У Х В А Л А

29 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 263/13926/17

провадження № 61-12752ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу Комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 січня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 24 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» (далі - КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства») про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтований тим, що позивач працював на посаді юрисконсульта 1 категорії. Вважає наказ про звільнення незаконним. Заяву про звільнення він написав за угодою сторін внаслідок психічного та морального примусу керівництва, який полягав у постійних загрозах безпідставного застосування заходів дисциплінарно стягнення. Позивач висловив керівнику підприємства свою думку з правових питань діяльності підприємства, яка не влаштовувала керівника. У зв`язку з цим керівник підприємства заявив про його невідповідність займаної посаді, незнання законодавства. Між сторонами виник конфлікт, під час якого позивач відстоював власну позицію щодо діяльності підприємства. Після цього керівником юридичної служби позивачу запропоновано звільнитися за власним бажанням, інакше всьому юридичному відділу загрожувало скорочення. Під таким психологічним тиском позивач подав заяву про звільнення за згодою сторін.

Просив визнати наказ від 25 вересня 2017 року №164 -к про його звільнення згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України незаконним, поновити його на роботі в КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на посаді юрисконсульта 1 категорії юридичної служби, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу до дня ухвалення судового рішення.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 січня 2020 року позов задоволено частково. Скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України від 25 вересня 2017 року № 164-к. Поновлено ОСОБА_1 на роботі в КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на посаді юрисконсульта 1 категорії юридичної служби. Стягнено з КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 25 838, 97 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнено з КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на користь держави судові витрати у розмірі 2 102,00 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі середньомісячного заробітку за один місяць.

Постановою Донецького апеляційного суду від 24 липня 2020 року апеляційну скаргу КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 січня 2020 року в частині стягнення з КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 25 838, 97 грн та відмови в позові в іншій частині скасовано.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково. Стягнуто з КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 227 066,88 грн. Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 січня 2020 року в частині стягнення судових витрат змінено. Стягнуто з КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» в дохід держави у відшкодування витрат на судовий збір 1 900,03 грн. Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 січня 2020 року в частині задоволення позову про скасування наказу про звільнення згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України від 25 вересня 2017 року № 164-к та поновлення на роботі в КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на посаді юрисконсульта 1 категорії юридичної служби залишено без змін. Стягнено з КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 261, 20 грн.

У серпні 2020 року КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 січня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 24 липня 2020 року.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року касаційну скаргу КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

Касаційна скарга подана у передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Згідно з частиною другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу. Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Як на підставу касаційного оскарження, заявник посилається на те, що суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 524/3490/17-ц, від 16 травня 2019 року у справі № 442/158/18 встановлення судом обставин, що мають суттєве значення, на підстав недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття провадження.

Касаційну скаргу подано з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства».

Витребувати із Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області цивільну справу № 263/13926/17 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 29 січня 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко