Справа 431/6599/19
Провадження 2/431/138/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року Старобільський районний суд Луганської області у складі:

судді Колядова В.Ю.,

за участі секретаря Петренко К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Старобільського районного суду Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Старобільська державна нотаріальна контора про зняття заборони на відчуження квартири,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Старобільська державна нотаріальна контра про зняття заборони на відчуження квартири.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що 18 березня 2006 року ОСОБА_3 у Старобільській державній нотаріальній конторі Луганської області склала заповіт, зареєстрований у реєстрі за № 2-360, яким на випадок своєї смерті заповідала все майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що на день її смерті буде належати і на що вона за законом матиме право, їй (позивачці). ІНФОРМАЦІЯ_1 заповідач ОСОБА_3 померла. 27 жовтня 2015 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом по спадковій справі № 21/2015, зареєстрованій в реєстрі за № 1-576, яким визнано прийняття нею спадку на квартиру АДРЕСА_1 . Також отримала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. У 2019 році їй стало відомо від державного нотаріуса Старобільської державної нотаріальної контори Луганської області про те, що вона не має права розпоряджатися належною їй квартирою, оскільки 11 жовтня 2000 року при житті ОСОБА_3 склала договір довічного утримання з ОСОБА_2 та 30 липня 2001 року Старобільським районним судом Луганської області по цивільній справі № 2-13/2001 року за позовними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання було прийняте рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені у повному обсязі та договір від 11 жовтня 2000 року був розірваний та вказана квартира була повернута ОСОБА_3 у власність. Так як Старобільській державній нотаріальній конторі при житті ОСОБА_3 не надала рішення Старобільського районного суду Луганської області по цивільній справі №2-1319/2001 року, а Старобільська державна нотаріальна контора повернула до Луганського обласного архіву справу ОСОБА_3 , у якому є оригінал договору довічного утримання та цей архів з 01.01.2014 року знаходиться на непідконтрольній частині України і його витребувати неможливо, за такими обставинами не представляється можливим вирішити питання щодо виниклих спірних правовідносин власників квартири її та ОСОБА_2 стосовно припинення права власності на вищевказану квартиру. У зв`язку з цим просить суд зняти заборону про відчуження квартири АДРЕСА_1 .

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, за невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Представник третьої особи - Старобільської державної нотаріальної конториу судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечує проти задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За результатами дослідження матеріалів справи, оцінивши належність і достовірність доказів по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

18 березня 2006 року ОСОБА_3 склала заповіт, зареєстрований у Старобільській державній нотаріальній конторі Луганської області у реєстрі за № 2-360, яким на випадок своєї смерті заповідала все майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що на день її смерті буде належати і на що вона за законом матиме право, позивачці ОСОБА_1 , що підтверджується копією заповіту.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

27 жовтня 2015 року позивачу ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом по спадковій справі № 21/2015, зареєстрованій в реєстрі за № 1-576, спадщина складається з квартири АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 46368799 від 27.10.2015 року за позивачем ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Також у судовому засіданні встановлено, що 11.10.2000 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, згідно якого ОСОБА_3 передала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

Договір довічного утримання від 11.10.2000 року було розірвано рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 30.07.2001 року та квартиру АДРЕСА_1 повернуто у власність ОСОБА_3 . Вказане рішення набрало законної сили 30.08.2001 року.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 знаходиться під забороною відчуження реєстраційний номер обтяження: 2774753, зареєстровано 10.01.2006 року, підстава виникнення обтяження договір довічного утримання, 1924, 11.10.2000, Старобільська Держнотконтора, власник ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст.13 розділу І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення право суддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Згідно статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 і 5 ст. 41 Конституції України: Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно зі ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, і будь-яка заінтересована особа має право в порядку, визначеному законом, звернутися до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 328 ЦК України чітко прописує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно. Крім того, п. 6. ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначена відмова в державній реєстрації прав, якщо «наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно».

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття заборони на відчуження квартиризнайшли своє обґрунтування при розгляді справи, в зв`язку з чим вони підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 259, 263 - 265, 273, 354 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Старобільська державна нотаріальна контора про зняття заборони на відчуження квартири- задовольнити.

Зняти заборону про відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженці Алчевськ Луганської області.

Рішення суду може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду через Старобільський районний суд Луганської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Ю. Колядов