Справа № 700/511/18
Провадження № 2/700/264/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року Лисянський районний суд Черкаської області в складі головуючого-судді: Пічкур С.Д., за участю секретаря судового засідання: Кравець І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Лисянка Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя,

установив:

ОСОБА_1 31 липня 2018 року звернувся до суду з позовом про розподіл майна подружжя в обґрунтування якого зокрема вказував, що 07 вересня 2002 року він з відповідачкою уклали шлюб від якого мають спільних неповнолітніх доньок: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сторони мають різні погляди на шлюб, який на час звернення з позовом фактично припинив своє існування. З середини грудня 2017 року вони припинили шлюбні стосунки, та ведення спільного господарства, а 12 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 .

За час подружнього життя за спільні кошти було придбане майно на загальну суму 157 000 грн. 00 коп. до якого, зокрема, входить квартира АДРЕСА_1 , меблі та побутова техніка, яке позивач просив поділити в рівних частках.

ОСОБА_6 28 серпня 2018 року звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя. Зазначивши при цьому, що сторони, як і вказувалося позивачем по первісному позову, мають двох неповнолітніх доньок, 2003 та 2014 р.н., не заперечувала проти поділу майна, однак посилалася на те, що ОСОБА_1 у своєму позові було перелічено не все спільне майно сторін, яким вони володіють, а тому просила здійснити його розподіл на загальну суму 317 300 грн. При цьому, до переліку майна, що підлягає поділу між сторонами, включила, крім переліченого первісним позивачем майна, також автомобіль «Мерседес Віто» державний номер НОМЕР_1 та просила здійснити поділ всього майна в рівних його частках.

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 01 листопада 2018 року залучено до участі у даній справі в якості третьої особи без самостійних вимог на боці позивача за основним позовом і відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 .

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2020 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Постановою Черкаського апеляційного суду від 28 квітня 2020 року ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2020 року про затвердження мирової угоди скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою судді Лисянського районного суду Черкаської області Пічкур С.Д. від 30 вересня 2020 року справа прийнята до провадження та призначено підготовче судове засідання на 20 жовтня 2020 року об 11-00 годині.

Через канцелярію суду, 15 жовтня 2020 року надійшла заява від позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про залишення його позову без розгляду. Просив розглянути дане клопотання без його участі.

За клопотанням адвоката Органюка Ю.Ю., як представника ОСОБА_2 , підготовче засідання було відкладено на 05 листопада 2020 року о 16-00 годині.

Від ОСОБА_1 через канцелярію суду надійшло клопотання про проведення судового засідання без його участі та подано відзив на позов з доказами на підтвердження своїх доводів проти спростування вимог зустрічного позову.

Судове засідання 05 листопада 2020 року знову за клопотанням адвоката Органюка Ю.Ю. було відкладено на 23 листопада 2020 року.

У судове засідання 23 листопада 2020 року сторони не з`явились. ОСОБА_1 подав клопотання про підтримання клопотання про залишення його позову без розгляду та розгляд справи без його участі.

Підготовче засідання відкладено на 01 грудня 2020 року в яке сторони теж не з`явились.

В підготовче засідання 09 грудня 2020 року сторони та їх представники не з`явились. Про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином за допомогою СМС повісток та на сайті «Судової влади України».

Ухвалою суду від 09 грудня 2020 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя.

Також, ухвалою суду від 09 грудня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 12-00 год. 18 грудня 2020 року в залі судових засідань в приміщенні Лисянського районного суду Черкаської області за адресою: смт. Лисянка, вул. Незалежності, 4.

Клопотання позивача за первісним позовом про витребування доказів задоволено частково.

Витребувано від ЦОП Лисянської ДПІ ГУ ДПС у Черкаській області відомості про доходи ОСОБА_2 , код РКПП НОМЕР_2 за 2007 - 2013 роки. Встановлено порядок дослідження доказів: надання вступного слова учасникам справи, дослідження письмових доказів, судові дебати.

У судове засідання 18 грудня сторони не з`явились, витребувані докази до суду не надійшли, тому розгляд справи було відкладено на 29 грудня 2020 року о 10-00 годині.

Від ОСОБА_2 28 грудня 2020 року через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, за участі її адвоката Органюка Ю.Ю.

Також, від ОСОБА_1 17 грудня 2020 року електронною поштою надійшла заява без підпису про розгляд справи без його участі згідно ст. 211 ЦПК України.

В той же час, за день до проведення судового засідання, 28 грудня 2020 року від представника ОСОБА_1 адвоката Мовчан В.І. надійшла заява про проведення судового засідання 29 грудня 2020 року з його участю в режимі відеоконференції з Печерським районним судом м. Києва.

Враховуючи наявність вільного майданчика на вказаний час, з метою забезпечення права сторони на участь у судовому засіданні, 28 грудня 2020 року ухвалою суду клопотання адвоката Мовчан В.І. було задоволено та доручено Печерському районному суду м. Києва забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Вказана копія ухвали направлена адвокату Мовчану В.І. на вказану ним у клопотанні електронну адресу 28 грудня 2020 року о 16 годині 12 хвилин.

В той же час, адвокат Мовчан В.І. подав клопотання про поважність причин неявки у судове засідання з тих підстав, що він лише 29 грудня 2020 року о 09-42 годині отримав ухвалу про проведення судового засідання в режимі відеконференції.

Інші учасники судового розгляду, у судове засідання 29 грудня 2020 року о 10-00 годині не з`явились. Про час і місце судового розгляду повідомлені телефонограмами та на сайті «Судової влади України».

Положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 Цивільного процесуального кодексу України визначено одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Отже, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно вимог п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України ,якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У даній справі не вирішеним залишається зустрічний позов про розподіл майна подружжя поданий ОСОБА_2 до ОСОБА_1 28 серпня 2018 року (а.с. 47 т. 1).

В обґрунтування даних позовних вимог позивачка зокрема вказує, що сторони мають двох неповнолітніх доньок, 2003 та 2014 р.н., ОСОБА_1 у своєму позові було перелічено не все спільне майно сторін, яким вони володіють, а тому просила здійснити його розподіл на загальну суму 317 300 грн. При цьому, до переліку майна, що підлягає поділу між сторонами, включила, крім переліченого первісним позивачем майна, також автомобіль «Мерседес Віто» державний номер НОМЕР_1 та просила здійснити поділ всього майна в рівних його частках.

В позовній заяві просить суд, визнати автомашину Мерседес Віто д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстровану на ОСОБА_1 спільним майном подружжя та включити в перелік майна, яке підлягає до розподілу. Виділити їй наступне майно: пральна машина - 5000 грн, умивальник з тумбою - 4000 грн., холодильник - 9000 грн., сіл кухонний - 1000 грн., кухонний уголок 3000 грн., З стільці - 600 грн., кухонна стінка - 10 000 грн., тюль на вікна 2 шт - 1000 грн., штори з лалебрежоном - 1500 грн., а всього на 35100 грн без вартості автомашини.

Виділити відповідачу: стіл письмовий 1000 грн., стінка меблева 15000 грн., комп`ютер 3500 грн., стіл комп`ютерний - 200 грн., утюг - 500 грн., крісла 2 шт - 1000 грн., килим - 1000 грн., диван 2000 грн., спальня /шкаф, ліжко, 2 тумбочки, тумбочка з дзеркалом/ - 15000 грн. шкаф-вітальня - 2000 грн., Коврова доріжка - 500 грн., тюль на вікно 1 шт - 500 грн., а всього на 42200 гривень без вартості автомашини.

Виділити автомашину Мерседес Віто д.н.з. НОМЕР_1 вартістю 235 000 гривень ОСОБА_1 стягнувши з нього на його користь грошову компенсацію 138 600 гривень та 7100 гривень за перевищення долі. Стягнути з відповідача понесені мною судові витрати.

Заявою від 28 грудня 2018 року, позивачка ОСОБА_2 уточнила позовні вимоги, вказуючи, що ОСОБА_1 без її згоди продав спільний автомобіль своїй матері, а тому з урахування суми вартості автомобіля вказаного в договорі купівлі-продажу, просить стягнути з відповідача на її користь 77 430 грн. компенсації Ѕ частки автомобіля.

Відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позов ( а.с. 74 т. 3) просив відмовити у його задоволенні, зокрема вказуючи, що подана позовна заява не відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України. Автомобіль Мерседес віто придбаний ним за його особисті кошти, які він отримав від продажу успадкованого будинку. Також, неможливе присудження грошової компенсації, оскільки це суперечить ст. 365 ЦК України і позивачкою не внесено відповідної грошової компенсації на депозитний рахунок суду. В той же час, у відзиві вказує на можливість залишення автомобіля у спільній частковій власності, тим самим не заперечує про спільність даного майна. Щодо поділу рухомих речей, зокрема меблів, теж просить відмовити за недоведеністю, а також те, що дані речі є приналежністю до квартири.

Суд, дослідивши матеріалами справи, встановивши обставини справи та відповідні до них правовідносини, виходить з наступного.

ОСОБА_1 та ОСОБА_7 уклали шлюб 07 вересня 2020 року. Від шлюбу сторони мають двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

За даними ЄДРСР, рішенням Лисянського районного суду Черкаської області у справі № 700/468/18, що набрало законної сили 03 грудня 2018 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що був зареєстрований 07 вересня 2002 року відділом реєстрації актів цивільного стану Лисянського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 47, розірвано. Сторони не надали суду вказаного рішення до матеріалів справи.

Згідно повідомлення Територіального сервісного центру МВС України № 7144, 12 грудня 2012 року за громадянином ОСОБА_1 було зареєстровано автомобіль Mercedes-benz vito 109, державний номерний знак НОМЕР_1 . З 23 червня 2018 року вказаний автомобіль було знято з обліку та перереєстровано на іншу особу (а.с. 93 т. 1).

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу 6588/18/001923 від 23 червня 2018 року вказаний автомобіль Mercedes-benz vito 109, номер кузова НОМЕР_3 , придбала ОСОБА_3 за ціною 154 860 грн. 00 коп. (а.с. 108 т. 1).

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

З наданих у справі доказів вбачається, що автомобіль Mercedes-benz vito 109, державний номерний знак НОМЕР_1 придбаний в період шлюбу, при цьому обоє подружжя працювали та мали дохід. Також, сам автомобіль набутий через вісім років після отримання відповідачем у власність спадкового майна, сама належність даного автомобіля до спільного майна подружжя побічно не заперечується відповідачем і у відзиві на позов, тому вказаний автомобіль необхідно визнати спільним майном подружжя.

Разом з тим, оскільки майно відчужене відповідачем проти волі її співвласника з метою його приховання, оскільки продаж вчинено матері та за кілька місяців до подання позову про розірвання шлюбу, з відповідача підлягає стягненню Ѕ грошової компенсації вартості відчужуваного спільного майна.

На даний час майно фактично реалізоване третій особі за ціною визначеною у договорі купівлі-продажу, а тому у суду не стоїть питання про припинення права власності на спільне майно, що виклює внесення відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду.

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, вартість майна визначає суд за заявою позивачки, як ринкова його вартість при купівлі-продажу, що вказана у відповідному договорі. Інших доказів сторони суду не надали.

За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки Ѕ компенсація частки у спільному майні подружжя, що становить суму 77 430 грн.

Вимоги позивачки про поділ рухомого майна та визнання за нею права власності на майно на суму 35 100 грн. не можуть бути задоволені з таких підстав.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Спільне рухоме майно подружжя за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.

За змістом ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 Кодексу).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Сторонами у справі не надано суду жодного належного та допустимого доказу придбання в період шлюбу рухомого майна, взагалі його наявності та вартості рухового спільного майна, про яке заявлено як у первісному так і зустрічному позовах.

Оскільки не можливо визначити обсяг спільного рухомого майна та його вартість, а також факт придбання його у шлюбі, заперечення відповідача цих обставин, у суду немає підстав для задоволення позову в цій частині.

З огляду на викладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були надані ними і які досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, інші доводи та заперечення сторін не є суттєвими та не спростовують законності позовних вимог, які підлягають задоволенню.

З відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволених позовних вимог в сумі 1198 грн. 50 коп. (35100+77430=112530)(77430х100/112530=69%)(1737х69%= 1198,50).

Виходячи з викладеного та керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 142, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

вирішив:

Задовольнити частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_1 (код РКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 (код РКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) компенсацію Ѕ частки вартості спільного майна автомобіля Mercedes-benz vito 109, державний номерний знак НОМЕР_1 в сумі 77 430 (сімдесят сім тисяч чотириста тридцять) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 1198 грн. 50 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 29 грудня 2020 року.

Суддя С. Д. Пічкур