ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8611/20 Справа № 212/3180/20 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/3180/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2020 року, яке ухвалено суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 05 серпня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві.

Позовна заява мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 пропрацював на ПрАТ «ЦГЗК» 14 років 10 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів. Внаслідок недосконалості робочих місць. позивач отримав професійне захворювання з діагнозом ХОЗЛ та радікулопатія.

Відповідно до акту розслідування причин хронічного захворювання від 26 лютого 2010 року, причиною професійного захворювання стала робота електрогазозварювальником в умовах пилу кремнію діоксида, марганцю та важкість праці, що перевищували гранично допустимі норми.

12.05.2010 року первинним оглядом МСЕК, позивачу встановлена стійка втрата працездатності у розмірі 50% та третя група інвалідності.

З 16.03.2020 року позивачеві встановлено 65% втрати працездатності та третя група інвалідності безстроково.

Позивач зазначив, що змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. У зв`язку з захворюванням було порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку загальною слабістю, втомою, болями. Він не може повернутись до повноцінного образу життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному та фізичному стані.

Позивач оцінив завдану йому моральну шкоду з огляду на вимоги виваженості, розумності та справедливості, з урахуванням обсягу, характеру та тривалості перенесених ним страждань, в сумі 180 000,00 грн., вважаючи, що дану шкоду слід відшкодувати за рахунок роботодавця, який не виконав покладений на нього законодавством обов`язок по створенню нешкідливих та безпечних умов праці.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача ПрАТ «ЦГЗК» на його користь 180 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 80 000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь держави судові витрати у розмірі 840, 80 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить частково скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості.

При цьому, зазначає, що суд порушив норми процесуального права та, пославшись в мотивувальній частині судового рішення на норми статті 3 Конституції України, статті 4 Закону України «Про охорону праці, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №210/5258/16-ц, фактично ці правові норми не застосував, не зазначив підстави визначення моральної шкоди у розмірі, який є суттєво меншим заявленої суми, обмежившись загальним посиланням на сам факт завдання позивачеві моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ПрАТ «ЦГЗК» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 працював з 28.04.1992 року по 04.11.1996 року - газоелектрозварником кар`єра 1-2, з 02.03.2004 року по 01.04.2004 року - електрогазозварником на дільниці з ремонту гірничо-механічного устаткування кар`єра 1-2, з 01.04.2004 року по 04.10.2005 року - електрогазозварником на поверхні з ремонту гірничого устаткування Глеюватського кар`єра гірничого управління, з 04.10.2005 року по 19.05.2006 року - електрогазозварником у кар`єрі на дільниці з ремонту гірничо-механічного устаткування Глеюватського кар`єру гірничого управління, з 19.05.2006 року по 01.09.2006 коку - електрогазозварником у кар`єрі на дільниці з ремонту гірничого устаткування Глеюватського кар`єру гірничого управління, з 01.09.2006 року по 22.06.2010 року - електрогазозварником у кар`єрі на дільниці з ремонту гірничого устаткування Глеюватського кар`єру, ВАТ «ЦГЗК», правонаступником прав та обов`язків якого є відповідач ПрАТ «ЦГЗК».

Крім того, позивач ОСОБА_1 у період з 21.03.1997 року по 09.07.1999 року працював на посаді електрогазозварника шахтомонтажного управління тресту «Кривбасшахтобуд» ВАТ «Кривбасзалізрудком» та з 22.06.2001 року по 12.05.2003 року електрогазозварника на підземних роботах ШБУ №1 тресту «Кривбасшахтопроходка» (а.с. 13-15)

22 червня 2010 року позивач був звільнений із займаної посади на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я (а.с. 15 зворот).

Висновком ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 26 січня 2010 року встановлено наявність у ОСОБА_1 професійних захворювань, з діагнозами: 1. Радикулопатія попереково-крижова з вираженим порушенням біомеханіки хребта на фоні антеспондилолістезу L4 (1,5 см) та полісегментарної дископатії, стійким больовим, м`язово-тонічним і вираженим периферичним нейросудинним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: деф. артрозу колінних суглобів ПФС другого ст.; 2. Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. ( токсико-пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.). ЛН першого - другого ст. ( а.с.8-11).

Актом розслідування хронічного професійного захворювання № 2 від 26.02.2010 року, складеним комісією до складу якої входили представники адміністрації ВАТ «ЦГЗК», правонаступником якого є ПрАТ «ЦГЗК», встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання є: праця протягом 14 років 10 місяців в умовах важкої фізичної праці, запиленості повітря робочої зони: 1. Рівень фізичного перевантаження: маса піднімаємого вантажу 35 кг. при допустимому до 30 кг; потужність зовнішньої роботи 91 Вт при допустимих 41-90 Вт; нахили тулуба (вимушені/ більш 30°), кількість за зміну - ПО - 146 при допустимих до 100; робоча поза: з нахилом тулуба до 30°/більше 30° - 30-70/2,6 - 37 % тривалості зміни при допустимих - 25/0 %; Важкість праці, відноситься до ІІІ класу 3 ступеню шкідливості. 2. Запиленість робочої зони: пил з вмістом вільного кремнія діоксиду кристалічного від 10 до 70% в концентрації 10,2 мг/м' при ГДК - 2,0 мг/м; пил зварювальних аерозолів 5,5 - 6,2 при ГДК - 1,0 мг/м ; оксид марганцю у зварювальному аерозолі в концентрації 0,28 - 0,56 мг/м3 при ГДК - 0,2 мг/м3.»

