Номер провадження: 22-ц/813/7680/20
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М.В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 липня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА.

Рух справи у суді першої інстанції.

16 листопада 2016 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява Київської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, про приведення об`єкту нерухомого майна до попереднього стану, в якій Київська районна адміністрація Одеської міської ради просила суд зобов`язати відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 привести самочинно реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 до попереднього стану.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 липня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Київська районна адміністрація Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану ухвалу скасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального права.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

У судове засідання, призначене на 16 грудня 2020 року, сторони у справі не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

16 грудня 2020 року до Одеського апеляційного суду надійшла заява адвоката Чуєвої К.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про розгляд справи за її відсутністю.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 28 грудня 2020 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог заяви, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до припису п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_6 », за наслідком чого було уточнено дані про особу відповідача по справі.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2016 року клопотання представника третьої особи про об`єднання цивільних справ в одне провадження - задоволено. Об`єднано цивільну справу за №520/11324/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення шкоди, яка знаходиться в провадженні Київського районного суду міста Одеси, та цивільну справу за №520/14477/16-ц за позовом Київської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи - Управління державного архітектурно-будівельного контрою Одеської міської ради, ОСОБА_1 , про приведення об`єкту нерухомості до попереднього стану, яка знаходиться в провадженні Київського районного суду міста Одеси, в одне провадження. Об`єднаній цивільній справі №520/11324/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення шкоди, ухвалено присвоїти номер №520/14477/16-ц.

Предметом позову у даній справі є зобов`язання відповідачів усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом відновлення становища до попереднього стану, яке існувало до порушення, відповідно до технічного паспорту, до самочинно реконструйованої квартири АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу розширеної частини балкону, та стягнення моральної шкоди та судових витрат.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_2 , сусідами якої на 7-му поверсі є відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , які є власниками квартири АДРЕСА_3 за тією ж адресою.

Позивач стверджує, що відповідачі без дозвільних на те документів, здійснили реконструкцію належної їм квартири АДРЕСА_3 , шляхом реконструкції балкону, внаслідок чого в її квартирі АДРЕСА_4 порушена інсоляція та звукоізоляція, що впливає на користування квартирою та стан здоров`я позивача. У зв`язку з чим, оскільки діями відповідачів, порушені права позивача, як власника нерухомого майна, вона була вимушена звернутись до суду з цим позовом.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2018 року закрито провадження по цивільній справі №520/14477/16-ц за позовною заявою Київської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи - Управління державного архітектурно-будівельного контрою Одеської міської ради, ОСОБА_1 , про приведення об`єкту нерухомості до попереднього стану.

Роз`яснено Київській районній адміністрації Одеської міської ради її право на звернення до суду з цим позовом в порядку адміністративного судочинства. Продовжено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення шкоди - в порядку цивільного судочинства.

07 липня 2016 року суб`єктом владних повноважень винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за №497, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 7 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 8500,00 грн.

Надалі, 26 липня 2016 року Київською районною адміністрацією Одеської міської ради було винесено розпорядження за №479 «Про приведення до попереднього стану самочинно реконструйованої квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1», яким зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у десятиденний термін привести самочинно реконструйовану вказану квартиру АДРЕСА_3 , до попереднього стану шляхом демонтажу добудованої частини балкону. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 21.11.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково, зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за власний рахунок привести самочинно реконструйований балкон у квартирі АДРЕСА_1 , до попереднього стану, шляхом знесення (демонтажу) розширеної частини балкону до розмірів: 3,07м.*0,9м.*0,3м.=0,8 кв.м., у відповідності до технічного паспорту на зазначену квартиру, складеного КП «ОМБТІ та РОН», який є додатком до свідоцтва про право власності на житло, виданого 11 грудня 2000 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради за №15-6200 на підставі розпорядження від 11 грудня 2000 року за №149578, відповідно до якого та договору дарування частки квартири від 27 лютого 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Яковлєвою О.М., зареєстрованого в реєстрі за №294, квартира АДРЕСА_1 , повинна складати, за наслідком таких робіт, загальну площу 67,0 кв.м. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено, та стягнуто судові витрати.

У вказаному рішенні суд прийшов до наступного висновку, що дійсно у квартирі АДРЕСА_1 мали місце будівельні роботи з реконструкції балкону саме у 2009 році, проведені ОСОБА_2 , тобто до набуття права власності на зазначену квартиру та в період перебування квартири у власності ОСОБА_7 .

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно зі ст. 152 ЖК переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Суд у даній справі зробив висновок, що аналіз зазначених норм права дає підстави вважати, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад повинні надавати відповідні дозволи, здійснюючи при цьому контроль за дотриманням прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будують ся на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з ч.7 ст.376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз`яснено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК України).

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

23 грудня 2019 року до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою звертається громадянин ОСОБА_4 та вказує на те, що на підставі договору дарування від 17.10.2017 року, укладеного між ОСОБА_2 , з однієї сторони, та ним ОСОБА_4 , він є власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 72,1 кв.м. та житловою площею 39,9 кв.м. На підтвердження надає копію договору дарування від 17.10.2017 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Образцовою Т.А., яку зареєстровано в реєстрі № 2373.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси або обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

По даній скарзі було відкрито апеляційне провадження та на даний час справу № 520/14477/16-ц призначено до розгляду апеляційним судом на 20.01.2021 року.

30 червня 2020 року до Київського районного суду м.Одеси звертається ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобов`язання відповідачів за власний рахунок привести самочинно реконструйований балкон у квартирі АДРЕСА_1 до попереднього стану, шляхом знесення /демонтажу/ розширеної частини балкону у відповідності до технічного паспорту на зазначену квартиру, за наслідком робіт квартира повинна складати загальну площу 67,0 кв.м., та стягнути судові витрати.

Одночасно, позивач ОСОБА_1 звертається з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 .

З метою з`ясування зареєстрованого місця проживання (перебування) позивача та відповідачів судом по цивільній справі №947/17663/20 було направлено запити до відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області, щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Згідно відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області, вбачається, що позивач ОСОБА_1 , зареєстрована по квартирі АДРЕСА_5 , відповідач ОСОБА_2 , зареєстрована по квартирі АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_7 зареєстрована по квартирі АДРЕСА_6 , щодо відповідача ОСОБА_4 не можуть надати відомості, у зв`язку з відсутністю дати народження.

Суд першої інстанції вважав, що вищевказані позови є аналогічними, з одним і тим же предметом спору і з тих же підстав, будь-яких вимог до власника ОСОБА_4 не заявлено, оскільки судом встановлено, що саме відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були власниками квартири АДРЕСА_1 та ще у 2009 році здійснили добудову балкону без отримання проектно-дозвільної документації. Той факт, що ОСОБА_4 у період розгляду цивільної справи № 520/14477/16-ц, у 2017 році набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 , не має правового значення.

По подібним правовідносинам було викладено думку у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року по справі №521/16200/15-ц/провадження №61-487св19, з якої вбачається, що вимоги особи, яка є власником та її не притягнуто до справи, як належного відповідача, є безпідставними, оскільки на час звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення самочинної прибудови, власником та забудовником на той час самовільно збудованої прибудови була інша особа, а у особи нового власника квартири право власності виникло пізніше, чим було подано позов до суду.

Таким чином, суд першої інстанції зробив висновок, що у листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до належних відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були власниками та здійснили добудову балкону без отримання проектно-дозвільної документації, та рішенням суду вказаний факт було встановлено та в частині усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобов`язання відповідачів за власний рахунок привести самочинно реконструйований балкон у квартирі АДРЕСА_1 до попереднього стану, шляхом знесення /демонтажу/ розширеної частини балкону у відповідності до технічного паспорту на зазначену квартиру, позовні вимоги було задоволено.

На даний час справа знаходиться на розгляді апеляційного суду, однак позивач ОСОБА_1 повторно, звертається до суду з аналогічними вимогами, однаковим предметом спору, не дочекавшись результату розгляду справи апеляційним судом, додавши до кола відповідачів - ОСОБА_4 , проте вимоги до нього відсутні, оскільки власником та забудовником на той час самовільно збудованої прибудови були інші особи, до яких у 2016 році з вимогами звернулась позивач ОСОБА_1 , а у ОСОБА_4 , як нового власника квартири право власності виникло пізніше у 2017 році, тобто вже після звернення до суду із зазначеним позовом.

Окрім того, ОСОБА_4 за договором дарування не міг отримати у власність самочинно побудований об`єкт, який підлягає знесенню відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який вони побудували.

Правосуддя в Україні здійснюється шляхом розгляду справ відповідно до процесуального законодавства України.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст.19 ЦПК України загальні суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суддя під час вирішення питання про відкриття провадження у цивільній справі перевіряє, чи має позивач право на звернення до суду, чи відповідає форма і зміст позовної заяви вимогам закону та чи немає передбачених ст.186 ЦПК України перешкод для відкриття провадження, зокрема, п. 3 ч. 1 ст.186 ЦПК України передбачає, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Однак колегія суддів повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції не може з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Системний аналіз вказаної правової норми дає підстави зробити висновок, що для відмови у відкритті провадження необхідна сукупність наступних факторів: ті самі сторони, той самий предмет спору та ті самі підстави.

З матеріалів справи вбачається, що сторони за позовом №520/14477/16-ц, яка на даний період часу перебуває у провадженні Одеського апеляційного суду, та у даній справі є інші учасники процесу, а тому підстав для відмови у відкритті провадження у відповідності до вимог ст. 186 ЦПК України немає.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, дійшов до висновку про те, що ОСОБА_4 за договором дарування не міг отримати у власність самочинно побудований об`єкт, який підлягає знесенню відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який вони побудували, тобто вирішив питання по суті спору, що у відповідності до глави 2 ЦПК України не входить до повноважень суду першої інстанції на стадії відкриття провадження у справі.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та передчасно вирішив питання про відмову у відкритті провадження у справі, що призвело до постановлення помилкової ухвали й у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та передання справи для вирішення питання про відкриття провадження у справі до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 липня 2020 рокускасувати, справу направити для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 грудня 2020 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк