Справа № 461/9946/20
Провадження № 2-з/461/17/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2020 року суддя Галицького районного суду м.Львова Мисько Х.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстроване за ОСОБА_2 , а саме: заклад торгівлі (приміщення квартири АДРЕСА_1 ; магазин (приміщення квартири АДРЕСА_2 ; грошові кошти, які знаходяться на рахунках в банківських установах, в межах суми майбутніх позовних вимог, а саме: 3 000 000 грн., що отримані без належних правових підстав.

В обґрунтування поданої заяви покликається на те, що протягом 2010 2014 р.р. за особисті кошти було придбано квартиру АДРЕСА_3 , які перебували у житловому фонді. На початку 2018 року, перебуваючи під впливом тяжких обставин, якими стали спроби незаконного кримінального переслідування заявника, як захисника особи, якій було надано правову допомогу під час досудового розслідування в рамках кримінального провадження та вжито у правовому полі ряд заходів з метою недопущення незаконного притягнення особи до кримінальної відповідальності, з боку окремих представників правоохоронних органів Львівської області. Ця небезпека мала реальний характер, оскільки полягала у грубому порушенні гарантій адвокатської діяльності, ототожнені адвоката з клієнтом, втручанні у приватне життя адвоката, і, як наслідок закінчилось спробою притягнути до кримінальної відповідальності. Зважаючи на ситуацію, що склалась в цілому, враховуючи той факт, що на повному утриманні позивача перебували дружина та двоє неповнолітніх дітей, з метою збереження майна та щомісячних грошових надходжень у вигляді орендної плати, ОСОБА_1 , з огляду на настирливі періодичні прохання дружини, було укладено низку договорів дарування вищепереліченого нерухомого майна з ОСОБА_2 . Разом з тим, метою вчинення оспорюваних правочинів було збереження стабільності доходів, які отримувалися від експлуатації орендованих приміщень, які знаходяться у АДРЕСА_4 , та які було придбано та переведено у нежитловий фонд виключно за рахунок особистих коштів заявника, що підтверджується даними щодо обсягів та джерел його особистого заробітку та заробітків членів його сім`ї за відповідний період часу. Вказує про те, що беззаперечним доказом недобросовісності ОСОБА_2 , є той факт, що вона таємно, користуючись складною життєвою ситуацією, яка склалась у заявника, активно займається реалізацією майна останнього, виставивши таке на продаж та уповноваживши довірену особу, яка надає посередницькі послуги при здійсненні правочинів із нерухомістю. Більше того, як стало відомо заявнику, ОСОБА_2 , ввівши в оману потенційних покупців щодо її безспірного володіння даним майном, а також щодо відсутності будь яких претензій з боку третіх осіб, домовилась щодо продажу їм вищезазначених об`єктів у найближчий час, погодивши з ними вартість продажу привласненого нею майна, дату, час та місце такого продажу. З метою уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь яких труднощів при виконанні такого у випадку задоволення позову, просить заяву задоволити.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам частини 2 статті 247 ЦПК України.

Згідно роз`яснень, які містяться у п.4 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову. Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Таким чином, звертаючись з відповідною заявою про забезпечення позову, заявник серед іншого, повинен обґрунтувати причини звернення з такою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову; наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення і предметом позовної вимоги; взаємопов`язаність заходу забезпечення з обставиною утруднення виконання чи невиконання рішення господарського суду, а саме, що обраний спосіб забезпечення спроможний запобігти відповідним утрудненням; імовірність утруднення виконання рішення або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів - саме з урахуванням предмета позову і неможливість виконання позовних вимог у випадку їх задоволення, тощо.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Отже, з урахуванням загальних вимог, передбаченихст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову та їх оцінка судами з належним відображенням у судових рішеннях висновків здійсненої оцінки.

Суд не вбачає правових підстав для забезпечення позову у спосіб накладення арешту на майно ОСОБА_2 , оскільки заяником не наведено достатніх обґрунтувань та не доведено належними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно ОСОБА_2 може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішенням цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав чи інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд приймає до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів для унеможливлення зловживання позивачем своїм правом, яке може порушити права відповідача.

Відповідно до ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Сторона судового спору, яка не згідна з судовим рішенням, вправі оскаржити таке в порядку, встановленому законом, що відповідає завданням та основним засадам цивільного судочинства та сприятиме ефективному захисту прав та свобод та дотримання права на перегляд справи та оскарження судового рішення

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, ураховуючи характер та обсяг позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вказаної заяви.

Керуючись ст.ст. 149-150, 153, 258, 260 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Х.М. Мисько