Номер провадження: 22-ц/813/5591/20
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Дрішлюк А. І.
Категорія: 57
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 січня 2020 року про забезпечення позову в цивільній справі за позовом представника ОСОБА_2 , адвоката Гладишевої О.О. про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора Холоднобалківської сільської ради Одеської області Мерзлікіна Дениса Володимировича, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

18 грудня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Державного реєстратора Холоднобалківської сільської ради Одеської області Мерзлікіна Дениса Володимировича, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно (в.м, а.с 2-34).

Разом з позовною заявою, до суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладання арешту та заборони оголошення відчуження на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; заборони державним реєстраторам, державним та приватним нотаріусам та будь-яким іншим особам вносити будь-які відомості до єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень з відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; заборони ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії з виселення ОСОБА_2 та будь-яких інших осіб з квартири за адресою АДРЕСА_1 ; зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 утримуватись від будь-яких дій пов`язаних з втручання у право ОСОБА_2 та будь-яких інших осіб користуватись та проживати у квартирі за адресою АДРЕСА_1 ; зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 утримуватись від будь-яких дій, пов`язаних з відчуженням або передачею у оренду, користування будь-яким іншим особам квартири за адресою АДРЕСА_1 (в.м, а.с 43-47).

14 січня 2020 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси (головуючий - суддя Свячена Ю.Б.) заяву представника ОСОБА_2 , адвоката Гладишевої О.О. про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до відповідачів Державного реєстратора Холоднобалківської сільської ради Одеської області Мерзлікіна Дениса Володимировича, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування рішень Державного реєстратора задоволено частково. Вжито наступні заходи забезпечення позову: накладено арешт та заборону оголошення відчуження на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності у рівних частках ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; заборонено державним реєстраторам, державним та приватним нотаріусам та будь-яким іншим особам вносити будь-які відомості до єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень з відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонено ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії з виселення ОСОБА_2 та будь-яких інших осіб з квартири за адресою АДРЕСА_1 ; зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 утримуватись від будь-яких дій, пов`язаних з відчуженням або передачею у оренду, користування будь-яким іншим особам квартири за адресою АДРЕСА_1 . В задоволенні інших вимог відмовлено (в.м, а.с 48-55).

24 січня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направила апеляційну скаргу на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 січня 2020 року. Апелянтка вважає, що ОСОБА_2 не виконала вимог цивільно-процесуального законодавства, зокрема нею не внесено пропозицій щодо зустрічного забезпечення. В свою чергу Позивач вказує, що заходи забезпечення позову не застосовувалися, оскільки забезпечення позову шляхом накладення арешту, заборони вчиняти певні дії та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій не позбавляють відповідачів зареєстрованого права власності, а лише забезпечують можливість виконання рішення суду у разі задоволення позову, та забезпечують ненастання порушення прав учасників справи, та втручання у мирне володіння та користування майном. Крім того, апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_1 подана та розглядається заява про ухвалення додаткового рішення, адже судом під час ухвалення рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.12.2018 року було залишено поза увагою одну із позовних вимог, яка зазначалася у заяві позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог пред`явлених до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , а тому не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними, задоволенню заявлених позовних вимог. Як зазначає апелянтка, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачене законом. У зв`язку з цим відповідач зазначає, що позивач штучно змінила територіальну юрисдикцію, подавши позовну заяву без дотримання вимог ч.1 ст. 27 ЦПК України, враховуючи також той факт, що в даному випадку підстав для застосування правил виключної підсудності немає, при цьому Приморським районним судом м. Одеси не було взято до уваги вказану обставину. Тому апелянт просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14.01.2020 року.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Сторони про час, дату та місце судового засідання були повідомленні належним чином. Клопотання про проведення судового засідання за допомогою відеоконференцзв`язку не подавали. Оскільки явка до апеляційного суду не є обов`язковою, перешкоди для розгляду справи відсутні (ст. 8, ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що предметом позовної заяви є визнання незаконними та скасування рішень Державного реєстратора Холоднобалківської сільської ради за №50207267 та №50207942 від 13.12.2019 року, на підставі яких ОСОБА_1 та ОСОБА_3 стали співвласниками квартири за адресою АДРЕСА_1 . При цьому попереднім власником квартири, згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень була позивач ОСОБА_2 . Предмет позову пов`язаний з заходами забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , власниками якої є відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та оголошення заборони на її відчуження, заборони державним реєстраторам, державним та приватним нотаріусам та будь-яким іншим особам вносити будь-які відомості до єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень з відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; заборони ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії з виселення ОСОБА_2 та будь-яких інших осіб з квартири за адресою АДРЕСА_1 ; зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 утримуватись від будь-яких дій, пов`язаних з відчуженням або передачею у оренду, користування будь-яким іншим особам квартири за адресою АДРЕСА_1 . Вимога щодо зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 утримуватись від будь-яких дій пов`язаних з втручання у право ОСОБА_2 та будь-яких інших осіб користуватись та проживати у квартирі за адресою АДРЕСА_1 є недоцільною, оскільки представником позивача не надано до суду належних доказів про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перешкоджають користуватись та проживати ОСОБА_2 у вказаній квартирі.

Апеляційний суд частково задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, а саме п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Інститут забезпечення позову, за своєю суттю, повинен слугувати гарантією для забезпечення виконання судового рішення, у випадку задоволення позову, в майбутньому, та, усунення можливих майбутніх перешкод його виконання. При цьому необхідно враховувати, що ухвалення відповідного рішення, серед іншого, повинно мати законну та виправдану мету. Вказане означає, що застосування відповідного заходу забезпечення позову має бути належним чином вмотивовано та підтверджено відповідними доказами.

Приймаючи ухвалу про задоволення вимог заявника та вжиття відповідних заходів забезпечення позову суд повинен повно та всебічно дослідити матеріали справи, встановити всі обставини, які мають значення для вирішення відповідного питання, навести обґрунтовані мотиви, які можуть свідчити про існування загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду в майбутньому. При цьому, суд повинен керуватися реальними, а не уявними мотивами формуючи відповідні висновки щодо суті вимог заявника та приймаючи ухвалу щодо застосування/відмови в застосуванні відповідного заходу забезпечення позову.

Види забезпечення позову передбачено у частині 1 статті 150 ЦПК України, частиною 3 даної норми процесуального права встановлено вимогу співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що буквально досліджуючи зміст п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України за логікою законодавця забезпечення позову у виді накладення арешту на майно та (або) грошові кошти може бути застосовано судом в тих випадках, коли предметом позову безпосередньо виступає вимога позивача про передачу або сплату відповідачем майна або грошових коштів, які знаходяться у нього чи в інших осіб.

Предметом позовних вимог в даній справі є визнання незаконними та скасування рішень Державного реєстратора Холоднобалківської сільської ради за №50207267 та №50207942 від 13.12.2019 року, на підставі яких ОСОБА_1 та ОСОБА_3 стали співвласниками квартири за адресою АДРЕСА_1 , а також відновлення становища, яке існувало до порушення шляхом поновлення в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомості про зареєстроване за ОСОБА_2 права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.в.м. 2-6).

Отже, з врахуванням наведеного, предмету позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку про невідповідність заходів забезпечення позову у виді арешту до заявлених позовних вимог. Разом з тим, суд першої інстанції, вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення позову не врахував вказаних обставин, а тому суд апеляційної інстанції частково задовольняє апеляційну скаргу та скасовує оскаржувану ухвалу в частині накладення арешту на спірне нерухоме майно.

Одночасно, апеляційний суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги стосовно заборони на виселення позивача з квартири АДРЕСА_2 , оскільки, входячи зі змісту та сутності позовних вимог в даній справі, вказані вимоги не стосуються предмету позову та вирішення спору по суті, а тому застосування таких заходів забезпечення позову є неспівмірним заявленим позовним вимогам. В зв`язку з наведеним апеляційний суд скасовує оскаржувану ухвалу у відповідній частині. Так само щодо в частині заходів по зобов`язанню ОСОБА_1 та ОСОБА_3 утримуватись від будь-яких дій, пов`язаних з відчуженням або передачею у оренду, користування будь-яким іншим особам квартири за адресою АДРЕСА_1 , вказані заходи забезпечення прямо не стосуються предмету позову та вирішення спору по суті, а тому застосування таких заходів забезпечення позову є неспівмірними заявленим позовним вимогам. Відповідно апеляційний суд скасовує оскаржувану ухвалу у відповідній частині.

Щодо інших доводів апеляційної скарги. Відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України (постанова КЦС ВС від 30.05.2019 року, справа № 456/2438/17). Буквально виходячи зі змісту п. 6 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, відповідно до якої заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і, серед іншого, повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, апеляційний суд зауважує, що за умови визнання необхідним застосування зустрічного забезпечення суд першої інстанції зобов`язав би заявника уточнити зміст заяви про зміну заходів забезпечення позову та вказати пропозиції щодо зустрічного забезпечення. В іншому випадку, якщо застосування зустрічного забезпечення не є необхідним, відповідна заява не потребує уточнення, оскільки відсутність відповідних пропозиції не впливає на вирішення питання щодо застосування заходу забезпечення позову. Відтак, вказані посилання апелянта відхиляються апеляційним судом. Доводи щодо підсудності справи не приймаються до уваги апеляційним судом, оскільки сторона має право звернутися до суду першої інстанції з відповідним клопотанням, в якому викласти обставини щодо підсудності, на які посилається, а апеляційний суд на даній стадії не наділений повноваженням вирішення питання підсудності справи. Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу скасовує в частині накладення арешту та заборони на виселення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 січня 2020 року про забезпечення позову скасувати в частині накладення арешту на майно, в частині заборони виселення ОСОБА_2 та будь-яких інших осіб з квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; в частині зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 утримуватись від будь-яких дій, пов`язаних з відчуженням або передачею у оренду, користування будь-яким іншим особам квартири за адресою АДРЕСА_1 . В застосуванні заходів по забезпеченню позову в скасованій частині - відмовити.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

28.12.2020 року м. Одеса