При цьому, у п. 16 цього Акту встановлено, що позивач ОСОБА_1 , в період перебування на вище вказаних посадах виконував роботи по зварюванню складних та відповідальних конструкцій, деталей, вузлів та трубопроводів із різної сталі, чавуну у різних положеннях. Через недосконалість робочого місця умови праці характеризувалися важкою фізичною працею, пов`язаною с підніманням і переміщенням вантажів масою, що перевищувала допустиму, і вимушеною робочою позою, а також запиленістю повітря робочої зони пилом з вмістом вільного кремнія діоксиду кристалічного від 10 до 70% та оксидом марганцю у зварювальному аерозолі, концентрації яких перевищують гранично допустимі.

Пунктом 19 цього Акту визначено, що керівництво ШМУ тресту "Кривбасшахтобуд" ВАТ "Кривбасзалізрудком", ШБУ №1 тресту "Кривбасшахтопроходка". ВАТ «Центральний ГЗК» під час праці ОСОБА_1 порушило вимоги ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці».

12 травня 2010 року позивач вперше пройшов огляд Медико-соціальною експертною комісією, де йому визначено втрату професійної працездатності в ступені 50 % внаслідок професійного захворювання, та третю групу інвалідності.

14 квітня .2020 року ОСОБА_1 повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого, йому визначено ступінь втрати професійної працездатності 65%, встановлено третю групу інвалідності безстроково, визначено потребу в санаторно-курортному лікуванні, забезпеченні лікарськими засобами, виробами медичного призначення, що підтверджується випискою із акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 078887.

Згідно виписок з історії хвороби виданих на ім`я ОСОБА_1 , його самопочуття при направленні до медичних закладів характеризувалось посиленням болі в хребті.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманим ним на виробництві відповідача професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26 лютого 2010 року, причиною професійного захворювання позивача є робота впродовж 14 років 10 місяці в умовах впливу шкідливих факторів, що перевищували нормативні, із яких: 10 років 9 місяців 29 днів на ПрАТ «ЦГЗК».

Отже, роботодавець ПрАТ «ЦГЗК», під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли, у тому числі, й з вини ПрАТ «ЦГЗК», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 80 000,00 грн., суд виходив з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану та відсоток втрати ним професійної працездатності.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, яка підлягає компенсації на користь позивача ОСОБА_1 .

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, втратив професійну працездатність у розмірі 65% та визнаний людиною з інвалідністю ІІІ групи, безстроково, що свідчить про незворотність такої втрати. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він був звільнений із займаної посади за станом здоров`я, періодично проходить лікування, у зв`язку з втратою професійної працездатності він постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичний біль, незважаючи на постійні курси лікування, які дають тимчасове полегшення його стану, відновлення його стану здоров`я неможливе.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у справі № 210/5258/16-ц, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.

Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 65% та визнано людиною з інвалідністю третьої групи безстроково, що безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача на теперішній час та беззаперечно свідчіть про неможливість відновлення попереднього фізичного стану в майбутньому, що призвело до звільнення позивача із займаної посади за станом здоров`я, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (80 000,00 грн.) не відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справ з аналогічними правовідносинами, а також критеріям розумності, виваженості і справедливості у його ситуації.

Так, колегією суддів встановлено, що позивач зазнав фізичну біль, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я. Лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.

Позивач, оцінюючи грошовий розмір завданої йому моральної шкоди у сумі 180 000,00 грн., зазначив про те, що він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. У зв`язку з захворюванням було порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку загальною слабістю, втомою, болями. Він не може повернутись до повноцінного образу життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному та фізичному стані.

При цьому, 22 червня 2010 року позивач був звільнений із займаної посади на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я (а.с. 15 зворот), тобто позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , втратив роботу у віці 43 років за станом здоров`я, яке вже неможливо відновити, що беззаперечно підтверджує його доводи про незворотність змін у його житті.

Отже, заявлений позивачем ОСОБА_1 розмір відшкодування моральної шкоди не суперечить сталій судовій практиці при розгляді справ з аналогічними правовідносинами та колегією судів не встановлено підстав для визначення відшкодування моральної шкоди у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просить позивач.

Виходячи з цих обставин, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманого професійного захворювання, тривалість роботи позивача (10 років 9 місяців 29 днів) на ПрАТ «ЦГЗК» шкідливих умовах праці, що було зумовлено порушенням роботодавцем вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», колегія суддів вважає за необхідне збільшити розмір відшкодування моральної шкоди з 80 000,00 грн. до 180 000,00 грн., тобто до заявленого позивачем розміру, що буде відповідати засадами виваженості та справедливості, а також сталій судовій практиці в аналогічних справах.

На підставі вищевикладеного, зважаючи на часткове задоволення заявлених позовних вимог судом першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі..

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

За правилом пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Тобто, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди грошима або майном є майновою вимогою.

Таке розуміння способу відшкодування моральної шкоди відповідає змісту частини третьої статті 23 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до ч.1, п.п. 1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ( в редакції на час подання позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною-особою підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць на 1 січня 2020 року становив 2 102,00 грн., тобто за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, судовий збір не може бути меншим 840,80 грн. та не може перевищувати 10 510,00 грн.

Виходячи з розміру задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди у сумі 180 000,00 грн., з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 800,00 грн. за подання позивачем позовної заяви до суду першої інстанції, та 2 700,00 грн. за подання позивачем апеляційної скарги (1 800,00 грн. х 150%), а всього 4 500,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2020 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 доПриватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконання трудових обов`язків задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконання трудових обов`язків, 180 000 (сто вісімдесят тисяч) гривень 00 (нуль) копійок, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів..

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір у розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 04 листопада 2020 року.

Головуючий:

Судді: