Провадження №2/447/64/20
Справа №447/1875/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

29.10.2020 м. Миколаїв

Львівська область

Миколаївський районний суд Львівської області у складі судді Павліва В.Р.,

за участю секретаря судового засідання Волківської-Любінської Н.Б.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування вартості частки та припинення права на частку у спільному майні

інтереси позивача представляла адвокат Пилипів О.В.

інтереси відповідача представляла адвокат Дмитрович Н.В.

Процесуальні дії у справі.

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила припинити право відповідачки на частку у спільному майні. В обґрунтування позову зазначила наступне. На підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 17.12.2010 року та додаткового рішення від 20.01.2011 року в порядку спадкування за законом їй та відповідачу ОСОБА_2 належить по 1/2 частині житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , крім самочинної прибудови, що позначена в технічному паспорті під літерою А'-1, розміром 3.31x9.00 м. В даному будинку проживає позивачка з сім`єю сина ОСОБА_3 в складі семи чоловік і для вселення в будинок іншої сім`ї фактично немає місця. Вони спільно пропонували допомогу ОСОБА_4 у будівництві іншого житлового будинку, на що остання погодилась. В подальшому ОСОБА_4 відмовилась від запропонованого варіанту та звернулась до Миколаївського районною суду Львівської області про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності. В ході розгляду даної справи судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу. Згідно висновку експертизи розділити житловий будинок з надвірними будівлями, що по АДРЕСА_1 та встановити порядок користування ним неможливо. Позивач зазначає, що ОСОБА_2 чинить перешкоди в користуванні будинком шляхом вселення сторонніх осіб, створення конфліктів та звернення до суду з різними позовами, зокрема про виселення позивача та її сім`ї. З огляду на це, ОСОБА_1 просила суд припинити право ОСОБА_2 на частку у праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 з дня отримання ОСОБА_2 грошової компенсації від ОСОБА_1 , та визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями за ОСОБА_1 .

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, пояснила суду, що відповідач проживає окремо, участі у витратах, яких потребує утримання будинку, ніколи не брала, не здійснювала ні поточного, ні капітального ремонту. Вже кілька років між нею та ОСОБА_2 існує конфлікт щодо володіння, користування і розпорядження спільним житловим будинком. Відповідач через суд намагалась виселити позивача з сім`єю, давала згоду на реєстрацію місця проживання у даному будинку сторонніх осіб, які фактично там не проживали. Через відсутність відомостей про їх доходи, позивач не могла оформити субсидію. В 2015 році відповідач зверталась з позовом до ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності (справа №447/1910/15-ц), після проведення експертизи за заявою ОСОБА_2 провадження було закрито.

Представник позивача позовні вимоги підтримала, пояснила суду, що на ґрунті неприязних відносин між сторонами виникають постійні конфлікти та непорозуміння, що свідчить про неможливість спільного володіння та користування майном, що відповідно до п.3 ч.1 ст.365 ЦК України є підставою для припинення права відповідача на частку будинку. Крім того, підставою також є неподільність об`єкта - згідно висновку експертизи даний будинок неможливо розділити між власниками та встановити порядок користування. Житловий будинок по АДРЕСА_1 являється єдиним житлом позивача, в якому крім неї фактично проживає син з сім`єю в складі семи чоловік, що підтверджується довідкою про склад сім`ї. Відповідач згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно крім 1/2 частки в спірному житловому будинку має у власності трьохкімнатну квартиру у м.Львові, в якій зареєстрована та фактично проживає. Відтак, припинення права власності на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім`ї. На виконання вимог ч.2 ст.365 ЦК України позивачем внесено на депозитний рахунок суду половину дійсної вартості житлового будинку з господарськими будівлями, визначеної у висновку судової інженерно-технічної експертизи №1504/1505/1506 від 31.08.2016 року в сумі 62 750 (шістдесят дві тисячі сімсот п`ятдесят) гривень. В подальшому, позивачем отримано новий висновок про вартість майна від 05.06.2020 року, згідно якого вартість житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 станом на 29.05.2020 становить 59 225 (п`ятдесят дев`ять тисяч двісті двадцять п`ять) гривень. Відповідно половина вартості будинку, яка підлягає до відшкодування за належну відповідачу частку, становить 29 612,50 грн. (двадцять дев`ять тисяч шістсот дванадцять гривень 50 копійок).

Відповідач на проведення підготовчих засідань та на судові засідання з розгляду справи по суті не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась неодноразово, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Про причини нез`явлення в судове засідання та поважність причин неможливості явки до суду відповідачем не повідомлялося. Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористалась та не висловила свою позицію з приводу заявлених позовних вимог та обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог. Будь-яких доказів на спростування обставин, заявлених у позові відповідачем надано не було.

