбутньому договору купівлі-продажу квартири у м. Києві.

Відповідно до п.2.1 попереднього договору між сторонами було погоджено, що на підтвердження зобов`язання укласти договір купівлі-продажу у майбутньому та на забезпечення його виконання позивач ОСОБА_1 (сторона 2) як майбутній покупець передає відповідачу ОСОБА_2 (сторона 1) як майбутньому продавцеві грошові кошти у розмірі 23 688 грн 50 коп.

У п. 2.2. договору вказано, що своїми підписами під попереднім договором сторони підтверджують передачу авансу стороною 2 і відсутність будь-яких претензій фінансового характеру.

Згодом, договір купівлі-продажу квартири у м. Києві укладено не було.

Позивач вважає, що договір не було укладено з вини відповідача, оскільки вона не повідомила про арешт, який було накладено на квартиру на підставі ухвали Солом`янського районного суду м. Києва у кримінальній справі №760/14616/19, а також до закінчення строку у договорі відчужила (подарувала) спільну квартиру іншій особі ОСОБА_3 .

У зв`язку із цим позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 завдаток, внесений ним для забезпечення договору купівлі-продажу, а також додаткову суму у розмірі завдатку з огляду на ухилення відповідача від укладення договору, а всього 47 377 грн 00 коп.

Позивач ОСОБА_1 та третя особа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Толстікової О.М. у судове засідання не з`явилися, однак від них до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Шкварко А.В. позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві (а.с.132-134). Додатково суду пояснив, що договір купівлі-продажу не було укладено з вини позивача, який відмовився підписувати договір, бо дізнався про кримінальну справу щодо відповідача. На всі переконання відповідача та аргументи позивач не реагував з незрозумілих причин, після чого відповідач подарувала квартиру своїй матері. При цьому відповідач мала намір укласти договір купівлі-продажу, не ухилялась від його укладення, на відміну від позивача.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Так, у судовому засіданні достовірно встановлено, що 10 грудня 2019 року між сторонами укладено попередній договір у м. Києві, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толстіковою О.М. та зареєстровано у реєстрі за №5080 (а.с.6-7).

Відповідно до п.1.1. вказаного договору сторони зобов`язувалися у строк не пізніше 27 грудня 2019 року укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 на умовах, установлених попереднім договором, де позивач мав виступити покупцем (сторона 2), а відповідач продавцем (сторона 1).

На підтвердження зобов`язання, встановленого цим договором і на забезпечення його виконання, сторона 2 видає стороні 1 в рахунок належних з неї за основним договором платежів аванс у розмірі 23 688 гривень 50 копійок (п.2.1. договору).

У п.2.2 договору визначено, що своїми підписами під попереднім договором сторони підтверджують передачу авансу стороною 2 і відсутність будь-яких претензій фінансового характеру.

Юридична доля «авансу» у розмірі 23 688 гривень 50 копійок у разі порушення зобов`язань сторонами визначена у пунктах 3.1.1., 3.1.2, 3.2.2 договору.

Зокрема, у п.3.1.1, якому відповідає п.3.2.2 договору, визначено, що у разі невиконання своїх зобов`язань сторона 1 (майбутній продавець) зобов`язується повернути аванс та додатково сплатити суму у розмірі авансу.

У разі відмови сторони 2 (покупця) укласти договір купівлі-продажу сторона 1 має право залишити аванс у себе (п.3.1.2 договору).

Сторона відповідача не заперечує у відзиві, що фактично отримала від позивача грошові кошти у розмірі 23 688 гривень 50 копійок для підтвердження намірів позивача укласти з нею договір купівлі-продажу у майбутньому.

У матеріалах справи відсутні докази щодо того, що будь-яка зі сторін направляла іншій стороні письмові пропозиції щодо укладення договору, проекти такого договору, листи тощо.

Натомість, зі змісту інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.12.2019 вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_3 відповідно до договору дарування від 21.12.2019, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Миргородською Н.Г. та зареєстрованого у реєстрі за №2471 (а.с.12-13).

Таким чином, основний договір купівлі-продажу, щодо якого укладався попередній договір від 10.12.2019, між сторонами укладено не було.

Положенням ч.1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Поняття попереднього договору визначено у ст. 635 ЦК України.

Зокрема, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором (ч.1, 4 ст. 635 ЦК України).

Укладений між позивачем та відповідачем договір від 10.12.2019 відповідає вимогам законодавства щодо попереднього договору, у ньому міститься волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1,2 ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Зі змісту п.п.3.1.1. та 3.2.1 попереднього договору від 10.12.2019 визначена у договорі сума грошових коштів як аванс підлягала зарахуванню до суми зобов`язань покупця квартири.

При цьому, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора, а якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості (ч.1 ст.571 ЦК України).

Разом із тим, правила ст. 570-571 ЦК України поширюються на випадки, коли основний договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.

Вказане узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження 14-727цс19).

Оскільки договір купівлі-продажу квартири між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана відповідачу грошова сума в розмірі 23 688, 50 грн є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

При цьому відсутні підстави для стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 47 377 грн. (23 688, 50 * 2 = 47 377, 00) у якості завдатку у розумінні статей 570-571 ЦК України.

Відтак, оскільки відповідач ОСОБА_2 добровільно не повертає переданий їй аванс, грошові кошти у розмірі 23 688, 50 грн слід стягнути з неї, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 420 грн 40 коп.

Із доданих до позовної заяви акту приймання-передачі наданої правової допомоги №1 від 13.01.2020, квитанції №1838-6135-0031-9932 від 13.01.2020, рахунку на оплату №17 від 13.01.2020, додаткової угоди №2 до договору про надання правової допомоги №03/18 (а.с.14-17) вбачається, що позивачем було сплачено грошові кошти у розмірі 5 000 грн. за консультації та складання позовної заяви адвокатом по взаємовідносинах з ОСОБА_2 .

При цьому відповідно до ч.1-3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги до суду не надходило, будь-яких заперечень щодо обґрунтованості, неспівмірності чи нерозумності таких витрат суду стороною відповідача надано не було.

Хоча, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на саме на іншу сторону, яка може заявити клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/ 9215/15-ц звернуто увагу судів на те, щосаме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (п.44).

Таким чином, при вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що витрати позивача підтверджені документально квитанцією та актом виконаних робіт, заперечень щодо розміру витрат, їх обґрунтованості, співмірності та розумності від сторони відповідача не надходило.

А тому, зважаючи на те, що судом позов задоволено частково, слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 526, 570-571, 629 ЦК України, ст.ст. 4, 7, 10, 76-82, 89, 131, 137, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 23 688 грн. 50 коп. (двадцять три тисячі шістсот вісімдесят вісім гривень 50 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. (чотириста двадцять гривень 40 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 грн. 00 коп. (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , адреса для листування: АДРЕСА_5 ;

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Толстікова Олеся Миколаївна, адреса для листування: вул. Стуса, 25, м. Київ.

Повний текст рішення суду складено 04 листопада 2020 року.

Суддя