Справа № 242/5586/19
Провадження № 2-о/242/3/20
РІШЕННЯ

іменем України

10 лютого 2020 року м.Селидове

Селидівський міський суд Донецької області

у складі судді Коліщук З.М.,

секретар судового засідання Фоміна Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

за участю заявника ОСОБА_1 ,

встановив:

Заявник звернувся в суд з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити факт, що він ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживав з померлим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент його смерті, вів з ним спільне господарство.

В обґрунтування заявлених вимог заявник покликається на те, що він є сином ОСОБА_2 . Він з батьком були зареєстровані за різними адресами, але у зв`язку з тяжкою хворобою батька, а також його матері ОСОБА_3 , протягом останнього часу вони проживали втрьох, а після смерті матері вдвох з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Батько - ОСОБА_2 був військовим пенсіонером та мав статус внутрішньо переміщеної особи на території м.Селидове, Донецької області, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після його смерті залишилась нарахована але ж недоотримана ним пенсія, яка згідно листа ПФУ не може бути включена в склад спадщини і може бути отримана лише членами сім`ї померлого пенсіонера, які проживали з ним на момент смерті. Враховуючи що він в той час разом з батьком до його смерті проживав на непідконтрольній Україні території та не може належними документами, які б були прийнятні для ПФУ підтвердити факт сумісного проживання, він позбавлений можливості отримати пенсію батька на яку має повне право.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити.

Заінтересована особа представник Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав письмове пояснення, в якому вказав на те, що у заяві ОСОБА_1 зазначено, що метою встановлення факту перебування на утриманні, пов`язане з отриманням права на перерахунок пенсії(переоформлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника). Виплата недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера здійснюється в порядку, встановленому ст.61 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Просив звернути увагу суду на те, що реєстрація місця проживання ОСОБА_2 не співпадає з адресою реєстрації заявника. Крім того, померлий ОСОБА_2 з 2014 року був зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , натомість заявник зареєстрований як внутрішньо переміщена особа з квітня 2019 року, після смерті свого батька, за адресою: АДРЕСА_3 , тобто реєстрація фактичного місця проживання не співпадає, а отже не підтверджує факт сумісного проживання. За вказаних обставинах вважає неможливим встановити факт перебування заявника на утриманні померлого, просив відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Суд, вислухавши заявника, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, які мають юридичне значення для її розгляду, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Заявник, згідно довідки про взяття на облік особи (арк. справи 30) тимчасово проживає на території м.Селидове Донецької області, а тому має право на звернення до Селидівського міського суду Донецької області із зазначеною заявою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 (арк. справи 7).

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_2 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (арк..справи 20).

З свідоцтва про смерть НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у м.Донецьк, Донецької області(арк. справи 16).

Згідно акту від 04.09.2019 року, складеного майстром ЖЕУ № 3 КП «УК Куйбишевського району м.Донецька», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав спільно з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 та вели спільне господарство на момент його смерті. Факт проживання підтвердили своїми підписами сусіди ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (арк. справи 13).

Із висновку від 18.11.2018 року про смерть особи за місцем проживання вбачається, що 18.11.2018 року до чергової частини Куйбишевського РВ надійшло повідомлення про виявлення трупу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлено, що син ОСОБА_1 о 9 годині виявив батька ОСОБА_4 за місцем проживання без ознак життя(арк справи 14).

Згідно довідки комунального підприємства керуючої компанії Куйбишевського району від 05.09.2019 року, ОСОБА_1 з 1988 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , який до смерті та на момент смерті батька ОСОБА_4 , постійно проживав разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , де ОСОБА_4 був зареєстрований з 21.12.1972 року, вели спільне господарство. Спільне проживання було викликане похилим віком та тяжким захворюванням ОСОБА_4 , який потребував постійного догляду(арк. справи 15).

З довідки про причини смерті від 19.11.2018 року вбачається, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер від тяжкої хвороби(арк. справи 17).

Із договору замовлення № 413 від 20.11.2018 року та акту прийому передачі наданих послуг № 413 від 20.11.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 займався похованням свого батька ОСОБА_4 (арк. справи 18-19).

Як вбачається із довідки від 26.11.2014 року № ОСОБА_4 був взятий на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, за адресою: АДРЕСА_2 (арк. справи 37).

Згідно відповіді Другої донецької державної нотаріальної контори від 26.12.2019 року №824/01-16, 31.01.2019 року в Другу донецьку державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини звернувся син померлого ОСОБА_4 ОСОБА_1 , заведена спадкова справа № 18/2019 року.

06.05.2019 року за № 237/02-14 в Головне управління Пенсійного фонду України Другою донецькою державною нотаріальною конторою зроблено запит про наявність недоотриманої пенсії, належної ОСОБА_4

22.07.2019 року за № 7621/03-2 від Головного управління Пенсійного фонду України одержано відповідь, що на момент смерті у ОСОБА_4 залишились наявні суми недоотриманої пенсії, але означені суми не включаються до складу спадщини згідно ст.61 Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992 року «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Свідоцтво на спадщину не видавалось. Наявність спадкової справи після смерті ОСОБА_4 підтверджується також інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру(спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину)(арк. справи 63-64).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Відповідно до положень ст.61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військо службовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишились недоодержаними у зв`язку з його смертю не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина(чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Суд приймає до уваги надані позивачем на підтвердження факту сумісного проживання з батьком, акт від 04.09.2019 року, складеного майстром ЖЕУ № 3 КП «УК Куйбишевського району м.Донецька», висновок від 18.11.2018 року про смерть особи за місцем проживання, довідку комунального підприємства керуючої компанії Куйбишевського району від 05.09.2019 року, договір замовлення № 413 від 20.11.2018 року та акт прийому передачі наданих послуг № 413 від 20.11.2018 року, які були видані на тимчасово окупованій території, оскільки вважає, що до вказаних правовідносин підлягають застосуванню так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У 1971 році Міжнародний суд ООН у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) вказує, що зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Статтями 2,3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Виходячи із правової позиції Верховного Суду Касаційного цивільного суду всправі №484/747/17, провадження № 61-44149св18 від 10.01.2019 року встановлено, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зістаттею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Суд не бере до уваги заперечення Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в частині того, що реєстрація місця проживання ОСОБА_4 не співпадає з адресою реєстрації заявника з наступних підстав.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З огляду на положення наведеної норми Закону слід дійти висновку, що сама по собі відсутність реєстрації місця проживання заявника за однією адресою з померлим ОСОБА_4 або реєстрація місця проживання заявника за іншою адресою не є абсолютним підтвердженням або спростуванням обставин про те, що ОСОБА_1 проживав або не проживав із своїм батьком на момент його смерті.

Також, суд не приймає до уваги заперечення Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в частині того, що метою встановлення факту перебування на утриманні, пов`язане з отриманням права на перерахунок пенсії(переоформлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника), оскільки заявник в своїй заяві зазначив, що встановлення факту сумісного проживання зі своїм батьком на момент його смерті потрібно йому для отримання недоотриманої пенсії батька, про перерахунок пенсії (переоформлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника) в заяві не йдеться.

Таким чином, на підставі досліджених доказів судом встановлено, що заявник як член сім`ї проживав разом з батьком на момент його смерті.

Встановлення зазначеного факту необхідно заявнику для отримання ним недоодержаної його батьком, як пенсіонером який отримував пенсію за Законом «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсійних виплат.

Іншого способу реалізувати своє право заявник не має.

Керуючись ст. 263-265, 293, 294, 315 ЦПК України,

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на момент його смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_5 , паспорт НОМЕР_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Заінтересована особа: Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, юридична адреса: 84122, Донецька область, м.Слов`янськ, вул..Соборна, 3, .

Повний текст рішення складено та підписано 13 лютого 2020 року.

Суддя З.М. Коліщук