465/1434/19
2-р/465/12/20
Ухвала

судового засідання

02.11.2020 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

при секретарі судового засідання Левицькому М.І.

в ході розгляду у відкритому судовому засіданні, в м. Львові заяви про роз`яснення рішення суду у цивільній справі № 465/1434/19 за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» про стягнення моральної і матеріальної шкоди, упущеної вигоди та визнання судом не дійсності проведення судово-психіатричної експертизи у м. Львові в червні 2017 року, -

в с т а н о в и в:

18 березня 2019 року позивач звернулася до Франківського районного суду м. Львова із позовною заявою про стягнення моральної і матеріальної шкоди, упущеної вигоди та визнання судом не дійсності проведення їй, позивачу, судово-психіатричної експертизи у м. Львові в червні 2017 року, яку у подальшому неодноразово уточнювала, у тому числі й учасників.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 березня 2019 року справу передано судді Мартинишин М.О. та відповідно до Ухвали Франківського районного суду м. Львова від 26 березня 2019 року провадження у справі відкрито з призначенням підготовчого судового засідання, яке суддею не завершено.

25 вересня 2019 року відбувся повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, що здійснений на виконання рішення зборів суддів № 6 від 17.09.2019 року та розпорядження керівника апарату суду №110/Р від 25.09.2019 року, у зв`язку з чим, справу передано судді Дзеньдзюрі С. М.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11 лютого 2020 року позовну заяву залишено без розгляду. Підстави такого рішення викладені в ухвалі.

13 березня 2020 року позивачкою ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду до Львівського апеляційного суду, який 22 липня 2020 року, за результатами апеляційного розгляду, оскаржувану ухвалу скасував, а справу повернув до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою від 19 серпня 2020 року суддя Дзеньдзюра С. М. задоволив самовідвід, що стало підставою для чергового повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 серпня 2020 року справу, в порядку ст. 33 ЦПК України, передано судді Мартинишин М.О., яка прийняла справу до свого провадження, а відповідно до ухвали від 18 вересня 2020 року, задоволила заяву представника відповідача адвоката Сокальського Д.А. про відвід судді.

Матеріали справи передано до цивільної канцелярії Франківського районного суду м. Львова на автоматизований розподіл для повторного визначення судді у порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 вересня 2020 року, справу передано судді Кузю В.Я.

Ухвалою судді від 29 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 15 жовтня 2020 року з визнанням обов`язкової участі в судовому засіданні як позивача, так і представника відповідача.

15 жовтня 2020 року Франківським районним судом м. Львова в цивільній справі № 465/1434/19 постановлено ухвалу про передачу справи за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва (02225, м. Київ, проспект Володимира Маяковського, буд. № 5 в). Підстави такого рішення викладені в ухвалі. Не у повній мірі погоджуючись з ухвалою, позивачка ОСОБА_1 подала заяву про розяснення частини її змісту.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 02 листопада 2020 року заяву позивачки ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали від 15.10.2020р. залишено без задоволення.

Підстави такого рішення викладені в ухвалі.

В межах строку апеляційного оскарження ухвали про визначення підсудності, крім розглянутих заяв про виправлення описки та розяснення ухвали, позивачкою подано ряд заяв і кдопотань, що не стосуються предмету спору, виходять за межі позовних вимог, не стосуються питань доказування, а носять виключно інформаційний характер, життя та діяльності позивачки, її участі в інших судових процесах та подібне цьому.

Вказані заяви позивачкою скеровуються на електронну пошту суду та за своїм змістом дублюють одна одну.

Не зважаючи на зазначене та завантаженість суддів, клопотання і заяви ОСОБА_1 за своїм змістом так, чи інакше, потребують процесуального вирішення, і така обставина дезорганізує роботу суду та призводить до обмеження доступу до правосуддя інших громадян, що потербують судового захисту.

Відтак, дії позивачки ОСОБА_1 суд визнає як зловживання процесуальними правами, а подальші клопотання, скарги, заяви що будуть подані нею у вказаній цивільній справі, будуть розглядатись з урахуванням вимог ч.3 ст.44 ЦПК України.

Так, відповідно до ч.3 ст.44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи мє право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Приймаючи дане рішення, суд керується вимогами ч.2 ст.43 ЦПК України, згідно якої учасники судового процесу зобов`язані подавати усі наявні докази у порядку та строки, встановлені законом або судом, надавати суду повні і достовірні відповіді та пояснення на питання, які ставляться судом в судовому засіданні.

Проте, аналізом поданих позивачкою ОСОБА_1 заяв та клопотань, встановлено, що такі не мають жодного відношення до предмету доказування та позовних вимог, заявлених позивачкою.

Відповідно до ч.4 ст.44 ЦПК України, суд зобов`язаний вжити заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу, суд застосовує до нього заходи, визначені цим кодексом.

Згідно ст.143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Пункт 1 ч.1 ст.144 передбачає, що заходами процесуального примусу є, зокрема, попередження.

Відповідно до п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує, що право на доступ до суду, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

З огляду на викладене, слід прнийти до висновку, що дії позивачки, є не що інше, як зловживання своїми процесуальними правами, спярмованими на затягування розгляду справи шляхом безпідставної подачі заяв та клопотань та намагання ввести суд в оману.

Суд вважає за доцільне застосувати до позивачки захід процесуального примусу у вигляді попередження щодо недопустимості зловживання процесуальними правами, а саме подачі клопотань та заяв, які виходять за межі: процесуальних строків; за межі стадії судового розгляду справи; за межі позовних вимог; за межі кола учкасників процесу; за межі предмету спору та доказування. Таке своє рішення суд мотивує вимогами ст. 2 ЦПК України щодо завдання цивільного судочинства, ст. 4 ЦПК України щодо права на звернення до суду, ст. 5 ЦПК України щодо способу захисту та ст. 8 цього ж кодексу щодо відкритості інформації у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ст. 44, ст. 143 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Визнати зловживанням процесуальними правами позивачкою ОСОБА_1 у цивільній справі № 465/1434/19.

Вжити заходів для запобігання зловживання процесуальними правами позивачкою ОСОБА_1 у цивільній справі № 465/1434/19, застосувавши до неї вид процесуального примусу у вигляді попередження про недопустимість подачі заяв та клопотань, зміст яких не відповідає вимогам процесуального права, що, крім того, не стосуються предмету спору та його доказування.

Подальші заяви, клопотання та скарги, подані поза межами судових засідань підлягають поверненню ОСОБА_1 без їх розгляду, відповідно до вимог ч. 3 ст. 44 ЦПК України.

Розяснити позивачці, що право на поджачу заяв у визначені законом строки та порядку, можуть бути подані нею безпосередньо в судовому засіданні з розгляду справи.

Ухвала набуває законної сили з часу її постановлення та апеляційному оскарженню не підлягає.

Копію ухвали скерувати учасникам процесу.

Суддя В. Кузь