УХВАЛА

16 квітня 2020 року

м. Київ

справа №235/6416/19

провадження № 61-5756ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2019 року та на постанову Донецького апеляційного суду від 05 лютого 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», про поновлення строку внесення вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання внести вимоги до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2019 року, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного суду від 05 лютого 2020 року, провадження у справі закрито, оскільки позовні вимоги слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.

14 березня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2019 року та на постанову Донецького апеляційного суду від 05 лютого 2020 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Даний закон набрав чинності 08 лютого 2020 року. Касаційна скарга надіслана засобами поштового зв`язку 14 березня 2020 року, тобто, після набрання чинності вказаним законом, а відтак під час вирішення питання про прийняття даної касаційної скарги до розгляду суду слід керуватися положеннями процесуального законодавства, чинного станом на день подання касаційної скарги.

Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.

Для касаційних скарг, поданих після 08 лютого 2020 року, законодавцем встановлений новий порядок подання та підстави звернення особи з касаційною скаргою до суду.

Право на касаційне оскарження та підстави касаційного оскарження судових рішень визначені положеннями статті 389 ЦПК України.

Цивільний процесуальний закон містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги, за умови дотримання яких касаційна скарга може бути прийнята судом касаційної скарги до розгляду (стаття 392 ЦПК України).

Зокрема, відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права

У даній справі скаржник оскаржує в касаційному порядку ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі та постанову суду апеляційної інстанції за результатами перегляду ухвали суду в апеляційному порядку, право на касаційне оскарження яких передбачене пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

Так скаржник узагальнено зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосовують норми матеріального та процесуального права до спору про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі понад 200 000 грн, гарантованих державою.

В свою чергу суд касаційної інстанції роз`яснює скаржнику положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими

За правилами частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення скаржником підстав для касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, скаржник зазначає, що суди не звернули увагу на те, що спір заявлений про стягнення з Банку коштів, які перевищують гарантований державою ліміт відшкодування у розмірі 200 000 грн, а тому помилково дійшли висновку про потребу розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства. Доводи поданої касаційної скарги зводяться фактично до формальної незгоди позивача з оскаржуваними судовими рішеннями, що не є безумовною підставою для перегляду судових рішень у касаційному порядку. До того ж, підстава касаційного провадження чітко не зазначена.

Таким чином, касаційна скарга не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оскільки неоформлена відповідно до вимог, встановлених процесуальним законодавством для касаційної скарги.

Беручи до уваги те, що особа звертається до суду особисто, без допомоги адвоката, суд касаційної інстанції роз`яснює, що скаржнику для усунення даного недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати до суду уточнену касаційну скаргу, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підстави касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування. Тобто, заявнику слід чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) для подачі даної касаційної скарги та відповідне мотивування (посилання на норму закону, правові висновки Верховного Суду, висловлені в подібних правовідносинах тощо).

Крім того, в резолютивній частині касаційної скарги ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Суд касаційної інстанції звертає увагу скаржника на те, що такі вимоги заявлені некоректно з огляду на такі підстави.

За правилами частин другої, третьої та четвертої статті 258 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал. Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується прийняттям постанови.

Ухвалою суду першої інстанції вирішено саме процедурне питання щодо визначення підсудності позовних вимог. Водночас позовні вимоги судами попередніх інстанцій не розглядалися. За таких умов суд касаційної інстанції за результатами касаційного перегляду оскаржуваних ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2019 року та постановиДонецького апеляційного суду від 05 лютого 2020 року позбавлений права ухвалювати нове рішення у справі по суті позовних вимог внаслідок скасування ухвали суду першої інстанції, про закриття провадження у справі внаслідок порушення правил підсудності спору. Ухвалити нове судове рішення по суті позовних вимог суд касаційної інстанції має право лише за результатами розгляду касаційної скарги на таке рішення.

Таким чином, для усунення вказаного недоліку скаржнику необхідно чітко зазначити вимоги касаційної скарги з врахуванням оскарження саме ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції за результатами її апеляційного перегляду.

За правилами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2019 року та на постанову Донецького апеляційного суду від 05 лютого 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш