Справа № 314/3099/20
Провадження № 2-о/314/51/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2020 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі

головуючого судді Мануйлової Н.Ю.,

секретар Рясна А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу №314/3099/20 за поданою в порядку окремого провадження заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Вільнянський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, обґрунтовуючи такі вимоги наступними обставинами.

Заявник народився12. ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжі, батьками є ОСОБА_2 , 1958 року народження та ОСОБА_3 ,1958 року народження.

Заявник навчався в загальноосвітній школі №65 м. Запоріжжя, а потім в ПТУ №8 м. Запоріжжя.

На момент навчання у школі мешкав за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вироку народного суду Шевченківського району м. Запоріжжя від 27.10.1992 ОСОБА_4 був засуджений за ч.2 ст.140, ч.2 ст. 141, ч.1 ст.142, ст. 42 КК України ( в редакції 1960 року) до 4 років 6 місяців позбавлення волі та відбував покарання спочатку в ДУ «Курязька виховна колонія ім. А.С.Макаренка», а потім в ДУ «Бердянська виправна колонія №77».

Наразі заявник відбуває призначене судом покарання в ДУ «Дружелюбівський виправний центр» №1 за вироком Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 20.01.2016 року.

За зверненням заявника щодо оформлення паспорта громадянина України Вільнянський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області надав відповідь про те, що у заявника належність до громадянства України не підтверджена, оскільки у ОСОБА_1 відсутні документи, що підтверджують факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991р. або на 13.11.1991р.

У зв`язку із зазначеним, встановлення юридичного факту є необхідним для отримання заявником паспорта громадянина України.

Заявник у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні заяви наполягав.

Свідок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсіонерка, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , показала, що заявник є її син, станом на 24 серпня 1991 року проживав разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , показала, що ОСОБА_1 , працював разом з батьком, обробляв поля в с.Гнаровське Вільнянського району Запорізької області.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, причин неявки не повідомив.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності заявника та представника заінтересованої особи.

Дослідивши заяву та долучені до матеріалів справи письмові докази, суд вважає за необхідне задовольнити заяву з урахуванням наступних встановлених обставин справи.

Відповідно до архівної довідки Запорізької загальноосвітньої школи I-III ступенів №65 Запорізької міської ради Запорізької області від 19.05.2020 № 01-40/55 заявник навчався в загальноосвітній школі №65 м. Запоріжжя з 2 по 7 клас з 1983 р. по 1989 р. На момент навчання у даній школі він проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до відповіді ДУ «Бердянська виправна колонія (№77)» від 20.05.2020 №7-2284 заявник у період з 06.12.1994 по 15.08.1996 відбував покарання в ДУ «Бердянська виправна колонія (№77)» на підставі вироку народного судуШевченківського району м. Запоріжжя від 27.10.1992 року, яким він був засуджений за ч.2 ст.140, ч.2 ст. 141, ч.1 ст.142, ст. 42 КК України ( в редакції 1960 року) до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Також, відповідно до наданого судового рішення, заявник засуджений 20.01.2016року Нижньосірогозьким районним судом Херсонської областіза ч.3 ст. 297 КК України до 4 років обмеження волі. Наразі відбуває призначене судом покарання в ДУ «Дружелюбівський виправний центр» №1.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Запоріжжя, що підтверджується витягом з ДРАЦС №8 щодо актового запису про народження №2185 від 02.10.1975 року, складеного Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) наданим на запит суду.

Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України.

Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 року N 215 «Питання організації виконання ЗУ «Про громадянство України». Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв`язків тощо.

Відповідно до Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України або які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до п. 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента Українивід 27.03.2001 року N 215, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року N 588/2006, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Факт постійного проживання на території України заявника на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року має юридичне значення та породжує для нього юридичні наслідки, так як встановлення вказаного факту в судовому порядку надає йому право подати заяву про набуття громадянства України. В іншому встановленому Законом України «Про громадянство України» порядку, набути громадянство України заявник не може.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усіг ромадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24.08.1991.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставиниможе бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року.

Відповідно до п. 3 ч. 2ст. 9 Закону України "Про громадянство України", безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття "безперервне проживання на території України" та "проживання на території України на законних підставах". Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземцячи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на територіїУкраїни, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чиним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, розглядаючи заяву, суд надає правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам безперервного проживання особи на території України.

Отже, досліджені докази в їх сукупності, свідчать про те, що заявник проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року та іншого місця проживання у нього не було.

З урахуванням викладеного, а також з огляду на те, що для реалізації заявником своїх прав необхідним є визнання факту постійного проживання на території України, і саме цей факт має для заявника юридичне значення, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Оскільки судом при відкритті провадження заявника було звільнено від сплати судового збору, судові витрати покладаються на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 77, 81, 258, 259, 263-265, 268, 293, 294, 315 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (відбуває покарання в ДУ «Дружелюбівський виправний центр» (№1), місцезнаходження: Запорізька область, Вільнянський район, с. Дружелюбівка, вул. Олімпійська, 2), заінтересована особа: Вільнянський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області (, вул. Бочарова 17, м. Вільнянськ Запорізької області), про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження: м. Запоріжжя, на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Наталія Юріївна Мануйлова

23.12.2020