ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4308/17
Провадження № 2/210/114/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"10" грудня 2020 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді Хлистуненко О.В.

секретаря судового засідання Недолуги Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 . В обґрунтування позовних вимог в редакції від 22.07.2019 року зазначає, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12.01.2009 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною картою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленого договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 31.05.2019 року становить 54025,46 грн., яка складається з: 1835,17 грн. заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 47541,46 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1600,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. штраф (фіксована частина), 2548,83 грн. штраф (процентна складова).

У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашена, позивач просить суд, стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.01.2009 року у розмірі 54025,46 грн. та судовий збір.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися. Представником відповідача подано заяву про розгляд справи без його участі та зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі та підтримує правову позицію відповідача викладену у відзиві на уточнену позовну заяву від 27.11.2019 року.

Згідно відзиву на уточнену позовну заяву в редакції від 28.11.2019 року, з позовною заявою відповідач не згодна повністю, вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. В уточненій позовній заяві позивач, зазначає, що ним розрахована заборгованість за договором б/н від 12.01.2009 року станом на 31.05.2019 року, проте не зазначає з якого саме строку розрахована заборгованість і за який саме період. Строк позовної давності звернення позивача до суду за захистом його порушеного права про стягнення суми неповернутого кредиту, стік 12.01.2013 року., що є підставою для відмови в задоволенні позову в повному обсязі. При нарахуванні процентів, пені, комісії та штрафів позивач посилається на положення Умов та правил надання банківських послуг. Проте не надає жодних доказів того, що дані умови були погодженні з відповідачем під час підписання вищезазначеного договору і містять його підпис.

Щодо тверджень позивача, що після випуску №425664 в 2014 році був рух коштів і платежів на дану карту, то вони були здійсненні без його волевиявлення, оскільки списувалися з інших банківських рахунків. Крім того, доводи позивача, що строк кредитного договору було продовжено до жовтня 2017 року, в зв`язку з випуском нової кредитної карти № НОМЕР_1 зі строком дії до жовтня 2017 року необґрунтовані і спростовуються матеріалами даної справи, в яких відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач був згодний на продовження даного кредитного договору, а дана кредитна карта була випущена саме за цим кредитним договором.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд, відмовити в задоволенні уточненої позовної заяви в повному обсязі.

Представник позивача 29.01.2020 року надав до суду заперечення, відповідно до якого заперечує щодо доводів відповідача викладених у відзиві та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, заперечення зазначені у відзиві на позовну заяву, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.01.2009 року ОСОБА_1 підписала заяву №б/н відповідно до якої виявила бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з кредитним лімінтом 0 грн. та базовою процентною ставкою за кредитом 2,5 % на місяць на залишок заборгованості. (а.с.5).

Разом з заявою відповідач ОСОБА_1 12.01.2009 року, підписала довідку про Умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» відповідно до якої встановлена базова % ставка в місяць в розмірі 2,5% (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів на рік). Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, яка становить ПЕНЯ= пеня1+пеня2, де пеня1 =(базова відсоткова ставка по договору)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня2 = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочення по кредиту, або відсоткам 5 і більше днів при наявності прострочення на суму більше 50 грн. (а.с.6).

Як вбачається з матеріалів справи та виписки по особовому рахунку відповідно до договору №б/н від 12.01.2009 року на ім`я ОСОБА_1 були наданікредитні карти: № НОМЕР_2 , дата відкриття 12.01.2009 року, термін дії 11/12; № НОМЕР_1 , дата відкриття 03.02.2014 року, термін дії 10/17 (а.с.63,64).

У зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань за кредитним договором № б/н від 12.01.2009 року станом на 31.05.2019 року заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем становить 54025,46 грн., яка складається з: 1835,17 грн. заборгованість за тілом кредиту; 47541,46 грн. - заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість; 1600,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 3048,83 грн. заборгованість по судовим штрафам (а.с.143).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, щодо відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1055ЦК України, кредитний договір укладається уписьмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів,виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістомстатті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договору приєднання розроблені ПАТ КБ «ПриватБанк», на теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею)є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у процентах від суми не виконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у процентах від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом, розмір та підстави стягнення якої визначаються актами законодавства, та договірну, розмір та підстави стягнення якої визначається сторонами в самому договорі.

У заяві №б/н від 12.01.2009 року, підписаною відповідачем, встановлена базова процентна ставка за кредитом у розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості та відповідно до довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана ОСОБА_1 , встановлена пеня за несвоєчасне погашення заборгованості.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, окрім тіла кредита, відсотків за користування кредитом та пені, які були узгодженні сторонами, просив стягнути з відповідача штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500 грн. (фіксована частина) та 2548,83 грн. (процентна складова).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цейВитяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанкурозумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву про надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати штрафів, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Тому, суд, погоджується із доводами відповідача, що позивачем не надано жодних доказів того, що дані умови були погодженні з відповідачем під час укладення кредитного договору. У зв`язку з чим неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин, 12.01.2009 року, до моменту звернення до суду із вказаним позовом 06.10.2017 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та Правила надання банківських послуг у будь-якій редакції, щонайбільш сприятливі для задоволення позову.

Зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.

Враховуючи вище вказане, суд, вважає, що позивачем не доведена вимога, щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 3048, 83 грн., тому в даній частині позовних вимог слід відмовити.

Щодо посилання відповідача про сплив строку позовної давності звернення позивача до суду за захистом його порушеного права, суд, зазначає наступне.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК Українивстановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК Українипередбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК Україниперебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 підписала заяву №б/н від 12.01.2009 року про надання банківських послуг, а саме виявила бажання оформити кредитну карту «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». У зв`язку з чим їй було надано дві кредитні картки№ НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 з терміном дії останньої до 10/17, який спливає в останній день місяця.

Позивач звернувся до суду 06.10.2017 року, а тому, суд вважає, що ним не порушено строк позовної давності при зверненні за захистом свої порушених прав.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зокрема, згідно з ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Докази повинні відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності (ст.ст. 77-80 ЦПК України).

Таким чином, враховуючи вище викладене, з урахуванням доводів викладених в позовній заяві та заперечень у відзиві на позовну заяву, дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, суд доходить до висновку про необхідність частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 50976,63 грн., яка складається із 1835,17 грн. - тіло кредиту, 47541,46 грн. відсотки за користування кредитом та 1600, 00 грн. пеня та комісія.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню судові витрати: судовий збір у розмірі 1921,00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 253, 256-258, 261, 267, 526, 530, 546, 549, 610, 611, 629, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 12, 76-81, 258, 259, 263 265, 274, 275, 278, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість в розмірі 50976/п`ятдесят тисяч дев`ятсот сімдесят шість/ гривень 63 /шістдесят три/ копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» суму сплаченого судового збору в розмірі 1921,00 /одна тисяча дев`ятсот двадцять одна/ гривня.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: О. В. Хлистуненко