Справа № 473/3955/19
РІШЕННЯ

іменем України

"07" лютого 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання Багрін І.А.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ у Вознесенському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, про визнання недійсними державних актів на право приватної власності на землю,

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2019 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Вознесенської міської ради Миколаївської області ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання недійсними державних актів на право приватної власності на землю.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачі є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 , зокрема ОСОБА_1 належить 3/10 його частки, ОСОБА_2 - 7/10 часток. За домовленістю між ними ОСОБА_1 виявила бажання придбати у ОСОБА_2 належну їй частку вказаного нерухомого майна.

В процесі підготовки документів, необхідних для належного оформлення договору купівлі - продажу, було з`ясовано, що земельна ділянка, надана для його обслуговування та ведення особистого підсобного господарства була приватизована колишніми співвласниками будинку, а саме, Вознесенською міською радою Миколаївської області 08.02.1993 року був виданий державний акт на право приватної власності на землю ім`я ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також 03.03.1995 року на ім`я ОСОБА_9 .

Проте, передача земельної ділянки у власність вищевказаним особам відбулася з істотними порушеннями, що створює позивачам перешкоди в розпорядженні своїм майном (частками будинку), зокрема:

- площа земельної ділянки, зазначена в державному акті, виданому 08.02.1993 року, не відповідає площі, вказаної в рішенні органу місцевого самоврядування, на підставі якого він був виданий;

- ОСОБА_9 , як співвласник житлового будинку, оформив право власності на земельну ділянку як окремий об`єкт нерухомого майна без фактичного виділу в натурі;

- державні акти фактично видані на дві земельні ділянки з різним цільовим призначенням, без визначення площі кожної земельної ділянки;

- без виготовлення проектів відведення земельних ділянок.

Виходячи з цих обставин, враховуючи неможливість приведення правовстановлюючих документів у відповідність до вимог закону в адміністративному порядку, позивачі просили про визнання недійсними обумовлених державних актів на право власності на землю.

Ухвалою суду від 19.09.2019 року було відкрито провадження по вказаній справі, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 адвокат Врадій Л.М. позовні вимоги підтримали. Надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності. Вирішення зазначеного питання залишив на розсуд суду.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилися. Направили до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не заперечували.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причину неявки суду не повідомила.

Представник третьої особи без самостійних вимог у судове засідання не з`явився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Зокрема судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області від 19.01.1993 року за №20 в приватну власність ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було передано земельну ділянку площею 1000 кв.м. для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 961 кв.м. для ведення особистого підсобного господарства.

08.02.1993 року Вознесенською міською радою Миколаївської області на підставі вказаного рішення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 був виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 1961 га в межах території Вознесенської міської ради (АДРЕСА_1), яка призначена для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 400.

На час видачі обумовленого державного акта житловий будинок за вказаною адресою належав на праві спільної часткової власності:

- ОСОБА_5 - 3/10 частки на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 30.10.1990 року Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою;

- ОСОБА_4 - 7/10 часток, відповідно до свідоцтва на право власності, виданого 10.09.1979 року Вознесенським міським відділом комунального господарства.

В подальшому право власності на частку останнього, відповідно до договору купівлі-продажу №2-86, посвідченого 24.01.1995 року Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, набув ОСОБА_9

03.03.1995 року Вознесенською міською радою Миколаївської області на підставі рішення виконкому Вознесенської міської ради Миколаївської області від 24.02.1995 року за №43 ОСОБА_9 був виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1372 га в межах території Вознесенської міської ради (АДРЕСА_1), яка призначена для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4870.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер, спадщину після його смерті прийняла, але належним чином за життя не оформила ОСОБА_10 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Спадкоємцем останньої є ОСОБА_11 .

Також з матеріалів справи вбачається, що неодноразово відбувалася зміна співвласників житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме:

відносно 7/10 часток вказаного будинку:

- ОСОБА_7 , згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 06.09.1995 року Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області;

- ОСОБА_8 , відповідно до договору дарування, посвідченого 06.09.1995 року Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області;

- ОСОБА_12 , на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі 13.10.2001 року (рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.08.2007 року даний договір визнано дійним);

відносно 3/10 частки вказаного будинку:

- ОСОБА_13 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 07.05.1997 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області;

- Грачова С.М., відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 04.11.2016 року Першою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області.

Так, аналізуючи доводи позивачів, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 6 ЗК України 1990 року (чинного на час передачі у власність ділянки) громадяни України мали право на одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва.

Передача розташованих на території міст земельних ділянок у власність громадян належала до відання міських Рад народних депутатів (ст.ст. 10, 17 ЗК України 1990 року, ст.ст. 19, 35, 42 чинного на час передачі ділянки Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування»).

Громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються в користування земельні ділянки для будівництва та обслуговування індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач.

Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара, (ч.ч. 1, 2 ст. 67 ЗК України 1990 року).

Розмір ділянок для ведення особистого підсобного господарства не повинен перевищувати 0,6 гектарів (ч. 1 ст. 56 ЗК України 1990 року ).

При цьому, виходячи з положень ч. 1ст. 42 ЗК України 1990 року та аналізу цільового призначення земельних ділянок, на яких розташовані жилі будинки, в разі набуття права власності на частку жилого будинку земельна ділянка як така, що входить до жилого комплексу, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише всім співвласникам.

Передача у власність окремим співвласникам будинку частини земельної ділянки нормами земельного законодавства не передбачена.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України (ч.ч. 1, 3 ст. 23 ЗК України 1990 року, п.п. 1.1., 1.2 «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди)», затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 15 квітня 1993 року N 28) (далі - Інструкція).

Державні акти, що посвідчують право власності на землю або право постійного користування землею, яка перебуває у державній власності, видаються на підставі рішень Верховної Ради України, Верховної Ради Республіки Крим, місцевих Рад народних депутатів (п. 1.2 Інструкції).

Власникам землі або землекористувачам, яким передано (надано) декілька черезсмужних земельних ділянок, розташованих на території Ради народних депутатів, видається один державний акт з відображенням на плані меж всіх переданих (наданих) земельних ділянок (п. 1.4 Інструкції).

Складанню та видачі Державних актів передує розробка технічної документації (ст. 17 ЗК України 1990 року, п. 1.10 Інструкції).

Державні акти на право колективної власності на землю, право приватної власності на землю, право постійного користування землею видаються і реєструються тією сільською, селищною, міською, районною Радою народних депутатів, яка прийняла рішення про передачу земельної ділянки у власність або надання її у постійне користування (п. 3.1 Інструкції).

Між тим, у судовому засіданні встановлено невідповідність змісту державного акта, виданого 08.02.1993 року, змісту рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок у власність, на підставі якого він був виданий, зокрема в частині площі земельних ділянок, їх цільового призначення, на плані відсутнє графічне розмежування двох ділянок; оформлення права власності на земельну ділянку, відповідно до державного акта, виданого 03.03.1995 року, як окремий об`єкт нерухомого майна без фактичного виділу майна в натурі; графічне зображення земельної ділянки не відповідає площі земельної ділянки, переданої у власність. Проекти відведення земельних ділянок не виготовлялися.

Разом з тим, ЗК України 1990 року не передбачав можливості визнання недійсним державного акта на право власності на землю.

Проте згідно п. 7 перехідних положень ЗК України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. На них поширюються положення чинного ЗК України.

Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, останні можуть визнаватися недійсними, що є законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Враховуючи наведені обставини, виходячи з того, що оспорювані державні акти порушують права позивачів, приведення їх у відповідність з вимогами закону в адміністративному порядку неможливе, позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12,13,76-83,141, 59,263-265, 272,273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ у Вознесенському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, про визнання недійсними державних актів на право приватної власності на землю задовольнити.

Державний акт на право приватної власності на землю, виданий 08.02.1993 року Вознесенською міською радою Миколаївської області на підставі рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області за № 20 від 19.01.1993 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 400, визнати недійсним.

Державний акт на право приватної власності на землю, виданий 03.03.1995 року Вознесенською міською радою Миколаївської області на підставі рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області за № 43 від 24.02.1995 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4870, визнати недійсним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 12.02.2020 року.

Суддя Л.В.Лузан