Номер провадження: 22-ц/813/1383/20
Головуючий у першій інстанції Луняченко В.О.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: Громіка Р.Д.,

Дрішлюка А.І.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

переглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Свиди Катерини Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2018 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4 , про стягнення грошових коштів за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

13 грудня 2017 року до Київського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_2 з позовом про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача суми основного боргу у розмірі 11 610 000,00 гривень; 3% річних у сумі 1 607 905,50 гривень; процентів за користування грошовими коштами у сумі 7 503 558,91 гривень та судові витрати у сумі 6 890,00 гривень.

Протокольною ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2018 року до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучена дружина відповідача ОСОБА_4 .

Одночасно із позовною заявою позивачем ОСОБА_2 надано клопотання про забезпечення позову, у якому заявник просить накласти арешт на нерухоме майно, а саме житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачу та заборонити компетентним органам здійснення яких-небудь дій, які пов`язані з оформленням документів стосовно відчуження, зміни власника, користувача, укладання у відношенні нерухомого майна цивільно-правових угод, суттю яких є зміна власника, або поява іншого користувача по відношенню до нерухомого майна, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав, а також ускладнити та зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2017 року заяву ОСОБА_2 щодо забезпечення позовних вимог за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задоволено. Суд наклав арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНН НОМЕР_1 ), а саме на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , заборонив компетентним органам здійснення яких-небудь дій, які пов`язані з оформленням документів стосовно відчуження, зміни власника, користувача, укладання у відношенні нерухомого майна цивільно-правових угод, суттю яких є зміна власника, або поява іншого користувача по відношенню до нерухомого майна та зобов`язав ОСОБА_2 внести, протягом 10 днів, на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Одеській області (№ рахунку 5435, отримувач ТУ ДСА України в Одеській області, Код отримувача (ЄДРПОУ) 26302945, Банк отримувача Державна казначейська служба України, МФО 820172) грошові кошти сумою 3 000 гривень, в якості забезпечення відшкодування збитків відповідача відповідно до вимог ст. 154 ч. 4 ЦПК України.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01 березня 2018 року виправлена допущена в ухвалі Київського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2017 року по справі №520/15284/17 помилка в частині визначення об`єкту нерухомого майна, на якій накладений арешт ухвалою суду. Суд виклав абзац другій резолютивної частини ухвали Київського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2017 року по справі №520/15284/17 в наступній редакції: «Накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 ), на праві спільної часткової власності, а саме, на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з житлового будинку під літ «К» загальною площею 192,4 кв.м., житловою площею 118, 3 кв.м.»

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2018 року виправлена допущена в ухвалі Київського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2017 року по справі №520/15284/17 помилка в частині визначення адреси розташування об`єкту нерухомого майна, на якій накладений арешт ухвалою суду. Суд виклав абзац другій резолютивної частини ухвали Київського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2017 року по справі №520/15284/17 в наступній редакції: «Накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 ), на праві спільної часткової власності, а саме, на домоволодіння, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з житлового будинку під літ «К» загальною площею 192,4 кв.м., житловою площею 118, 3 кв.м.»

01 серпня 2018 року адвокат Свида Катерина Володимирівна в інтересах ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2017 року та просила скасувати ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на те, що ухвалене судове рішення завдає їй шкоди, що виражається у несприятливих для неї наслідках, суд вирішив питання про її права та обов`язки, не залучивши до участі у справі, тому у неї наявне право на апеляційне оскарження вказаного судового рішення. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що про існування вказаної ухвали суду ОСОБА_1 дізналася 30 липня 2018 року з Єдиного державного реєстру судових рішень. Оскаржувана ухвала суду є незаконною і безпосередньо впливає на права та інтереси ОСОБА_1 як стягувача (кредитора) у виконавчому провадженні ВП №50692731 (Відділ примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області) про стягнення з ОСОБА_5 ) грошового боргу у розмірі 3 197 665,80 грн. за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2013 року у справі №2/1519/7032/11, так як перешкоджає примусовому виконанню рішення суду шляхом звернення стягнення на майно ОСОБА_5 1/2 частку у праві власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку під літ. «К» в порядку проведення електронних торгів.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 серпня 2018 року поновлений строк на апеляційне оскарження ухвали Київського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2017 року та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Свиди Катерини Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 на вказане судове рішення.

Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з

основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007

у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, частини другої статті 383 Кримінально-процесуального кодексу України зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини та громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано положеннями глав 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Згідно із частиною 4 статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6

Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому

порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність

між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, №15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

У частині 1 статті 352 ЦПК України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті та правового висновку Верховного Суду України у постанові від 03 лютого 2016 року у справі №6-885цс15, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов`язки цих осіб.

Отже, первинним для розгляду апеляційної скарги адвоката Свиди Катерини Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 особи, яка не брала участь у цій справі, є з`ясування апеляційним судом тієї обставини, чи вирішив суд оскаржуваним рішенням питання про її права, інтереси та (або) обов`язки.

Встановлено, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції безпосередньо впливає на права та інтереси ОСОБА_1 як стягувача (кредитора) у виконавчому провадженні ВП №50692731 (відділ примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області) про стягнення з ОСОБА_5 ) грошового боргу у розмірі 3 197 665,80 грн. за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2013 року у справі №2/1519/7032/11, так як перешкоджає примусовому виконанню рішення суду шляхом звернення стягнення на майно ОСОБА_5 1/2 частку у праві власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку під літ. «К» в порядку проведення електронних торгів.

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що у даному випадку вважається, що ухвалене судове рішення завдає ОСОБА_1 шкоди, що виражається у несприятливих для неї наслідках, не залучення ОСОБА_1 до участі у справі суттєво порушує її право на доступ до суду, тому суд першої інстанції вирішив питання про її права та обов`язки та у неї наявне право на апеляційне оскарження вказаного судового рішення.

Розгляд справи призначено на 22 грудня 2020 року, однак відповідно до розпорядження голови Одеського апеляційного суду про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року №12, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в м. Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки: помаранчевий або червоний, зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 29 грудня 2020 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі та у поясненнях на апеляційну скаргу адвоката Клименка Олега Вікторовича в інтересах позивача ОСОБА_2 , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга адвоката Свиди Катерини Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 є прийнятною та підлягає задоволенню за таких підстав.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судом норм чинного законодавства України при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

В силу вимог частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно із частинами 9, 10 статті 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Частина 1 статті 154 ЦПК України передбачає, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Відповідно до частини 4 статті 155 ЦПК України, зустрічне забезпечення може бути скасовано судом в будь-який час за вмотивованим клопотанням відповідача або іншої особи, права або охоронювані законом інтереси якої порушуються у зв`язку з вжиттям заходів забезпечення позову.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку є доцільним накладення арешту на нерухоме майно боржника та заборонити будь-яким особам, компетентним органам в будь-якій формі здійснювати дії щодо відчуження зазначеного нерухомого майна, враховуючи розмір позовних вимог та наявність підтвердження належності відповідачу у власності даного об`єкту. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулась із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Постановою Одеського апеляційного суду від 29 грудня 2020 року апеляційна скарга адвоката Свиди Катерини Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2018 року задоволена, та рішення по справі 520/15284/17 скасовано, ухвалено постанову про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4 , про стягнення грошових коштів за договором позики.

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що у даному випадку забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2017 року по справі 520/15284/17 підлягають скасуванню.

У зв`язку із скасуванням ухвали Київського районного суду від 29 грудня 2017 року про забезпечення позову ухвала Київського районного суду м. Одеси від 01 березня 2018 року про виправлення описки та ухвала Київського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2018 року про виправлення описки втрачають чинність.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Свиди Катерини Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити, скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2017 року по справі №520/15284/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4 , про стягнення грошових коштів за договором позики, про накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 ), на праві спільної часткової власності, а саме, на домоволодіння, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з житлового будинку під літ. «К» загальною площею 192,4 кв.м., житловою площею 118, 3 кв.м., та заборони компетентним органам здійснення яких-небудь дій, які пов`язані з оформленням документів стосовно відчуження, зміни власника, користувача, укладання у відношенні нерухомого майна цивільно-правових угод, суттю яких є зміна власника, або поява іншого користувача по відношенню до нерухомого майна, в редакції резолютивних частин ухвали Київського районного суду м. Одеси від 01 березня 2018 року та ухвали Київського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2018 року про виправлення описок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 29 грудня 2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дрішлюк

Р.Д.Громік