Справа № 215/6129/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області,

у складі головуючого судді - Коноваленка М.І.

секретар судового засідання - Таран О.В.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №7 в загальному позовному проваджені цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

21.10.2019 р. та уточненим позовом від 17.01.2020 р. ОСОБА_1 звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_3 , просить змінити розмір стягуваних з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

В обґрунтування позову, вказує, що розмір аліментів, який з нього стягується на користь відповідача дорівнює ѕ частини його заробітної плати, тобто 75% його заробітної плати (доходу), яка складає в середньому 24233 грн. без обов`язкових відрахувань, з яких 7/12 частини, (58%) аліменти на утримання дітей, 1/6 частина (16%) аліменти на утримання дружини, що перевищує його щомісячний дохід встановлений діючим законодавством, тоді як не може перевищувати 50% заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахувань за кількома виконавчими документами. Крім того, його неповнолітні діти: донька - ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 зареєстровані у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та є співвласниками вказаної квартири, тому після сплати аліментів та відрахувань з його заробітної плати, він виконує зобов`язання по сплаті комунальних послуг, у тому числі і за своїх дітей, розмір комунальних платежів становить понад 1200 гривен, а в опалювальний сезон понад 3000 гривен, просить суд зменшити розмір стягуваних аліментів на утримання дітей з 7/12 частин до Ѕ частини його доходу, а стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання дружини в розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходів - припинити.

Ухвалою суду від 21.11.2020 р. відкрите провадження по справі в загальному позовному проваджені.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача підтримав позицію позивача, вказав, що є очевидним той факт, що розмір аліментів, стягнутий з його заробітної плати за судовими рішеннями перевищує встановлені діючим законодавством обмеження розміру відрахувань, а стягнення аліментів на утримання дружини взагалі є неможливим. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який на теперішній час складає 1779 грн., тому стягнення аліментів у розмірі Ѕ частини його заробітку, який складатиме 9702 грн. та буде дорівнювати 3235 грн. на кожну дитину, що майже в 2 рази перевищує встановлений розмір, буде цілком достатнім для утримання дітей у повній мірі відповідати нормам розумності та справедливості, що дозволить дотриматись необхідного балансу між його інтересами та інтересами його неповнолітніх дітей.

Відповідачка в судовому засіданні заперечує проти заявлених позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, в якому вказала, що дійсно відповідно до чинного законодавства, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я. При цьому, позивач не навів доказів зміни свого сімейного стану, або зміни матеріального становища, а навпаки з наданої позивачем довідки вбачається, залишок заробітної плати після усіх виплат та відрахувань в сумі більш як 10000 гривен, тоді як прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць з грудня 2019 р. складає 2102 гривні та і мінімальна заробітна плата, передбачена ст.8 ЗУ «Про державний бюджет на 2019 р.» є набагато меншою. Крім того, позивач свої вимоги мотивує тим, що розмір відрахувань із його заробітної плати не повинен перевищувати 50%, але це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, вважає, що таким чином позивач намагається уникнути від покладених на нього судом обов`язків. Щодо позовної вимоги про припинення стягнення аліментів на її утримання зазначила, що відповідно до ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини, до досягнення нею трирічного віку, оскільки іншого доходу вона не має.

Представник відповідачки проти позову заперечував, просив відмовити позивачу у повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позов, зазначив, що позивач має стабільний, постійний та достатній розмір доходу та з урахуванням усіх відрахувань є більшим ніж встановлений законодавством, тому позивачем не доведено факт зміни його матеріального становища. Вважає, що посилаючись на норми ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження» позивач намагається уникнути від покладених на нього зобов`язань, крім того із змісту позовних вимог вбачається скасування рішення суддів, які набрали законної сили, на підставі яких, відкриті виконавчі провадження, що не передбачено чинним законодавством.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, подані сторонами в обґрунтування заявлених вимог та заперечень, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 та ч. 7 ст. 7 СК України визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ст. 8 Закону України Про охорону дитинства, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За ч. 1 ст. 12 Закону України Про охорону дитинства батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. ст. 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до ст.ст. 180-183 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей, способи виконання вказаного обов`язку визначаються за домовленістю між батьками, той з батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі, в разі спору за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються в частці від доходу, або в твердій грошовій сумі. При встановленні розміру аліментів на неповнолітню дитину, суд враховує матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього утриманців, стан здоров`я та інші суттєві обставини.

Судовим наказом від 07.02.2019 р., з відповідача стягнуто на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/3 частини, починаючи з 09.01.2019 року (а.с.11), судовим наказом від 20.08.2019 р., з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі ј частини, починаючи з 19.07.2019 р., рішенням суду від 13.06.2019 р. на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частини на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, починаючи з 22.02.2019 р. Проте позивач вважає рішення суду таким, що суперечить нормам сімейного законодавства.

Дані правовідносини регулюються нормою ч.1 ст.192 СК України, в якій зазначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовими рішеннями або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Позивач на підтвердження майнового стану надав суду довідку ПрАТ «ПівнГЗК» №1292 від 08.10.2019 року (а.с.17) в якій зазначено розмір заробітної плати позивача за період з 01.04.2019 р. по 30.09.2019 р., який складає близько 23000 грн. в місяць без обов`язкових утримань та відрахувань, що не є належним доказом на підтвердження погіршення майнового стану позивача на момент звернення до суду, тому як дохід позивача не зменшився. Крім того, позивач посилаючись на норми ст.128 КЗпП України та ч.3 ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження», зазначає, що при виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати 20% відрахувань, а при відрахуванні за кількома виконавчими документами за працівником повинно бути збережено 50% заробітку, а відрахування не повинно перевищувати 70%.

Але твердження позивача суперечать ч.3 ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження» яка передбачає, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50% заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахувань за кількома виконавчими документами, оскільки таке обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70%, а відповідно 33,3%+25% утримань з позивача на утримання своїх неповнолітніх дітей складає 58,3%, таким чином, загальний розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей, визначений в рішеннях судів, не перевищує визначений в ч.3 ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження» розмір відрахувань, що вказує на відсутність підстав задоволення позову в цій частині.

На підтвердження погіршення свого матеріального становища та виконання своїх зобов`язань по сплаті комунальних послуг у тому числі за своїх дітей які є співвласниками квартири, позивачем надано свідоцтво про право власності від 22.04.2019 р. (а.с.16), довідку про склад сім`ї від 18.10.2019 р.№11937, довідку «НОВАКОМ» та зазначає, що після відрахувань та сплати аліментів із залишку заробітної плати він сплачує понад 3000 грн. за комунальні послуги, але на підтвердження своїх доводів позивачем не надано належних доказів, оскільки до повноліття дітей батьки повинні відповідати по всіх зобов`язаннях, що передбачено ст.180 СК України.

Відповідно до ч.4 ст.84 СК України право на своє утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. На підтвердження даної обставини позивачем надано довідку про доходи, яка свідчить про те, що позивач в змозі надавати матеріальну допомогу відповідачу, яка перебуває у відпустці по догляду за малолітньою дитиною та іншого доходу не має, та взагалі відсутності відрахувань по виконавчому листу.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позовна вимога щодо скасування або зміни рішення, яке набрало законної сили та на підставі якого відкриті виконавчі провадження, не підлягає розгляду судом першої інстанції та відповідно її задоволенню.

Доказів того, що з моменту винесення судом рішення відбулись такі зміни матеріального або сімейного стану, чи наявні будь-які інші обставини, які б беззаперечно свідчили про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, суду не надані, тому суд приходить до висновку, що у заявлених позовних вимогах слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.84,141,150,180,192 СК України, ст.ст.10, 12, 43, 49, 211, 259 ч.6, 263-265, 268, 273, 174 ч.4, 354 ЦПК України, ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження», суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня його проголошення. Так як в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06.11.2020 р.

СУДДЯ: