Справа № 464/185/17 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/811/817/20 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Симець В.І.,

адвоката Блажевського П.І.

- представника ТзОВ „Факторингова компанія „Вектор Плюс";

відповідачки Макар С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Ковалевського Євгена Володимировича, представника Товариства з обмеженою відповідальністю „Факторингова компанія „Вектор Плюс", на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 24 січня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Факторингова компанія „Вектор Плюс" (ТзОВ ФК „Вектор плюс") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), та до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , третя особа: Сихівська районнна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, у якому просило суд ухвалити рішення, яким: 1) усунути перешкоди у здійсненні права користування нерухомим майном, а саме - квартирою АДРЕСА_1 , шляхом надання постійного безперешкодного доступу позивача до цього майна; 2) визнати згаданих відповідачів такими, що втратили право користування згаданою квартирою.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 14 квітня 2008 року ОСОБА_1 уклала з Відкритим акціонерним товариством „Сведбанк" (правонаступником якого є ПАТ „Сведбанк"; в подальшом у - „Банк") кредитний договір, в забезпечення виконання зобов`язань за яким між згаданим Банком та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 і ОСОБА_3 14 квітня 2008 року було укладено Іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме - квартиру АДРЕСА_1 (в подальшому - „Предмет іпотеки", „спірна квартира").

28.11.2012 року Банк відступив позивачу відповідно до Договору факторингу та Договору про відступлення прав за договором іпотеки свої права вимоги за зобов`язаннями по Кредитному та Іпотечному договорам. У зв`язку з грубим порушенням ОСОБА_1 умов Кредитного договору, зокрема - неповернення кредиту, несплати процентів та комісій за користування кредитом, позивач в позасудовому порядку врегулював питання звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами Іпотечного договору та Законом України «Про іпотеку». Зокрема, 22.02.2016 року позивач набув у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», право власності на предмет іпотеки, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 14.12.2016 року позивачем, як законним власником, була здійснена спроба потрапити у власне майно, однак було виявлено, що у ньому незаконно проживають та є зареєстрованими відповідачі, внаслідок незаконних дій яких позивач фактично позбавлений можливості користуватись своїм майном, а відтак просить суд позов задовольнити (том 1, а.с. 3-4).

У лютому 2019 року відповідачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. та ТзОВ «ФК «Вектор плюс» про скасування рішення приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Кобелєвої А.М. про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру та відновлення попереднього запису.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обгрунтовувалися тим, що згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19 липня 2016 року №63853438 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Кобелєвою А.М. 26 лютого 2016 року прийнято рішення № 28465487 про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» (номер запису про право власності 13449426). Вважає, що приватним нотаріусом порушено процедуру державної реєстрації, передбачену Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, який визначає умови, підстави та процедуру проведення такої реєстрації відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Крім цього, зазаначала, що 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статю 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується, як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири.

Покликалась на те, що спірна квартира була набутою у власність задовго до отримання позивачем кредиту у ВАТ «Сведбанк» та є єдиним місцем проживання відповідачів за первісним позовом. Вважає, що приймаючи рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» приватний нотаріус фактично примусово звернула стягнення на цю квартиру без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» , з огляду на те, що спірна квартира підпадає під дію такого Закону, оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника та не перевищує 140 кв. м.

3а наведених обставин вважає, що рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» підлягає скасуванню з відновленням попереднього запису про право власності, який діяв до 26 лютого 2016 року (том 2, а.с. 124-132).

У зв`язку з тим, що в ході судового розгляду справи було встановлено те, що ще ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 помер (том 2, а.с. 165), ухвалою Сихівського районного суду міста Львова від 18.04.2019 року провадження у справі за первісним позовом в частині позовних вимог до нього було закрито (том 2, 168-169).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні первісного позову ТзОВ ФК „Вектор плюс" відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано рішення внесене приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною до Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 28465487 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , за ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор- Плюс». Ухвалено номер запису про право власності 13449426 скасувати, та відновити попередній запис.

Вирішено питання судових витрат (том 3, а.с. 50-60).

Дане рішення оскаржив представник ТзОВ ФК „Вектор плюс".

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким первісний позов ТзОВ ФК „Вектор плюс" задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову - відмовити у повному обсязі, покликаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає однозначною правову позицію Верховного Суду з аналогічних спірних правовідносин, а саме: набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки не є примусовим зверненням стягнення, мораторій не застосовується, а відсутність окремого договору про задоволення інтересів іпотекодержателя та не отримання іпотекодавцем листа-вимоги фактично не перешкоджають переходу права власності до іпотекодержателя.

Вважає помилковим висновок суду про те, що повноваження нотаріусів на виконання реєстраційних дій у Державному реєстрі прав нібито пов`язані із вчиненням нотаріальних дій з нерухомим майном, оскільки 13.12.2015 року набрав чинності Закон України від 26.11.2015 року № 834-УІІІ і з 13.12.2015 року у будь-якому разі дії нотаріусів-державних реєстраторів не пов`язані з вчиненням нотаріальних дій, „на чому помилково наполягає суд".

Вважає, що приватний нотаріус Кобелєва А.М. не є належним відповідачем за зустрічним позовом, оскільки „не є ані держ.реєстратором, ані нотаріусом. Обидва види діяльності припинені", а відтак належним відповідачем вважає Міністерство юстиції України.

Вважає, що Закон України „Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" на спірні правовідносини не пощирюється, оскільки „Позивач ( ОСОБА_1 ) не надав жодних письмових доказів цільового використання кредиту", а також „жодного належного доказу відсутності іншого житла у Позивача" (том 3, а.с. 75-87).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони відповідачки ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Судами встановлено, стверджується матеріалами справи та визнаються (не оспорюються) учасниками справи наступні обставини.

14 квітня 2008 року між ВАТ „Сведбанк" та ОСОБА_1 (як іпотекодавцем-позичальником), а також ОСОБА_4 і ОСОБА_3 (як іпотекодавцями - майновими поручителями) було укладено Іпотечний договір, згідно якого іпотекодавці передали в іпотеку згаданому Банку квартиру АДРЕСА_1 - в порядку забезпечення належного виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, що випливають з Кредитного договору від 14 квітня 2008 року, укладеного між нею та Банком, щодо повернення отриманого нею кредиту у сумі 60 000 доларів США (том 1, а.с. 16-20).

Чинність згаданого Іпотечного договору ніким не оспорюється.

28 листопада 2012 року між ПАТ „Сведбанк" та ТОВ ФК „Вектор плюс" було укладено Договір факторингу № 15 та Договір про відступлення прав за іпотечними договорами, згідно якого згаданий Банк відступив ТОВ ФК „Вектор плюс" права за (в тому числі) вищезгаданим Іпотечним договором від 14 квітня 2008 року (том 1, а.с. 13-14).

Як стверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 оспорювала в судовому порядку вище згаданий Договір факторингу, однак у задоволенні її позовних вимог про визнання цього правочину недійсним було відмовлено і судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в цій частині постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року були залишеними без змін (том 2, а.с. 136-140).

Задоволення позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 суд мотивував (зокрема) тим, що відповідно до пункту 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868, нотаріус проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно або на об`єкт незавершеного будівництва виключно у випадку вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном і (таким чином) законодавством не передбачено можливості проведення державної реєстрації речових прав на об`єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, пов`язаної із переходом таких прав на об`єкт нерухомості.

В той же час, підпунктом 1 пункту 2 „Прикінцевих та перехідних положень «Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з держввної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (який, у відповідності до пункту 1 його „Прикінцевих та перехідних положень" у повному обсязі набрав чинності з 01 січня 2016 року) встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом нотаріуси наділяються повноваженнями державних реєстраторів прав на нерухоме майно та можуть здійснювати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень без вчинення нотаріальної дії щодо такого майна.

Відтак, у лютому 2016 року приватний нотаріус Кобелєва А.М., як державний реєстратор прав на нерухоме майно, мала право здійснювати державну реєстрацію речових прав на спірну квартиру за ТОВ ФК „Вектор Плюс" на підставі Іпотечного договору від 14.04.2008 року - без вчинення нотаріальної дії щодо такого майна, а висновки суду з цього приводу зроблені за неправильного застосування норм матеріального права.

Крім цього, як вже зазначалося вище, у доводах зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» та відновлення попереднього запису міститься посилання на те, що така реєстрація права власності на спірну квартиру за ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» суперечить Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В той же час, набуття іпотекодержателем (ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс») права власності на предмет іпотеки (спірну квартиру) не є примусовим зверненням стягнення, а положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» стосуються власне примусової реалізації майна, однак в даному випадку мало звернення стягнення на предмет іпотеки (спірну квартиру) у позасудовому порядку - у відповідності до умов іпотечного застереження, добровільно погодженого сторонами при укладенні іпотечного договору.

За вище наведених обставин оскаржуване рішення в частині вирішення позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. та ТзОВ «ФК «Вектор плюс» про скасування рішення згаданого приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТзОВ „Факторингова компанія „Вектор-Плюс" та відновлення попереднього запису підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення - про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно, підлягає до скасування оскаржуване рішення і в частині стягнення з приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. та ТзОВ «ФК «Вектор плюс» на користь ОСОБА_1 судових витрат понесених останньою при подачі нею до суду зустрічної позовної заяви.

Щодо позовних вимог за первісним позовом ТзОВ ФК „Вектор плюс" про усунення перешкод у здійсненні права користування спірною квартирою шляхом надання постійного безперешкодного доступу згаданого позивача до цього майна та визнати відповідачів за первісним позовом такими, що втратили право користування згаданою квартирою, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що доводи позовної заяви ТзОВ ФК «Вектор плюс» в обґрунтування заявлених позовних вимог фактично зводяться до виселення відповідачів зі спірної квартири.

В той же час, частиною 2 статті 109 ЖК Української РСР (в редакції згідно із Законом № 3795-УІ від 22.09.2011 року) встановлено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Матеріалами справи стверджується наступне.

Кредитний договір та Іпотечний договір були укладеними між Банком та ОСОБА_1 14 квітня 2008 року.

Як зазначено у пункті 2 Іпотечного договору, предмет іпотеки (спірна квартира) належить Іпотекодавцям на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради 13 листопада 2000 року згідно з розпорядженням від 13 листопада 2000 року за № 1266 (том 1, а.с. 16-21).

Відтак, як вбачається з вище наведеного, право власності на спірну квартиру її іпотекодавці набули ще 13 листопада 2000 року - задовго до укладення згаданих Кредитного та Іпотечного договорів від 14 квітня 2008 року, і (відповідно) така не була придбаною у власність за рахунок згаданого кредиту Банку.

Звертаючись до суду з даним позовом 05.01.2017 року (фактично - про виселення відповідачів зі спірної квартири, яка не була придбаною за рахунок кредиту Банку), ТОВ ФК „Вектор плюс" (як правонаступник Банк у спірних правовідносинах) у цьому позові (як і у апеляційній скарзі на оскаржуване рішення) не запропонував жодного жилого приміщення для надання його особам (відповідачам), яких просив виселити зі спірної квартири.

За вище наведених обставин відсутні передбачені законом підстави для фактичного виселення відповідачів із спірної квартири («визнання їх такими, що втратили право користування цією квартирою») без надання їм іншого постійного житла, а тому суд прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог за первісним позовом і доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а підпунктом «в» пункту 4 частини 1 ст. 382 ЦПК України встановлено, що в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За подачу апеляційної скарги апелянтом було сплачено 5 286 грн. 60 коп. судового збору (том 3, а.с. 99).

Оскільки апеляційна скарга підлягає до задоволення лише частково, то колегія суддів приходить до висновку про те, що з позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 підлягає до стягнення на користь апелянта 50 % понесених останнім судових витрат у виді сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги, а саме - 2 643 грн. 30 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Ковалевського Євгена Володимировича, представника Товариства з обмеженою відповідальністю „Факторингова компанія „Вектор Плюс", частково задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 24 січня 2020 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. та ТзОВ «ФК «Вектор плюс» про скасування рішення приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Кобелєвої А.М. про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» та відновлення попереднього запису скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення - про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 24 січня 2020 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат - скасувати.

В решті рішення Сихівського районного суду міста Львова від 24 січня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Факторингова компанія „Вектор Плюс" 2 643 грн. 30 коп. судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 05 листопада 2020 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.