Дата документу 24.12.2020 Справа № 334/6805/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер 334/6805/20 Головуючий у 1-й інстанції Козлова Н.Ю.
Номер провадження 22-ц/807/3978/20 Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

при секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2020 року про задоволення заяви ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до Національної академії аграрних наук України про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на посаді,-

В С Т А Н О В И ЛА:

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Національної академії аграрних наук України про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на посаді.

В позові ОСОБА_2 зазначав, що 03 вересня 2020 року Наказом Національної академії наук України № 334-к «Про виконання обов`язків» на нього було покладено виконання обов`язків директора ДП «Дослідне господарство «Таврія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України з 04 вересня 2020 року до призначення керівника у встановленому законом порядку.

20 жовтня 2020 року оголошено конкурс на заміщення вакантної посади директора ДП Дослідне господарство «Таврія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України.

10 листопада 2020 року відбулося засідання Конкурсної комісії на посаду ДП «Дослідне господарство «Таврія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, за результатами якого на заміщення посади директора переможцем конкурсу визнано ОСОБА_1 .

Посилаючись на незаконність проведення конкурсу на заміщення вакантної посади директора, ОСОБА_2 просив суд:

визнати незаконним та скасувати наказ Національної академії аграрних наук України про призначення на посаду директора ДП «Дослідне господарство «Таврія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України ОСОБА_1 ;

визнати незаконним та скасувати наказ Національної академії аграрних наук України про звільнення з посади виконуючого обов`язки директора ДП «Дослідне господарство «Таврія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України Стоянова П.С.;

поновити ОСОБА_2 на посаді виконуючого обов`язки директора ДП «Дослідне господарство «Таврія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України;

допустити негайне виконання рішення в частині його поновлення на роботі.

Разом з позовної заявою, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подано заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої позивач зазначав, що з відкритих джерел йому стало відомо, що відповідачем проведено реєстраційну дію по зміні керівника ДП «ДГ «Таврія» ДДСДС НААН. ОСОБА_2 вказував, що новий директор після змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань щодо призначення його директором, має реальну можливість скористатися своїм становищем та фактично знищити Підприємство шляхом продажу сільськогосподарської техніки, обладнання, іншого майна, звільнення працівників, несплати податків до Державного бюджету. Після таких дій жодної можливості привести Філію до нормальної виробничої діяльності вже не буде.

Внесення запису про призначення нового керівника та інші можливі реєстраційні дії призведуть до неможливості реального виконання рішення по цій справі.

З огляду на наведене, ОСОБА_2 просив суд зупинити дію запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 16 листопада 2020 року щодо зміни особи, яка має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори - керівника Державного підприємства «Дослідне господарство «Таврія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України на ОСОБА_1 ;

зупинити дію наказу Національної академії аграрних наук України про призначення на посаду директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Таврія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України ОСОБА_1 ;

зобов`язати державного реєстратора Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про те, що директором (особою, яка має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори) Державного підприємства «Дослідне господарство «Таврія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України є ОСОБА_2 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2020 року задоволено заяву ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Застосовано заходи забезпечення позову, шляхом зупинення дії запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 16 листопада 2020 року щодо зміни особи, яка має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори - керівника Державного підприємства «Дослідне господарство «Таврія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України на ОСОБА_1 .

Зупинено дію наказу Національної академії аграрних наук України про призначення на посаду директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Таврія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України ОСОБА_1 .

Зобов`язано державного реєстратора Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про те, що директором (особою, яка має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори) Державного підприємства «Дослідне господарство «Таврія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України є ОСОБА_2 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 , який не приймав участь у справі, подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2020 року, та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

ОСОБА_4 зазначав, що оскаржуваною ухвалою вирішено питання про його права та обов`язки, оскільки наказом, Національної академії аграрних наук України про призначення на посаду директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Таврія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, дію якого зупинено в порядку забезпечення позову, призначено саме ОСОБА_4 .

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_4 зазначає, що судом не зазначено мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, якими керувався суд, застосовано заходи забезпечення позову, не передбачені чинним законодавством, застосовано заходи забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених вимог, застосовано заходи забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу) територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Крім цього, 16 грудня 2020 року від ОСОБА_4 на адресу апеляційного суду надійшла заява про залишення справи без розгляду. Заява мотивована тим, що справа за позовом ОСОБА_2 до Національної академії аграрних наук України про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на посаді, безпосередньо стосується оскарження рішень суб`єкта владних повноважень, та відповідно, юрисдикційно відноситься до адміністративного судочинства.

Проте, вказане клопотання не підлягає розгляду апеляційним судом, оскільки на розгляді апеляційного суду перебуває питання щодо законності ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2020 року про задоволення заяви ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 про забезпечення позову, а не по суті позовних вимог. Заявник не позбавлений права звернутися з відповідною заявою до суду першої інстанції під час розгляду справи по суті.

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити її з вищевказаних підстав.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися.

При цьому, 23 грудня 2020 року від представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. В обґрунтування клопотання зазначено, що позивач та його представник не мають змоги бути присутнім у судовому засіданні, призначеному на 24 грудня 2020 року, оскільки ОСОБА_2 перебуває на лікарняному, а його представник ОСОБА_3 не має можливості прийняти участь у судовому засіданні, у зв`язку з перебуванням у відрядженні у м. Київ з 03 грудня 2020 року по 20 січня 2021 року. З огляду на те, що проведення судового засідання без участі позивача та його адвоката, порушить право позивача на захист, правову допомогу та свідчитиме про невиконання судом гарантії щодо справедливого і публічного розгляду справи, просять відкласти розгляд справи за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на розумний строк.

При вирішенні вищезазначеного клопотання, колегія суддів виходить з наступного.

Так, у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Разом з тим, у частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства

є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Встановлено, що ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу, на Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2020 року, з посиланням на п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, тобто порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, оскільки судом прийнято судове рішення про його права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_6 , без залучення його до участі у справі.

Так, стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (995_004), ратифікованої Законом від 17.07.97 N 475/97-ВР ( 475/97-ВР ), гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної справи, в якій вона є стороною. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Вимога розгляду справи впродовж розумного строку спрямована на своєчасний захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту.

Отже наслідки процесуальних зволікань, які можуть виникнути під час розгляду справи, незалежно від обставин їх виправданості, не повинні лягати тягарем на учасників справи або бути такими, що по інакшому вирішують питання, якщо згідно із законом воно мало б бути вирішено відповідним чином та у визначений для цього строк.

При цьому, колегія суддів зазначає, що сторона позивача повідомлена про дату, час та місце судового засідання, що вбачається з клопотання про відкладення розгляду справи, відрядження представника позивача триватиме понад місяць, тобто задоволення клопотання в будь-якому разі призведе до порушення строків розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, встановлених ч. 1 ст. 371 ЦПК України, натомість, позивачем не обґрунтовано неможливість приймати участь у судовому засіданні через іншого представника.

Зважаючи на вказане, з урахуванням принципу пропорційності, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору, значення розгляду справи для сторін, та того, що предметом апеляційного перегляду є процесуальне питання, колегія судді дійшла висновку про недоцільність задоволення клопотання про відкладення справи, та у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України здійснила апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу. Крім того, судом зазначено, що вжиті заходи забезпечення позову відповідають предмету позову (матеріально-правовій вимозі), є спів мірними із заявленими вимогами, не перешкоджають нормальній господарській діяльності та є необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Із висновком суду колегія суддів не погоджується у зв`язку з наступним.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Оцінюючи співмірність, необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, відповідність заявленій вимозі, їхній меті, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову заявник у поданій заяві зазначав, що новий директор після внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо призначення його директором, має реальну можливість скористатися своїм становищем та фактично знищити Підприємство шляхом продажу сільськогосподарської техніки, обладнання, іншого майна, звільнення працівників, несплати податків до Державного бюджету.

Крім цього, на думку ОСОБА_2 внесення запису про призначення нового керівника та інші можливі реєстраційні дії призведуть до неможливості реального виконання рішення по цій справі.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 р. у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому слід враховувати, що вжитті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Встановлено, що між сторонами виник трудовий спір і позивачем заявлено вимоги, зокрема про звільнення ОСОБА_2 з посади виконуючого обов`язки директора ДП Дослідне господарство «Таврія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України.

Відповідно до встановленого нормами процесуального права принципу змагальності сторін у цивільному судочинстві кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а за принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін.

Проте, будь-яких доказів або обґрунтувань щодо того, як саме зупинення дії запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 16 листопада 2020 року щодо зміни особи, яка має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори - керівника Державного підприємства «Дослідне господарство «Таврія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України на ОСОБА_1 , вплине або утруднить виконання судового рішення у випадку задоволення позову, заява про забезпечення позову не містить.

Матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а самі лише посилання на неможливість виконання ймовірного судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для зупинення дії запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім цього, заявником також ніяким чином не обґрунтовано, яки процесуальний сенс міститься у забезпеченні позову шляхом зупинення дії наказу про призначення на посаду директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Таврія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України ОСОБА_1 , враховуючи, що наказ є одномоментним та підлягає виконанню після його прийняття.

Слід також звернути увагу, що в порушення вимог законодавства ОСОБА_2 не зазначено ані номер, ані дату прийняття наказу, як про звільнення позивача, так і про призначення на посаду ОСОБА_4 . Суд, задовольнивши заяву про забезпечення позову, також не ідентифікував, дію якого самого наказу зупинено оскаржуваною ухвалою.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У цій справі, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд не взяв до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, зобов`язавши державного реєстратора Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про те, що директором ДП «Дослідне господарство «Таврія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України є ОСОБА_2 та зупинивши дію наказу, яким директором призначено ОСОБА_4 , суд першої інстанції залишив поза увагою, що він фактично знівелював дію попереднього наказу, При цьому, застосувавши заходи забезпечення позову такого характеру, суд першої інстанції вочевидь вирішив питання щодо прав та обов`язків ОСОБА_4 , який не залучений до участі у справі.

Згідно п.4 ч.3 ст. 376 ЦПК порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Судом першої інстанції також не враховано, що застосування заходів забезпечення позову в обраний позивачем спосіб, фактично є втручанням у господарську діяльність юридичної особи, що є недопустимим.

Крім інших порушень, колегія суддів звертає увагу, що частиною 10 ст. 150 ЦПК України встановлено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Проте, задовольняючи заяву ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 суд допустив вжиття заходів забезпечення позову, які за містом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, тоді як при цьому спір не вирішувався по суті.

Крім того, судом також залишено поза увагою, що позовні вимоги ОСОБА_2 , були заявлені щодо поновлення його на посаді в.о. директора Державного підприємства, проте в заяві про забезпечення позову, ОСОБА_2 просив внести запис про те, що він є директором.

За таких обставин оскаржуване судове рішення не може вважатися законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 про забезпечення позову.

З урахуванням наведеного, ухвала суду є такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволені заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2020 року про забезпечення позову - скасувати, прийняти нову постанову за якою у задоволенні заяви ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 29 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: