Справа № 161/4113/20 Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В.
Провадження № 22-ц/802/1043/20 Категорія: 44 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 серпня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ «Страхова компанія «Еталон» звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила стягнути з відповідача, як винуватця дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу, кошти, виплачені страховою компанією потерпілому, у розмірі 54169,12 грн.

Зазначали, що відповідач не повідомив страхову компанію у визначений законом та договором строк про настання страхового випадку.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.08.2020 в задоволенні позову відмовлено. В мотивувальній частині суд першої інстанції зазначив про відмову відповідачу у стягненні витрат на правову допомогу.

Відповідач ОСОБА_1 оскаржив рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу.

Вказує, що на підтвердження оплати послуг адвоката подав довідку. Позивач обмежився лише вказівкою на неспівмірність понесених витрат, проте, не обгрунтував, у чому вона полягає. Наявність технічної помилки в довідці не може слугувати підставою для відмови у позові.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справ.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 05.11.2020, тобто, дата складення повного судового рішення.

Вивчивши апеляційну скаргу, докази, які містяться в матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Частиною першою статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень пункту 1 частини 3 ст. 133 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Нормами статті 141 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат.

Згідно з приписами частини 2 статті 141 України, інші судові витрати, у разі відмови у позові, покладаються на позивача.

Постановляючи рішення про відмову у позові суд першої інстанції зазначив в мотивувальній частині про недоведеність підстав для стягнення на користь відповідача ОСОБА_1 понесених ним витрат на правову допомогу. Вказав про невідповідність вказаних даних в довідці про оплату послуг за договором про надання правової допомоги від 02.05.2020 (посилання на акт прийняття-передачі наданих послуг від 11.06.2020) та фактичної дати акту прийняття-передачі від 11.05.2020, також зауважив про неспівмірність витрат, враховуючи характер спору та обсяг виконаної роботи.

З таким висновком суду апеляційний суд не погоджується, оскільки всупереч вимог частин 1, 5 статті 263 ЦПК України, суд не навів обгрунтування, який саме показник характеру спору послугував підставою для відмови у стягненні витрат на правову допомогу та яким чином суд аналізував обсяг виконаної роботи адвокатом, відмовляючи у стягненні на користь відповідача понесених витрат, не з`ясував у відповідача причини розбіжностей датах , зазначених в поданих документах про понесені витрати на правничу допомогу та не надав правової оцінки цим доказам відповідно до положень статті 89, як кожному окремо, так і в цілому.

Під час розгляду справи судом відповідач ОСОБА_1 подав договір на правову допомогу від 02.05.2020, укладений між ним адвокатом Сахарук О.Я. (далі Договір) (а.с. 56-57).

У пункті 1.2 Договору сторони обумовили, що правова допомога включає, крім іншого, такі види правових послуг, як надання юридичних консультацій та правових висновків клієнту, складання документів процессуального характеру.

Пунктом 2.2. Договору визначено, що винагороду за надані послуги (гонорар) та компенсацію фактичних витрат на надання правової допомоги адвокат має право отримати протягом п`яти днів з дня підписання Сторонами Акту прийняття передачі наданих послуг.

Згідно з пунктом 2.3.1 клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар протягом 5 днів після підписання сторонами Акту прийняття-передачі наданих послуг.

Пунктом 4.2 передбачено, що гонорар складається із суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами та зазначені в Додатку до цього Договору.

Згідно з Додатком до Договору, вартість юридичної консультації з вивченням документів становить 900 грн. За годину, напрацювання правової позиції у справі 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, написання позовної заяви, відзиву, заперечення, скарги, іншої заяви по суті спарви 1500 грн. за годину.

Зазначено також, що на день підписання Договору прожитковий мінімум становить 2027 грн.

Згідно з Актом прийняття-передачі від 07.05.2020, адвокатом надано юридичну консультацію вартістю 900 грн, на що витрачено 1 годину робочого часу, проведено аналіз законодавства та судової практики упродовж 3 годин на суму 3000 грн., виходячи із вартості 1 години роботи 1000 грн., підготовлено відзив на позовну заяву, на що витрачено 2 години робочого часу, загальна вартість цієї послуги становить 3000 грн. виходячи із вартості години роботи 1500 грн.(а.с. 38).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву 08.05.2020 (а.с. 36-37), долучив підтвердження надсилання відзиву позивачу (а.с. 37а, 37 б).

Відповідач 12.06.2020 подав до суду заперечення на відповідь на відзив з актом виконаних робіт від 11.06.2020, згідно з яким загальна вартість послуги адвоката за підготовку відзиву 3000 грн. , на підготовку заперечення витрачено 2 години, виходячи з вартості 1 години 1500 грн.(а.с. 48).

В акті прийняття передачі надання послуг від 11.05.2020 зазначено, що на підготовку заперечення витрачено 2 години часу, вартість однієї години - 1500 грн., загальна вартість становить 300 грн. (а.с.55).

Оскільки в матеріалах справи міститься лише одне заперечення, подане ОСОБА_1 , а також зважаючи на долучену до матеріалів апеляційної скарги довідку про наявність описки в акті від 11.05.2020 року щодо написання дати, відповідач заявив про відшкодування витрат на правову допомогу на загальну суму 9900 грн., апеляційний суд дійшов висновку, що акти прийняття-передачі виконаних робіт про підготовку заперечення, які містяться на а.с. 48, 55, стосуються виконання однієї і тієї ж самої правової послуги, відомості, зазначені в актах, узгоджуються з умовами Договору.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Позивачем не спростовано доводів позивача та відомостей, зазначених в актах про те, що зазначені в актах послуги адвоката були надані, та що за виконану адвокатом роботу відповідач ОСОБА_1 сплатив кошти. Витрати на правову допомогу були необхідними, оскільки відповідач реалізував своє право на правничу допомогу, передбачене нормами ЦПК.

Факт оплати коштів за надану правову допомогу підтверджується виданою на вимогу відповідача ОСОБА_1 довідкою адвоката від 16.06.2020, згідно з якою ОСОБА_1 оплатив винагороду за надану правову допомогу на підставі актів від 07.05.2020 та від 11.06.2020. Отже, доведеним є розмір витрат на правову допомогу на загальну суму 9900 грн.

Апеляційний суд вважає належним доказом про понесені витрати на правову допомогу надану адвокатом довідку про сплату відповідачем винагороди, оскільки зміст цієї довідки узгоджується із умовами Договору, змістом актів прийняття-передачі виконаних робіт, додатком до Договору та наявними в матеріалами справи документами відзивом та запереченням.

Також, апеляційний суд вважає безпідставними викладені у письмових запереченнях позивача доводи про те, що належним доказом підтвердження сплати коштів може бути тільки квитанція, у зв`язку з таким.

Відповідно до положень ст. 14 ПК адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату, Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» не поширюється на осіб, які здійснюють незалежну професійну діяльність. Аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, апеляційний суд дійшов висновку, що видана адвокатом на вимогу клієнта довідка є належним доказом понесених ОСОБА_1 витрат.

Суд безпідставно послався у рішенні на невідповідність поданої довідки вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки його дія не поширюється на осіб, які здійснюють незалежну професійну діяльність. Зокрема, положеннями статті 2 цього закону передбачено, що цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність, а також на операції з виконання державного та місцевих бюджетів і складання фінансової звітності про виконання бюджетів з урахуванням бюджетного законодавства.

У відповіді на відзив представник ПАТ «Страхова компанія «Еталон» вказує, що заявлена до відшкодування сума є непропорційною та завищеною, оскільки спір є малозначним.

Ураховуючи положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якими при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, апеляційний суд приймає до уваги конкретні обставини справи , зокрема, зміст позовних вимог та ціну позову, виходячи з яких дана справа є малозначною, незначної складності, обставини справи є подібними до обставин у тих справах, які неодноразово були предметом розгляду Верховного Суду, і з приводу розгляду яких існує стала судова практика Верховного Суду (справа 522/12307/15-ц від 14.08.2019, № 355/205/17 від 16.10.2019, та в інші), відповідач не подавав нових доказів, тому час, витрачений на складання відзиву на позовну заяву та заперечення, аналізу законодавства та судової практики, а отже і вартість цих послуг, суд вважає невиправданим, та приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню у розмірі 6000 грн.

Відповідно до положень частини І статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з вищевикладеного, на підставі статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про судові витрати належить скасувати та стягнути з позивача ПАТ «Страхова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 6000 грн. витрат, понесених на надання професійної правничої допомоги.

Керуючись статями 367, 376, 382, 383, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 серпня 2020 року в частині вирішення питання про судові витрати скасувати.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» () на користь ОСОБА_1 6000 грн. витрат, понесених на надання професійної правничої допомоги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: