ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 листопада 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 729/387/20

Головуючий у першій інстанції - Булига Н. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1146/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 23 липня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 17.01.2011 у розмірі 23 125,18 грн та судові витрати у розмірі 2 102 грн.

Позов обґрунтовувало тим, що відповідач звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 17.01.2011. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку з кредитним лімітом, який в подальшому збільшився до 9 000 грн.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі та надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач в порушення умов кредитного договору, ст.ст. 509, 526, 629, 1054 ЦК України, зобов`язання за вказаним договором не виконав та не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим, станом на 22.03.2020 утворилась заборгованість у розмірі 23 125,18 грн, яка складається з:

14 232,14 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.:

0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту;

14 232,14 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками;

0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками;

3 693,37 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України;

3 622,28 грн - нарахована пеня;

0,00 грн - нараховано комісії;

500 грн - штраф (фіксована частина);

1 077,39 грн - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 23.07.2020 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» кредитну заборгованість, яка виникла станом на 22.03.2020 в сумі 14 232,14 грн заборгованості за тілом кредиту.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1 293,66 грн судового збору.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, пені і штрафу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Банку в цій частині задовольнити у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недостатньо повне дослідження письмових доказів та дійсних обставин справи, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновок суду про відсутність погодження умов кредитування є безпідставним.

Заявник зазначає, що місцевим судом не взято до уваги Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 17.01.2011, якою сторонами погоджено умови кредитування, а саме: тип картки, тип кредитної лінії - поновлювальна, пільговий період - 55 днів, валюта рахунку - гривня, базова відсоткова ставка - 2,5 % на місяць, розмір щомісячного платежу - 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, що слідує за звітним, нарахування пені і штрафу, що призвело до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за неустойкою. Підписана відповідачем Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду» від 17.01.2011 і є Тарифами по кредиту.

Заявник вказує, що 29.10.2018 проведено чергову актуалізацію Умов та Правил надання банківських послуг, додано новий пункт, відповідно до якого за порушення боргових зобов`язань за кредитом клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна» і 84% - для картки «Універсальна голд».

Розмір відсотків від суми неповернутого в строк кредиту зазначений в розрахунку і становить 84%, а їх сума - 3 693,37 грн. Отже, враховуючи наявність між сторонами договірних кредитних зобов`язань по сплаті процентів у вигляді нарахування відсотків за ст. 625 ЦК України, суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за процентами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за тілом кредиту в сумі 14 232,14 грн сторонами не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог Банку про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, пені і штрафу.

Відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, пені та штрафів суд першої інстанції мотивував тим, що у заяві відповідача від 17.01.2011 відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді відсотків за користування кредитом, неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Однак повністю погодитись з такими висновками районного суду не може апеляційний суд, через їх невідповідність обставинам справи та, як наслідок, неправильне застосування норм матеріального права.

Судом у справі встановлено, що 17.01.2011 ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій відповідачем заповнено розділи щодо його персональних даних (ПІБ, паспортних даних, місця проживання та реєстрації), контактної інформації, додаткової інформації (щодо сімейного стану, освіти і володіння майном) та інформації про працевлаштування (а.с. 20).

У розділі «ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, прошу надати мені перераховані нижче послуги» проставлено відмітки у графі «платіжна картка кредитка «Універсальна», у графі «зазначте бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна»/GOLD вказано - 3 000 грн.

У тексті вказаної заяви зазначено, що ОСОБА_1 згоден з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Зазначено, що Умовами та Правилами надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Відповідач зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

У розділі «Відмітки Банку» зазначено, що правильність і достовірність відомостей перевірені посадовою особою банку, ідентифікація клієнта проведена згідно з Порядком ідентифікації клієнта під час відкриття рахунків і випуску платіжних карт, зазначено посаду працівника Банку та проставлено підпис.

До позову Банком додано підписану відповідачем 17.01.2011 Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», в якій, серед іншого, визначені тип карти та кредитної лінії, пільговий період, валюта картрахунку, вартість оформлення, відкриття додаткової карти та дострокового перевипуску за ініціативою клієнта, базова процентна ставка в місяць, розмір та термін внесення щомісячних платежів, розміри пені, штрафів та комісій, наведені приклади використання кредитних коштів, а також зазначено, що відповідач з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений (а.с. 21).

Згідно зазначених у довідці умов кредитування:

пеня за несвоєчасне погашення заборгованості становить пеня (1) + пеня (2), де: пеня (1) = (базова процентна ставка за договором) / 30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, нараховується 1 раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн та більше;

штраф при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів становить 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Також Банком додано до позову Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256 (а.с. 21а-46), які відповідачем не підписані.

З довідок Банку про надані кредитні картки і про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що відповідачу були видані картки: № НОМЕР_6 дата відкриття 17.01.2011 термін дії до 10/14, № НОМЕР_1 дата відкриття 13.02.2012 термін дії до 08/15, № НОМЕР_2 дата відкриття 02.12.2013 термін дії до 08/17, № НОМЕР_3 дата відкриття 27.08.2018 термін дії до 06/22; 17.01.2011 встановлено кредитний ліміт в сумі 0,00 грн, 13.02.2012 збільшено кредитний ліміт до 1 400 грн, 21.02.2012 збільшено кредитний ліміт до 1 900 грн, 06.09.2013 зменшено кредитний ліміт до 1 330 грн, 27.08.2018 збільшено кредитний ліміт до 9 000 грн, 08.02.2019 зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн (а.с. 18-19).

До позову Банком додано виписку по рахунку ОСОБА_1 станом на 25.03.2020 за період з 17.01.2011 по 01.03.2020, картки № НОМЕР_4 , № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 (а.с. 14-17).

Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості за договором № б/н від 17.01.2011 станом на 22.03.2020 загальна заборгованість за наданим кредитом становить 23 125,18 грн, з яких:

14 232,14 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.:

0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту;

14 232,14 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками;

0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками;

3 693,37 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України;

3 622,28 грн - заборгованість по пені;

0,00 грн - заборгованість по комісії;

1 577,39 грн - заборгованість по судовим штрафам (а.с. 7-13).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Укладення між сторонами договору шляхом підписання відповідачем анкети-заяви та довідки про умови кредитування, відповідає вимогам статей 633, 634 ЦК України щодо порядку укладення договору приєднання.

Враховуючи встановлені обставини справи та вказані норми законодавству, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач всупереч договірним зобов`язанням, що виникли між сторонами 17.01.2011 внаслідок укладення договору строкового кредиту, в установлені строки не повернув належні грошові кошти, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.

Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст. 526, 527, 530 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України встановлено заборону односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, пеню та штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи позов в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17.01.2011, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

Оцінюючи доводи позивача про те, що з моменту підписання відповідачем заяви між ним та Банком був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору, колегія суддів вважає за необхідне дотриматися правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, ухваленого в аналогічних правовідносинах, зміст якого зводиться до того, що роздруківка Умов та Правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), та, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Підстав відступити від цього правового висновку під час розгляду справи, що переглядається, колегія суддів не встановила.

Однак апеляційний суд, погоджується з доводами апеляційної скарги щодо безпідставності висновку суду першої інстанції про відсутність погодження умов кредитування, зокрема щодо пені та штрафу.

Як зазначалось вище, 17.01.2011 відповідач підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», в якій, серед іншого, визначені пеня за несвоєчасне погашення заборгованості (пеня (1) + пеня (2), де: пеня (1) = (базова процентна ставка за договором) / 30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, нараховується 1 раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн та більше) та штраф при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів (500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року, справа № 554/2743/14-ц, зроблено висновок про те, що оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності їх одночасне застосування за одне й те саме правопорушення суперечить положенням ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Враховуючи вищевикладене, районний суд вірно зазначив, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення свідчить про недотримання вказаних положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, однак помилково відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення і пені, і штрафів.

Виходячи із встановлених обставин справи, нарахована Банком заборгованість по пені не підлягає стягненню та, відповідно до підписаної відповідачем Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», з ОСОБА_1 підлягає стягненню штраф у сумі 1 211,61 грн, з яких 500 грн фіксована частина та 711,61 грн процентна складова (5% від стягнутої заборгованості за тілом кредиту у сумі 14 232,14 грн).

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення штрафу підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в цій частині шляхом стягнення штрафу у сумі 1 211,61 грн.

Щодо вимог Банку про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом положень ст. 526, 530, 599, 610 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу проценти входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як зазначено вище, відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань з повернення використаних кредитних коштів за кредитним договором, термін якого визначений терміном дії кредитної картки - до останнього дня червня 2022 року (довідка Банку а.с. 19).

Матеріали справи не містять жодних доказів про те, що Банк використав своє право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту до подання даного позову. Отже, подання Банком 16.04.2020 позову (а.с. 58) розцінюється судом як зміна умов основного зобов`язання щодо строку дії договору і з цієї дати у позивача виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про безпідставність заявлених вимог банку в частині стягнення процентів за ст. 625 ЦК України.

Таким чином, районним судом відмовлено у задоволенні вимог Банку про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України обґрунтовано.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням розміру задоволених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» на суму 15 443,75 грн (15 443,75 грн від 23 125,18 грн становить 66,78%) слід змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору, збільшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму судового збору з 1 293,66 грн до 1 403,71 грн (2 102 грн х 66,78% :100%).

Оскільки апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню на суму 1 211,61 грн (1 211,61 грн від 8 893,04 грн становить 13,62%), у матеріалах справи наявні належні докази понесення позивачем витрат по сплаті судового збору за апеляційний розгляд справи (а.с. 85), то відповідно з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 429,44 грн (3 153 грн х 13,62% : 100%) за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 23 липня 2020 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за штрафами - скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за штрафами - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, буд. 1 Д, м. Київ; ) 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 61 коп. заборгованості за штрафами.

Заочне рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 23 липня 2020 року в частині визначення розміру стягнутого з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, ) судового збору - змінити, збільшивши суму судового збору з 1 293 (однієї тисячі двохсот дев`яноста трьох) грн 66 коп. до 1 403 (однієї тисячи чотирьохсот трьох) грн 71 коп.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, буд. 1 Д, м. Київ; ) 429 (чотириста двадцять дев`ять) грн 44 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: