Провадження 2/235/1370/20
Справа 235/3490/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хмельової С.М.

за участю секретаря судового засідання Фоміної Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя,

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем позивачка знаходилася у шлюбі з 23.12.2003р. 10.04.2020р. брак було розірвано за рішенням суду у справі 235/1840/20 від 10.04.2020р.

Під час сумісного життя були придбані:

-квартира за адресою: АДРЕСА_1 ,

-автомобіль Volkswagen Passat B6 з держ. № НОМЕР_1 , 2008 року випуску;

-і інші речі побутового вжитку.

Також відповідач під час шлюбу 13.12.2019р. розмістив в АТ «Райффайзен Банк Аваль» банківський вклад на суму 200 000грн. згідно Заяви-Договору №24 про вклад «Бонус» (з пролонгацією та щомісячною виплатою процентів на поточний рахунок) від 13.12.2019р.

Спірне майно, а саме: квартира за адресою АДРЕСА_1 (площею 68,5 кв. м, житловою площею 42,4 кв. м), легковий автомобіль Volkswagen Passat B6 з держ. № НОМЕР_1 , 2008 року випуску, сторонами було придбано за час перебування у шлюбі, а відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними. Грошові кошти були набуті сторонами під час перебування у шлюбі, тобто грошовий депозит в сумі 200000 грн. також є спільним майном подружжя.

Оскільки неподільні речі не можуть бути реально поділені, позивачка вважає за можливе отримати від відповідача компенсацію вартості 1/2 частки легкового автомобіля. Позивачка просила суд поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, таким чином: визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею право на отримання компенсації 1/2 частки легкового автомобіля в сумі 100 000грн., і залишити автомобіль у власності відповідача; визнати за позивачкою право власності на 14 частину грошей, що розміщені на депозитному рахунку відповідача №РОУ2-2429553, а саме 100 000грн.

Ухвалою суду від 09.06.2020 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.

Відповідач у відзиві на позов зазначив, що позовну вимогу про визнання права власності на Ѕ частину квартири відповідач не визнає з наступних підстав.

З відповідачкою перебувають у шлюбі з 23.12.2003 р.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 була придбана сторонами 09.10.2008 р., тобто ця квартира була набута у шлюбі.

Позивачка є власником (співвласником) квартири в силу закону. Відповідач ніколи не оспорював та не оспорює права позивачки на квартиру, як співвласниці, та підтверджує це її право.

Проти інших позовних вимог відповідач також заперечував.

Ухвалою суду від 27.10.2020 року прийнято заяву ОСОБА_1 про зменшення позовних вимог. Відповідно до поданої заяви позивачка просить суд визнати за нею власності на Ѕ частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка та відповідач подали суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи в судовому засіданні.

Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги, у їх зменшеному вигляді, підлягають задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклади шлюб 26.12.2003 року уклали шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 (а.с.14).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 09.10.2008 року ОСОБА_2 придбав квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 10.04.2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.61-62).

За приписами ч.3 ст.368 ЦК України, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Отже, зазначені норми права встановлюють існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі (презумпція права спільної сумісної власності), незалежно від того, хто є набувачем за договором, та на чиє ім`я було зареєстровано право власності на таку річ.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно за ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Таким чином, квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 09.10.2008 року належить ОСОБА_2 , є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбана одним із подружжя в період шлюбу.

Відповідач у відзиві на позов не заперечує право позивачки на цю квартиру.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, у їх зменшеній частин, законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 12, 13, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя- задовольнити.

Поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, таким чином:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду або через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, а також відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 . Адреса: АДРЕСА_2 . РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 . Адреса: АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_3 .

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст рішення виготовлено 02.11.2020 року.

Суддя: