КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 370/3435/19

провадження №22-ц/824/11248/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівІванченка М.М., Шебуєвої В.А.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу директора товариства з обмеженою відповідальністю «Глобалфінанс Проект» - ОСОБА_6 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 11 червня 2020 року /суддя Тандир О.В./

у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Глобалфінанс Проект» до державного реєстратора Макарівської районної державної адміністрації Київської області Заріцької Вікторії Василівни, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вимогами визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Макарівської районної державної адміністрації Київської області Заріцької В.В., про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 49274456 від 22.10.2019 року на земельну ділянку кадастровий номер :05:042:0061, площею 0,08 та, зареєстрованої у власність ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227, номер запису про право власності 33773304 від 17.10.2019 року.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 11 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. /а.с. 99-103/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, наголошуючи на тому, що позивач обрав невірний спосіб захисту прав, не звернув уваги на те, що позивач обрав спосіб захисту шляхом визнання протиправною та скасування рішення державного реєстратора, що відповідає вимогам п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Також наголошував на тому, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації, тому ОСОБА_2 стала власником майна з дати реєстрації 17.10.2019 р., до моменту такої реєстрації власником була боржник ОСОБА_1 , на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні. Наголошував, що ОСОБА_2 не здійснювала реєстрацію прав власності, не отримувала державний акт права власності на землю, а отже, на думку апелянта, мало місце припинення договору та відмова від реєстрації права власності, що в свою чергу не зобов`язує позивача вирішувати питання щодо дійсності угоди. Вказував, що реєстратор під час вчинення реєстраційних дій не перевірила наявності зареєстрованих обтяжень, не перевірила, що відчужувач майна внесена до реєстру боржників та прийняла не належний правовстановлюючий документ, що підтверджує виникнення права власності за законодавством, що діяло до 01.01.2013 р. Також суд першої інстанції, залишаючи позов без руху, вказував, що позивачем не залучено в якості відповідачів сторін договору, до яких фактично заявлені вимоги, однак, ухвалюючи рішення, зазначив, що залучаючи відповідачів, жодних вимог позивач до них не заявляв, що є взаємовиключними твердженнями. Додатково наголошував, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги.

ОСОБА_2 звернулася з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів. Вказувала на те, що у 2008 році придбала у власність земельну ділянку та розташоване на ній незавершене будівництво. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою О.П. та зареєстровано в реєстрі за №3439. Договір є дійсним і не оспорюваним, зареєстрованим в реєстрі нотаріусом. Власником земельної ділянки та незавершеного будівництва вона стала з моменту укладення договору купівлі-продажу з 27.06.2008 р., водночас реєстр речових прав на нерухоме майно станом на дату укладення договору взагалі не існував. Окрім того, законодавством з 02.05.2009 р. не передбачено отримання окремо від угоди, на підтвердження права власності на землю, державного акта. Водночас, з прийняттям та введенням в дію реєстру речових прав на нерухоме майно з січня 2013 року, законодавцем не обмежено в часі внесення відомостей про право власності.

Державний реєстратор Макарівської районної державної адміністрації Київської області Заріцька В.В. повідомлення про розгляд справи в порядку письмового провадження отримала 22.09.2020 р., з відзивом на апеляційну скаргу не зверталась.

ОСОБА_1 повідомлення засобами поштового зв`язку не отримує, тому була повідомлена шляхом розміщення оголошення про розгляд справи на офіційному веб-сайті судової влади.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, судове рішення зміні в частині мотивів викладених щодо складу відповідачів у справі, та залишенню без змін по суті вирішених вимог, на підставі наступного.

Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.06.2010 року у справі № 2-908/10р., з ОСОБА_1 / 23.05.2009 року ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 », а.с. 8-10/, ОСОБА_5 , солідарно стягнуто на користь ВАТ «КБ «Даніель» 1 366 692,94 грн., заборгованості, 1700 грн., судового збору та 120 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи /а.с. 11/.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15.02.2018 року у справі № 2-908/10 було замінено сторону виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-908/10, а саме кредитора ВАТ «Комерційний Банк «Даніель» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобалфінанс Проект» /а.с. 12-13/.

03.06.2019 року приватним виконавцем Мельниченком О.В., відкрито виконавче провадження №59251513 з примусового виконання виконавчого листа №754/1026016-ц від 08.05.2019 року, виданого Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , заборгованості у розмірі 1 366 692,94 грн., заборгованості, 1700 грн., судового збору, 120 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу /а.с. 19/.

03.06.2019 року приватним виконавцем Мельниченком О.В., у межах виконавчого провадження №59251513 винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої на все рухоме майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладено арешт /а.с. 22/.

27.09.2019 року приватним виконавцем Мельниченком О.В., у межах виконавчого провадження №59251513 винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних, а саме змінено назву боржника у виконавчому провадження з «ОСОБА_1» на « ОСОБА_1 ». Підставою вказаної дії став витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про зміну імені №1 від 27.09.2019 року, з якого вбачається, що 18.12.2018 року ОСОБА_1 , змінила прізвище на « ОСОБА_1 »/а.с. 20/.

Як вбачається із витягу з Єдиного реєстру боржників, наданого позивачем, станом на 05.11.2019 року ОСОБА_1 , перебуває у вказаному реєстрі як боржник за виконавчим провадженням №59251513, відкритим приватним виконавцем Мельниченком О.В., з виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва /а.с. 21/.

Як вбачається із Інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта 23.10.2013 року вчинено запис про арешт нерухомого майна ОСОБА_1 - обтяження за номером: 3007186; Державний реєстратор: Гребенюк Олена Іванівна, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, м. Київ; підстава виникнення обтяження: постанова, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 39904563, видана 25.09.2013 року, видавник: ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві /а.с. 16/.

Судом також встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №510791 від 20.02.2008 року, ОСОБА_1 , була власником земельної ділянки кадастровий номер: :05:042:0061, яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2007 року № 10724 /а.с. 14/. Крім того, на вказаній земельній ділянці знаходиться об`єкт незавершеного будівництва - двоповерхова будівля орієнтованою площею 150 кв.м., будівництво розпочате в 2007 році, відсоток готовності - 89 %, загальна вартість нерухомого майна 189661,0 грн. Згідно реєстру речових прав на нерухоме майно вищенаведений об`єкт незавершеного будівництва зареєстрований в реєстрі 13.05.2008 року, реєстраційний номер майна: 23215294 /а.с. 18/.

17.10.2019 року Державний реєстратор Заріцька Вікторія Василівна Макарівської районної державної адміністрації Київської області, внесла запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №33773304 про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку, кадастровий номер: :05:042:0061, площею 0,08 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 227. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49274456 від 22.10.2019 року. Відповідно до рішення про державну реєстрацію власником вказаної земельної ділянки є ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №3439 від 27.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою О.П. Вказане підтверджується інформаційною довідкою № 187080780 від 31.10.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна /а.с. 23/.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст. 16 ЦК України, щодо способів захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Так предметом даного позову є правомірність реєстрації права власності на земельну ділянку за відповідачем, яку вона набула за договором купівлі-продажу.

Водночас, Цивільний кодекс визначає презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Підставою звернення позивача з даним позовом є захист його майнового права та інтересу на виконання судового рішення за рахунок нерухомого майна, що належить боржникові.

Порушення свого права позивач вбачає в оформленні шляхом здійснення державної реєстрації у 2019 році речового права на спірне майно за ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що за змістом заявленого позову позивач оспорює перехід права власності на нерухоме майно від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

У період з 2008 по 2019 роки (тобто з моменту укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки та до моменту реєстрації права власності на неї за відповідачем-3) законодавство, яким врегульовано порядок оформлення речових прав на нерухоме майно, неодноразово змінювалось, проте зі збереженням законодавцем загальних вимог щодо обов`язковості здійснення державної реєстрації речового права, тобто визнання правопорядком, як завершальної стадії юридичного складу набуття особою права власності на нерухоме майно.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав. При цьому реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності. Близький за змістом правовий висновок неодноразово сформульований Верховним Судом, зокрема в постановах від 27.06.2018 у справі № 921/403/17-г/6, від 08.08.2019 у справі № 909/472/18, від 29.04.2020 у справі № 911/1455/19. Також такий висновок висловлений у постановах ВП ВС від 29.05.2019 року у справі №367/2022/15 (14-376цс18) та від 04.09.2018 року у справі №915/127/18 (12-184гс18).

Підставою державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку є укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу земельної ділянки №3439 від 27.06.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою О.П.

Позивач, стверджуючи про неправомірність реєстрації права власності на спірну земельну ділянку не порушував питання правомірності укладення вказаного договору.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в даному випадку позивач фактично оспорює право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, яку вона придбала у ОСОБА_1 .

Водночас, позивач, шляхом подання даного позову намагається оспорити право власності відповідача виключно у площині здійснення похідних реєстраційних дій щодо майна шляхом визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, що не є належним способом захист прав.

Судом першої інстанції здійснено вірний висновок про те, що задоволення заявленого позову без вирішення питання дійсності угоди, укладеної між відповідачами, не тільки не матиме наслідком поновлення прав позивача, а й призведе до стану правової невизначеності щодо спірного нерухомого майна внаслідок вилучення з державного реєстру відповідного реєстраційного запису щодо власника цього майна.

Водночас, відмовляючи у задоволенні позову, як підставу для відмови у мотивувальній частині рішення, суд першої інстанції також вказав на те, що позивачем жодних вимог до відповідача ОСОБА_1 , не заявлено, хоча вона і зазначена у складі відповідачів. З огляду на вимоги ст. 46, 47 ЦПК України державний реєстратор Макарівської районної державної адміністрації Київської області Заріцька Вікторія Василівна не має цивільної процесуальної правосуб`єктності, відповідно не може бути належним відповідачем у спорі. З огляду на відсутність відповідних клопотань позивача про заміну неналежного відповідача належним та відсутність у суду можливості самостійно здійснити таку заміну, справа розглядалася за суб`єктним складом, визначеним позивачем.

Однак з вказаним висновком у мотивувальній частині, суд апеляційної інстанції не погоджується, тому він підлягає виключенню, з наступних підстав.

Так, позивачем оскаржуються саме дії державного реєстратора, способом захисту прав обрано визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, підстава - порушення державним реєстратором законодавства.

Апеляційний суд погоджується з доводами апелянта про те, що залишаючи позов без руху, суд першої інстанції вказував, що позивачем не залучено в якості відповідачів сторін договору, до яких фактично заявлені вимоги, однак, ухвалюючи рішення, зазначив, що залучаючи відповідачів, жодних вимог позивач до них не заявляв, що є взаємовиключними твердженнями.

Колегія суддів наголошує на тому, що позивачем обрано відповідача який порушив його права та вимоги до нього, оскаржуються реєстраційні дії державного реєстратора.

З огляду на зміст позовних вимог та висновки суду першої інстанції, колегія суддів доходить висновку про виключення з мотивувальної частини рішення зазначених мотивів відмови.

В іншому, апеляційний суд повністю погоджується з висновками суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, про те, що моментом набуття права власності є його державна реєстрація, водночас, суд, вважаючи, що спосіб захисту права позивачем обрано не ефективний, повинен ухвалити рішення яким захистити права позивача способом, яки він вважає ефективними, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на таке.

Кредитний договір між ПАТ «Комерційний банк «Даніель» та ОСОБА_1 укладено 26.02.2008 р.

Спірне нерухоме майно придбано у власність ОСОБА_2 27.06.2008 році, майно не перебувало в заставі, арешт на нього не накладався.

Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою О.П. та зареєстровано в реєстрі за №3439. Договір є дійсним і не оспорюваним, зареєстрованим в реєстрі нотаріусом. Реєстр речових прав на нерухоме майно станом на дату укладення договору не існував. З 02.05.2009 р. не передбачено отримання окремо від угоди, на підтвердження права власності на землю, державного акта.

15.06.2010 р. Деснянським районним судом м. Києва ухвалено рішення про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 / ОСОБА_1 /, ОСОБА_5 , солідарно у сумі 1 366 692, 94 грн., 1700 грн., судового збору та 120 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи /а.с. 11/.

Тобто спірне нерухоме майно, на момент його придбання під жодним обтяженням не перебувало.

Окрім того, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15.02.2018 року у справі № 2-908/10 було замінено сторону виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-908/10, а саме кредитора ВАТ «Комерційний Банк «Даніель» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобалфінанс Проект» /а.с. 12-13/.

Водночас, з прийняттям та введенням в дію реєстру речових прав на нерухоме майно з січня 2013 року, законодавцем не обмежено в часі внесення відомостей про право власності, а реєстраційні дії є саме підтвердженням існуючого права власності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни рішення є порушення норм процесуального права.

Оскільки рішення по суті позовних вимог судом першої інстанції ухвалене правильне, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу судові витрати не підлягають.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу директора товариства з обмеженою відповідальністю «Глобалфінанс Проект» - ОСОБА_6 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 11 червня 2020 року - задовольнити частково.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 11 червня 2020 року змінити, виключивши з його мотивувальної частину таке:

«Позивачем жодних вимог до відповідача ОСОБА_1 , не заявлено, хоча вона і зазначена у складі відповідачів. З огляду на вимоги ст. 46, 47 ЦПК України державний реєстратор Макарівської районної державної адміністрації Київської області Заріцька Вікторія Василівна не має цивільної процесуальної правосуб`єктності, відповідно не може бути належним відповідачем у спорі. З огляду на відсутність відповідних клопотань позивача про заміну неналежного відповідача належним та відсутність у суду можливості самостійно здійснити таку заміну, справа розглядалася за суб`єктним складом, визначеним позивачем.»

В іншій частині рішення Макарівського районного суду Київської області від 11 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: