22-ц/804/3754/20
222/854/20

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2020 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 222/854/20

Номер провадження 22-ц/804/3754/20

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Пономарьової О.М., Попової С.А.

сторони:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»

на рішення Володарського районного суду Донецької області від 04 листопада 2020 року, у складі судді Вайновської О.Є., повний текст рішення виготовлений 09 листопада 2020 року,

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

01 липня 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 131940,71 грн за кредитним договором № б/н від 31 січня 2008 року та судові витрати у розмірі 2102 грн.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та підписав заяву № б/н від 31 січня 2008 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується те, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Банком на підставі договору про надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі 500 грн, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 6000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Відповідно до п.3.2, п.3.3 договору відповідач дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою Банку. Банк взяті на себе зобов`язання щодо надання кредиту виконав у повному обсязі. Відповідач умови договору належним чином не виконав, у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість перед Банком, яка станом на 01 квітня 2020 року становить 266779,44 грн. Банк на свій розсуд вимагає стягнення з відповідача частину заборгованості в сумі 131940,71 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 2713,12 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом з 31 січня 2008 року по 31 травня 2019 року 129227,59 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 04 листопада 2020 року в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суд першої інстанції виходив з того, що згідно кредитного договору №б/н від 31.01.2008 року ОСОБА_1 отримав картки № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 остання з них мала термін дії 04/2016 року. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення процентів, нарахованих після 30 квітня 2016 року, тобто після закінчення строку кредитування, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Суд прийшов до висновку, що не повідомивши належним чином ОСОБА_1 про збільшення розміру відсоткової ставки за користування кредитом, позивач порушив порядок підвищення процентної ставки за кредитним договором №б/н від 31.01.2008 року, укладеного з ОСОБА_1 , а отже був не вправі нараховувати ОСОБА_1 проценти за користування кредитом після 01.01.2013 року у розмірі, більшому за погоджений кредитним договором, тобто більшому ніж 1,9% на місяць, тобто 22,8% річних.

Виходячи з того, що після 30 квітня 2016 року, тобто після закінчення строку кредитування, відповідач кредитними коштами не користався, суд прийшов до висновку, що розмір заборгованості у ОСОБА_1 за кредитним договором, яка утворилася станом на 30 квітня 2016 року, становить 2597,89 грн.

Враховуючи, що обумовлена кредитним договором процентна ставка 22,8% річних, загальний розмір заборгованості по процентам за користування кредитом станом на 30 квітня 2016 року становить 2450,32 грн, який складається з заборгованості по процентам станом на 21 грудня 2012 року в розмірі 250,82 грн та заборгованість по процентам за період з 01 січня 2013 року по 30 квітня 2016 року в розмірі 2199,50 грн.

Суд прийшов до висновку, що загальний розмір заборгованості у ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 31 січня 2008 року станом на 30 квітня 2016 року становить 5048,21 грн.

Враховуючи, що у період з 01 січня 2013 року по 30 червня 2014 року відповідачем сплачено на виконання умов кредитного договору 6703,92 грн, суд прийшов до висновку, що на теперішній час заборгованість за кредитним договором № б/н від 31.01.2008 року у ОСОБА_1 відсутня, а тому в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості слід відмовити за необґрунтованістю.

Дійшовши висновку, про відмову в задоволенні позову за його необґрунтованістю, судом не застосовані наслідки спливу строку позовної давності у даних правовідносинах, як на тому наполягав позивач.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

25 листопада 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало через суд першої інстанції апеляційну скаргу на рішення суду, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просило скасувати оскаржуване судове та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Банку.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 09 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 11 грудня 2020 року справу за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» мотивована тим, що судом не враховано, що позивачем надані належні та допустимі докази по справі, в тому числі розрахунок заборгованості, в якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору; відповідачем докази не спростовано.

Судом залишено поза увагою, що при укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Крім того, дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком, використання кредитних коштів, що узгоджується з ч.2 ст.642 ЦК України.

Суд не звернув увагу на те, що відповідачем не надано доказів того, що його не було ознайомлено з Умовами та правилами, Тарифами банку або ознайомлено з іншими Умовами та правилами. Відповідач зобов`язався самостійно знайомитись зі всіма змінами на сайті Приватбанку.

Крім того, зазначає, що Банк звернувся до суду із позовом у межах строку позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем до суду не подано.

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Враховуючи положення частини 13 статті 7, частини 4 статті 274, частини 1 статті 368 ЦПК України, розгляд даної справи в силу частин 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що 31 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 500,00 грн шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У вищевказаній анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Судом також встановлено, що в анкеті-заяві, підписаній відповідачем ОСОБА_1 31 січня 2008 року, сторони погодили, що базова процентна ставка по кредиту становить 1,9% на місяць на залишок заборгованості, а щомісячна комісія 1%.

Згідно наданого розрахунку заборгованості за договором №б/н від 31.01.2008 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 станом на 01 квітня 2020 року, відповідач має заборгованість за кредитом в розмірі 2713,12 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 259566,32 грн, заборгованість за пенею в розмірі 4500 грн.

З наданої позивачем довідки від б/д за №б/н вбачається, що згідно кредитного договору №б/н від 31.01.2008 року ОСОБА_1 отримав картки № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , остання з них мала термін дії 04/2016 року.

З копії анкети-заяви від 31 січня 2008 року встановлено, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, що розраховується виходячи з базової процентної ставки за договором в розмірі 22,8%.

З розрахунку заборгованості судом встановлено, що позивач нараховував відповідачу відсотки за користування кредитом з 28 серпня 2009 року по 31 грудня 2012 року виходячи з процентної ставки 22,8% річних, з 01 січня 2013 року по 31 серпня 2014 року, виходячи з процентної ставки 30% річних, з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року, виходячи з процентної ставки 34,8% річних, з 01 квітня 2015 року по 30 квітня 2016 року, виходячи з процентної ставки 43,2% річних.

Судом також встановлено, що докази направлення та вручення ОСОБА_1 повідомлень про збільшення відсоткової ставки за кредитним договором №б/н від 31.01.2008 року відсутні.

Розраховуючи розмір заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01.01.2013 року по 30.04.2016 року, тобто з часу підвищення відсоткової ставки з 22,8% річних до 43,2% річних і в межах строку кредитування, суд керується наступною формулою: N х М / 365 х Y = Z, де N - прострочене тіло кредиту; М - процентна ставка; 365 - кількість днів у році; Y - кількість днів за які здійснюється нарахування; Z - сума нарахованих процентів.

Таким чином, судом встановлено, що загальний розмір заборгованості по процентам за користування кредитом станом на 30.04.2016 року становить 2450,32 грн та складається з заборгованості по процентам станом на 21.12.2012 року в розмірі 250,82 грн + заборгованість по процентам за період з 01.01.2013 року по 30.04.2016 року в розмірі 2199,50 грн.

Загальний розмірі заборгованості у ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 31.01.2008 року станом на 30.04.2016 року становить 5048,21 грн, та складається з заборгованості за кредитом в розмірі 2597,89 грн та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 2450,32 грн.

Судом також встановлено, що за період з 01.01.2013 року по 30.06.2014 року, тобто за період нарахування позивачем відсотків за користування кредитом у розмірі не передбаченому умовами кредитного договору, відповідачем було сплачено на виконання умов кредитного договору 6703,92 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Донецького апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає повністю.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Як вбачається з матеріалів справи, саме такий договір приєднання і був укладений між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та відповідачем.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за тілом кредиту та процентами.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Матеріалами справи підтверджується, що 31 січня 2008 року ОСОБА_1 підписав анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до якої погодився з тим, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також Тарифами складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг (а.с.19).

Як вбачається з зазначеної заяви ОСОБА_1 виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитна «Універсальна» «55 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом 500 грн.

За умовами укладеного між сторонами кредитного договору, які викладені, зокрема в анкеті заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку підписаної ОСОБА_1 , сторони домовилися, що базова процентна ставка в місяць, яка нараховується на залишок заборгованості становить 1,9 % на місяць. Отже, ОСОБА_1 повинен був сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 1,9 %, або 22,8 % річних (1,9% х 12) (а. с. 19).

Враховуючи зазначені обставини, вбачається, що між Закритим акціонерним товариством комерційного банку «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідно до довідки АК КБ «ПРИВАТБАНК» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , кредитний ліміт неодноразово змінювався, як в сторону збільшення, так в і в сторону зменшення, та з 16 серпня 2011 року встановлений у розмірі 6000 грн, а з 15 травня 2014 року у розмірі 2800 грн (а.с.17).

Обставини укладення договору про надання банківських послуг, отримання кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, відповідач не заперечував.

Враховуючи зазначені обставини, судом першої інстанції було встановлено, що між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги про те, що суд не прийняв до уваги та не дав належної оцінки укладеному між сторонами договору про надання банківських послуг 31 січня 2008 року є безпідставними.

З наданого до матеріалів справи розрахунку заборгованості вбачається, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» при визначенні заборгованості за відсотками було застосовано декілька процентних ставок: з 31 січня 2008 року 22,8%, з 01 січня 2013 року - 30 %, з 01 вересня 2014 року - 34,80 % та з 01 квітня 2015 року - 43,20 % відсотки річних (а.с.7 - 10).

Разом з тим, з анкети-заяви від 31 січня 2008 року, яка підписана ОСОБА_1 , вбачається, що сторони погодили базову місячну відсоткову ставку за користування кредитом 1,9 %, що становить 22,8 % річних.

За положеннями статті 1056-1 ЦК України, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до розділу 5 Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанке, Банк має право проводити зміни Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку відповідно до п. 4.9. цього договору.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачем не було належним чином проінформовано відповідача про збільшення процентної ставки. Доказів направлення боржнику листа про зміну умов кредитного договору та отримання згоди останнього на таке збільшення, матеріали справи не містять.

Відповідно до п.2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі Правила), реєстроване поштове відправлення - це поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17.

Згідно частини 1 статті 651, статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Оскільки укладення кредитного договору мало місце шляхом підписання відповідачем відповідної письмової заяви, а зміна умов договору, умов кредитування мала відбуватися у такий же спосіб, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зміна Банком процентної ставки, яке відбулося з 01 січня 2013 року в односторонньому порядку, не відповідає нормам закону та умовам укладеного кредитного договору. А відтак, відсутні правові підстави для нарахування заборгованості за відсотками за користування кредитом з розрахунку іншої процентної ставки ніж 22,8% річних, яка була погоджена сторонами при укладенні договору.

Відповідно до підпункту 3.1.1. пункту 3.1. розділу 3 Правил користування платіжною карткою строк дії карти вказаний на лицьовій стороні картки (місяця і рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця.

Строк погашення процентів по Кредиту здійснюється щомісячно за попередній місяць, а строк погашення Кредиту в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (у полі MONTH). Відсотки за користування Кредитом (у тому числі Простроченим кредитом) нараховуються в останній операційний день місяця за кожний календарний день за фактично використані в рахунок Кредиту коштів, з дня списання суми з карткового рахунку (пункт 5.4., підпункт 5.5.2 пункту 5.5. розділу 5 Правил користування платіжною карткою).

Як вбачається з матеріалів справи, в межах укладеного кредитного договору № б/н від 31 січня 2008 року відповідач отримав кредитні картки за № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 зі строком дії останньої до останнього дня квітня 2016 року (а.с.18).

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на строк до останнього дня квітня 2016 року, тобто до 30 квітня 2016 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 30 квітня 2016 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит, як зазначено у наведених вище пунктах кредитного договору та сплачувати щомісячно проценти у розмірі 1,9% на суму використаного кредиту. Починаючи з 01 травня 2016 року відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за кредитом.

Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Банком неправомірно проводилось нарахування процентів за користування кредитом після закінчення зазначеного строку. Тобто, Банком неправомірно проводилось нарахування процентів за користування кредитом з 01 травня 2016 року, та вимоги про стягнення заборгованості за процентами нарахованими після зазначеної дати є необґрунтованими.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, сформульований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9518/12, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 31 січня 2008 року та відмови у зв`язку з цим у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за необгрунтованістю позовних вимог, враховуючи ті обставини, що у період з 01 січня 2013 року по 30 червня 2014 року відповідачем на виконання умов кредитного договору сплачено більшу суму, аніж заборгованість за кредитом та процентами за користування кредитом, яка виникла станом на 30 квітня 2016 року.

Правильним є висновок суду першої інстанції, що у період з 01 січня 2013 року, тобто з моменту зміни Банком в односторонньому порядку відсоткової ставки у бік збільшення, по 30 червня 2014 року відповідачем сплачено на виконання умов кредитного договору 6703,92 грн. При цьому колегія суддів приймає до уваги, що з урахуванням внесення відповідачем 10 травня 2017 року 500 грн, на погашення заборгованості за кредитним договором останнім з 01 січня 2013 року сплачено 7203,92 грн (6703,92 грн + 500 грн).

Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості за процентами 01 січня 2013 року по 30 квітня 2016 року, виходячи з розміру відсоткової ставки за кредитом 22,8% річних у сумі 2199,50 грн та розмір заборгованості за кредитом на час закінчення строку кредитування ( строку дії кредитної картки) в сумі 2597,89 грн, суд першої інстанції для розрахунку застосував лише розмір поточної заборгованості, яка зазначена у наданому Банком до матеріалів справи розрахунку заборгованості за договором № б/н від 31 січня 2008 року, та при цьому не звернув уваги на наявність простроченої заборгованості, яка визначена у п`ятому стовбці зазначеного розрахунку (а.с.7 -10).

Перевіряючи розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом та розмір заборгованості за кредитом (тіло кредиту), колегія суддів приймає до уваги, що розмір поточної та простроченої заборгованості за кредитом становить: з 01 січня 2013 року 5203,57 грн, з 25 січня 2013 року - 4986,42 грн, з 12 лютого 2013 року - 4839,90 грн, з 13 лютого 2013 року 4812,27 грн, з 14 березня 2013 року - 4585,09 грн, з 30 травня 2013 року - 3985,74 грн, з 11 листопада 2013 року - 3486,34 грн, з 25 листопада 2013 року - 2973,28 грн, з 18 грудня 2013 року - 2759,22 грн, з 06 лютого 2014 року - 2515,43 грн, з 07 березня 2014 року - 2424,53 грн, з 10 квітня 2014 року - 2337,11 грн, з 12 травня 2014 року - 2286,19 грн, з 30 червня 2014 року - 2229,46 грн, з 07 липня 2014 року - 2053,55 грн, з 12 серпня 2014 року- 1809,12 грн, з 14 вересня 2014 року та на час закінчення строку дії кредитного договору - 2713,12 грн.

Враховуючи наведений вище загальний розмір заборгованості за кредитом, розмір відсоткової ставки визначеної сторонами при укладенні договору 1,9% щомісячно, або 22,8% річних, кількість днів користування кредитом у вказаний період, якій відповідно становить : з 01 січня 2013 року - 24 дні, з 25 січня 2013 року - 18 днів, з 12 лютого 2013 року - 1 день, з 13 лютого 2013 року - 29 днів, з 14 березня 2013 року - 77 днів, з 30 травня 2013 року - 165 днів, з 11 листопада 2013 року - 14 днів, з 25 листопада 2013 року 23 дні, з 18 грудня 2013 року - 50 днів, з 06 лютого 2014 року- 29 днів, з 07 березня 2014 року - 34 дні, з 10 квітня 2014 року - 32 дні, з 12 травня 2014 року - 49 днів, з 30 червня 2014 року - 6 днів, з 07 липня 2014 року - 36 днів, з 12 серпня 2014 року - 33 дні, з 14 вересня 2014 року - 596 днів, та розраховуючи відсотки за користування кредитом виходячи з 360 календарних днів у році, шо передбачено пунктом 5.5. розділу 5 Правил користування кредитною карткою, керуючись формулою : N х M :360 х Y = Z, де N заборгованість за кредитом, M процентна ставка, 360 кількість днів у році, Y - кількість днів за які здійснюється нарахування, Z - сума нарахованих процентів, розмір процентів за користування кредитом з 01 січня 2013 року по 30 квітня 2016 року становить 2363,04 грн.

З урахуванням того, що станом на 31 грудня 2012 року розмір заборгованості за процентами становив 250,82 грн, загальний розмір заборгованості за процентами становить 2613,86 грн (2363,04 грн + 250,82 грн).

Отже, загальний розмір заборгованості у ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 31 січня 2008 року станом на 30 квітня 2016 року становить 5326,98 грн, який складається з заборгованості за кредитом 2713,12 грн та заборгованості за процентами 2613,86 грн.

Суд першої інстанції помилково розрахував розмір заборгованості за кредитним договором 5048,21 грн, який за складається з заборгованості за кредитом 2597,89 грн. та за процентами за користування кредитом 2450,32 грн, але це не призвело до неправильного висновку щодо відсутності заборгованості у відповідача за кредитним договором та відмови у задоволенні позову Банку, оскільки ОСОБА_1 на погашення кредитної заборгованості з 01 січня 2013 року по 30 квітня 2016 року сплачено 6703,92 грн, а з урахуванням внесених 10 травня 2017 року 500 грн відповідачем на погашення кредитної заборгованості сплачено 7203,92 грн, що більше, ніж визначена апеляційним судом заборгованість за кредитним договором.

Щодо судового збору

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При звернення до суду з даним позовом Банком сплачено судовий збір в розмірі 2102 грн та при подачі апеляційної скарги 3153 грн (а.с.37, 73).

Оскільки позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором та апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не підлягають задоволенню, законних підстав для відшкодування судового збору не мається.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, згідно статті 375 ЦПК України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення Володарського районного суду Донецької області від 04 листопада 2020 року без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 04 листопада 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: Т.Б.Ткаченко

О.М.Пономарьова

С.А.Попова