Представник відповідача позовні вимоги заперечила, зазначила, що квартира, в якій проживає відповідач, належить згідно норм СК України також і чоловікові ОСОБА_2 , а також її дітям, місця для проживання відповідачу з сім`єю в ній недостатньо, сума для відшкодування вартості частки, належної відповідачу у житловому будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 не відповідає реальній вартості. На підтвердження своїх заперечень представником відповідача будь-яких доказів долучено не було, клопотань про призначення експертизи для визначення вартості будинку не подавалось.

Суд встановив:

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 17 грудня 2010 року у справі №2-67/2010 визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину будинковолодіння, що знаходиться у АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинковолодіння, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Додатковим рішенням від 20 січня 2011 року по цій же справі уточнено «визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину будинковолодіння, крім самочинної прибудови, що позначена в технічному паспорті під літерою А'-1. розміром 3.31x9.00 м, та знаходиться у АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинковолодіння, крім самочинної прибудови, що позначена в технічному паспорті під літерою А'-1, розміром 3.31x9.00 м, та знаходиться у АДРЕСА_1 ».

Згідно технічного паспорта житловий будинок А-1 1960 року побудови, загальною площею 39 кв.м, з якої житлова 31,1 кв.м, складється з приміщень: коридор площею 3,3 кв.м, коридор площею 4,6 кв.м, житлова кімната площею 11,9 кв.м, житлова кімната площею 19,2 кв.м. Частина житлового будинку А'-1 1998 року побудови збудована самочинно, відтак не береться судом до уваги.

Згідно запиту суду ОСОБА_5 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 04.10.2017 року.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_4 на праві приватної власності окрім 1/2 частки спірного житлового будинку по АДРЕСА_1 належить також квартира за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої відповідач являється одноосібно, придбана на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.2016 року.

Згідно довідки про склад сім`ї в буд. АДРЕСА_1 фактично проживає вісім осіб, в тому числі ОСОБА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 має у спільній частковій власності 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку №1504/1505/1506 судової інженерно-технічної експертизи по цивільній справі №447/1910/15-ц від 31 серпня 2016 року, проведеної судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз:

1. Дійсна вартість житлового будинку, господарських будівель та споруд, що по АДРЕСА_1 , станом на час проведення дослідження становить: 125 499 (сто двадцять п`ять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять) гривень.

2, 3. Розділити житловий будинок з надвірними будівлями, що на АДРЕСА_1 по 1/2 частині між співвласниками згідно п.2.22, п.2.24 ДБП В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» - технічно неможливо.

4. Встановити порядок користування житловим будинком та господарськими будівлями, що по АДРЕСА_1 згідно п.2.22, п.2.24 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» - технічно неможливо.

Згідно Звіту про оцінку майна та висновку про вартість майна від 05.06.2020 року, виконаного КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» згідно договору №2МЕ/2077-0 від 14.05.2020 року, ринкова вартість житлового будинку А-1 площею 39,0 кв.м, сараї «Б», «В», убиральня «Г», вимощення І, колодязь «к», огорожа №2, №3, ворота №4 станом на 29 травня 2020 року становить 59 225 (п`ятдесят дев`ять тисяч двісті двадцять п`ять) гривень.

Згідно квитанції №87 від 06.03.2020 року ОСОБА_1 внесено на депозитний рахунок суду 62 750 (шістдесят дві тисячі сімсот п`ятдесят) гривень -половина дійсної вартості будинку згідно висновку судової інженерно-технічної експертизи №1504/1505/1506 від 31.08.2016 року.

Оцінка суду.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

В той час, згідно із положенням ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Приписами ч.1 ст.365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Відповідно до ч.2 ст.365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Конструкція норми статті 365 ЦК України не передбачає отримання згоди співвласника на припинення його права на частку у спільній частковій власності з одержанням від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, тоді як гарантією дотримання його прав виступає попереднє внесення співвласником, який заявив вимогу про припинення його права на частку у майні, вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Верховний Суд України в постанові від 23 листопада 2016 року, винесеної у цивільній справі №6-1943цс16, дійшов наступного правового висновку щодо застосування норм права: аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Позов про припинення права на частку в спільному майні (житлі) не може бути задоволений, якщо внаслідок припинення права спільної часткової власності колишній співвласник та члени його сім`ї будуть позбавлені житла.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17 зроблено висновок, що відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.

Верховний Суд у постанові від 25 березня 2020 року у цивільній справі №201/12922/15-ц висловив позицію, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. А також зазначив, що малозначність частки у спільному майні визначається неможливістю виділення її в натурі, невідповідністю нормативній площі.

Вказані судові рішення свідчать про єдність практики застосування положень ст.365 ЦК України.

Згідно з вимогами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК. З аналізу вказаних норм ЦПК України випливає, що тягар доказування цілком покладається на сторони. Суд, за загальним правилом, позбавлений права самостійно (з власної ініціативи) збирати докази, що стосуються предмета спору. При цьому, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, суд повинен сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, зокрема і у разі неможливості самостійного подання ними певних доказів.

Наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи встановлюються судом на підставі будь-яких даних (доказів), які, в свою чергу встановлюються певними засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд зауважує, що сторони у даній справі не були обмежені у праві подання доказів і суд, дотримуючись принципу змагальності, сприяв сторонам у реалізації ними передбачених ЦПК України прав.

Згідно із вимогами ч.1 та ч.2 ст.102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

В той час, ч.3 ст.102 ЦПК України, передбачено, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Крім того, як передбачено ч.2 ст.72 ЦПК України експерт може призначатися судом або залучатися учасником прави.

У відповідності до ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

У справі №447/1910/15-ц за участю тих самих сторін ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 18 березня 2016 року призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз. На вирішення експертизи поставлено питання щодо визначення дійсної вартості житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 ; можливості розділити житловий будинок по 1/2 частині між власниками, в тому числі з незначними відступленнями від розміру частки в спільній частковій власності; можливості встановлення порядку користування житловим будинком та господарськими будівлями.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової інженерно-технічної експертизи №1504/1505/1506 від 31 серпня 2016 року (доданого позивачем до даної справи) розділити житловий будинок з надвірними будівлями, що на АДРЕСА_1 по 1/2 частині між співвласниками та встановити порядок користування ним вважається технічно неможливим. Оскільки в житловому будинку загальною площею 39,0 кв.м наявні дві житлові кімнати, площа однієї з яких становить 19,2 кв.м, іншої 11,9 кв.м, а згідно вимог п.2.24 ДБН В.2.2.-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі типу 1 (мінімальна площа однокімнатної квартири 30,0 кв.м) не повинна бути меншою 15,0 кв.м, а в інших типах квартир не менше 17 кв.м.

Оцінюючи цей доказ, відповідно до вимог ст.ст.77, 78, 89 ЦПК України на предмет належності та допустимості, у взаємозв`язку із положенням ст.ст.72, 102, 106 ЦПК України, суд не вбачає будь-яких підстав для його не прийняття чи відхилення, зміст якого відповідає вказаним вимогам норм процесуального права щодо складання висновку експерта та подання учасником справи, при цьому порушень під час його складання та подання учасником справи судом не було встановлено.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість посилання позивача на ту обставину, що неможливість технічного поділу житлового будинку по АДРЕСА_1 з дотриманням відповідних будівельних, санітарних та житлових норм і правил забудови об`єктів містобудування, необхідних для утворення в результаті поділу окремої ізольованої частини будинку у самостійний об`єкт нерухомого майна, свідчить про те, що частка будинку, яка належить відповідачу є незначною, так як не може бути виділена в натурі.

Неможливість спільного володіння та користування майном слід розуміти не тільки як об`єктивну, а й як зумовлену стосунками між співвласниками, що фактично склалися. Неможливість спільного володіння та користування майном обґрунтовується недоброзичливими стосунками між співвласниками, що перешкоджають один одному у повному здійсненні прав володіння та користування майном.

Припинення права ОСОБА_2 на 1/2 частку житлового будинку по АДРЕСА_1 не завдає істотної шкоди інтересам відповідача як співвласника цього майна чи членам його сім`ї, не позбавляє права на житло, оскільки відповідачу одноосібно належить на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 67 кв.м, яка склається з трьох житлових кімнат, де і зареєстровано місце проживання відповідача.

Згідно висновку про вартість майна від 05.06.2020 року, зробленого КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», ринкова вартість житлового будинку А-1 площею 39,0 кв.м, сараї «Б», «В», убиральня «Г», вимощення І, колодязь «к», огорожа №2, №3, ворота №4 по АДРЕСА_1 станом на 29 травня 2020 року становить 59 225 (п`ятдесят дев`ять тисяч двісті двадцять п`ять) гривень. Відповідно половина вартості будинку, яка підлягає до відшкодування за належну відповідачу частку, становить 29 612,50 грн. (двадцять дев`ять тисяч шістсот дванадцять гривень 50 копійок).

Згідно квитанції №87 від 06.03.2020 року ОСОБА_1 внесено на депозитний рахунок суду 62 750 (шістдесят дві тисячі сімсот п`ятдесят) гривень. Таким чином, позивач виконала свій обов`язок, передбачений ч.2 ст.365 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування вартості частки та припинення права на частку у спільному майні - задоволити.

Припинити право ОСОБА_2 на частку у праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частини житлового будинку, господарських будівель, що по АДРЕСА_1 , припинити з дня отримання ОСОБА_2 грошової компенсації від ОСОБА_1 та визнати з цієї дати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, господарських будівель, що по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Львівського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Львівської області.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП не зазначено.

Повний текст рішення складено 06.11.2020.

Суддя Павлів В. Р.