ПОСТАНОВА

Іменем України

29 грудня 2020 року м. Кропивницький

справа № 384/247/19

провадження № 22-ц/4809/942/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Єгорова С. М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє представник - адвокат Оніщук Володимир Іванович, на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області (суддя Галицький В. В.) від 23 березня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

10 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування своєї вимоги зазначила, що 09 жовтня 2018 року між нею та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого вона надала ОСОБА_2 в борг грошові кошти в розмірі 125000,00 грн на 30 календарних днів. Після спливу обумовленого ними строку, відповідачка борг не повернула.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 борг в сумі 125000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Вільшанського районного суду у Кіровоградській області від 23 березня 2020 року позов задоволено. Суд ухвалив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 125000,00 грн боргу за договором від 09 жовтня 2018 року.

Суд дійшов висновку, що між сторонами по справі існують правовідносини, які виникли з договору позики від 09 жовтня 2018 року. Відповідачка не виконала своє зобов`язання з повернення боргу, тому позов є обґрунтованим.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Оніщук Володимир Іванович, подала до суду апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_1 відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що розписку від 09 жовтня 2018 року написала відповідачка особисто, але під тиском та погрозами з боку позивачки. Насправді коштів від позивачки в сумі 125000 грн вона не отримувала. Написання цієї розписки фактично обумовлено тим, що вона мала перед позивачкою несплачений борг в сумі 3000 грн, а тому позивачка погрозами змусила її скласти розписку на значно більшу суму. Крім того, у розписці вона не вказувала, що бере на себе зобов`язання повернути нібито отримані кошти.

Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 заперечила проти доводів і вимог апеляційної скарги. Вона вказала на непослідовність позиції відповідачки, яка спершу загалом заперечувала факт складання нею боргової розписки, а після проведення почеркознавчої експертизи визнала, що розписка складена нею, але почала заперечувати факт отримання нею грошей. Насправді вона неодноразово надавала відповідачці позики, в тому числі кошти в сумі 125000 грн, які відповідачка позичила у неї на ремонт будинку і мала повернути через 30 днів, впродовж яких їй мали виплатити грошові кошти за землю. Однак, своє зобов`язання відповідачка не виконала, а згодом почала відмовлятися від нього.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

09 жовтня 2018 року в присутності свідків ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 125000,00 грн строком на 30 календарних днів про що вона склала і видала розписку (с. 50).

Згідно з висновком експерта Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 153 від 25 вересня 2019 року досліджувані рукописні записи: «Розписка. Дана мною ОСОБА_2 про те що я беру в ОСОБА_1 в борг (125000 тисяч грн) сто двадцять п`ять тисяч гривень. На 30 календарних днів. Отримала гроші при свідках. 09.10.2018» - виконані ОСОБА_2 ». Також встановлено, що «досліджуваний підпис, розташований навпроти цифрового запису «09.10.2018» в розписці (с. 50) - виконаний ОСОБА_2 » ( с. 119-124).

Отриману від ОСОБА_1 позику ОСОБА_2 не повернула.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частинами 2 - 4 ст. 545 ЦК України передбачено, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

У цій справі позивачка на підтвердження своїх вимог надала до суду оригінал розписки від 09 жовтня 2018 року, яку склала і підписала особисто відповідачка ОСОБА_2 про те, що вона взяла у ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 125000 грн на 30 календарних днів.

Текст розписки вказує на те, що між сторонами по справі була досягнута домовленість про передачу ОСОБА_1 грошових коштів ОСОБА_2 в конкретно визначеній сумі в борг на визначений строк 30 календарних днів. Цією розпискою також підтверджується факт отримання відповідачкою обумовленої суми.

Твердження відповідачки про те, що розписка не містить її зобов`язання про повернення позивачці отриманих коштів спростовується тим, що в розписці вона вказала про отримання нею грошових коштів в борг.

Згідно з Словником української мови, борг те, що взяте в позику, позичене.

Отже, брати в борг це те саме, що позичати і означає отримувати у власність чуже майно з умовою повернення.

Таким чином, складена відповідачкою розписка від 09 жовтня 2018 року містить її однозначне зобов`язання про повернення отриманих від позивачки грошових коштів після закінчення перебігу обумовленого строку 30 календарних днів. Тобто, відповідачка зобов`язалася повернути позивачці 125000 грн до 08 листопада 2018 року.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що між сторонами був укладений договір позики грошових коштів.

Доводи відповідачки про те, що цю розписку вона написала під психологічним тиском позивачки, яка нібито висловлювала їй свої погрози фізичною розправою, не підтверджені доказами.

Відповідачка визнала, що зазначену нею у розписці суму грошових коштів позивачці не повернула ні до 08 листопада 2018 року, ні на час вирішення спору судом. Оригінал розписки знаходився у позивачки і наданий нею до суду.

Таким чином у справі доведено, що відповідачка допустила невиконання грошового зобов`язання.

Наявність невиконаного відповідачкою зобов`язання всупереч умовам укладеного договору позики дає позивачці право вимагати стягнення боргу в судовому порядку.

Позивачка довела правомірність і обґрунтованість заявленої нею вимоги належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами, а отже суд дійшов правильного висновку про обґрунтованість позову ОСОБА_1 .

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 без задоволення, а рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 23 березня 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. М. Єгорова