ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року

м. Харків

справа № 645/5709/19

провадження № 22-ц/818/4962/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

за участю секретаря:.Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 липня 2020 року у складі судді Горпинич О.В.,-

в с т а н о в и в:

09 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути майнову шкоду у розмірі 185 665 грн., моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 9 000 грн. та на виготовлення копій додатків - 162,50 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 182 776,00 грн., моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Судові витрати віднесено на рахунок держави.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 липня 2020 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Шевчик Л.А. про стягнення витрат на правничу допомогу - залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну та необґрунтоване, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що 08.07.2020 року було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, яким суд задовольнив її позовні вимоги частково, однак не вирішив питання щодо судових витрат на професійну правничу допомогу. 13.07.2020 року, в порядку ч. 8. ст. 141 ЦПК України, представником було подано заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та надано докази на їх підтвердження.

Зазначає, що висновок суду про відмову в решті позовних вимог не може відноситься до вирішення питання про судові витрати на правничу допомогу, оскільки прохання про їх стягнення не є позовною вимогою.

Також зазначає, що безпідставним є висновок суду першої інстанції, що на стадії судових дебатів не було зроблено заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки у своїй промові, представник просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі і стягнути з відповідача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9 000,00 грн.

Вважає помилковим висновок суду про те, що порушено процедуру подання заяви про стягнення витрат на правничу допомогу , оскільки судове рішення по справі ухвалено 08.07.2020 року, а докази понесених судових витрат подано до суду з відповідною заявою 13.07.2020 року, тобто в межах встановлених строків.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Залишаючи без розгляду заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 від 13.07.2020 року про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що представником позивача було порушено процедуру подання заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, після ухвалення остаточного рішення у справі, в порядку ч.8 ст.141 ЦПК Укрїни.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що 09 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, в якому просила стягнути майнову шкоду у розмірі 185 665 грн., моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 9000 грн. та на виготовлення копій додатків - 162,50 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 182 776,00 грн., моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Судові витрати віднесено на рахунок держави.

13 липня 2020 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 надано до суду заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.( т. 1 а.с. 230 -234)

Заява мотивована тим, що про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 просила у позовній заяві. Крім того, відповідну заяву було зроблено її представником у судових засіданнях під час розгляду справи, а також у судових дебатах 08.07.2020.

На обґрунтування і підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання правничої допомоги від 15.02.2019, акт приймання-передачі наданих послуг з розрахунком їх вартості від 08.07.2020, квитанцію про сплату цих послуг від 09.09.2019.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 липня 2020 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Шевчик Л.А. про стягнення витрат на правничу допомогу у цій справі - залишено без розгляду.

З матеріалів справи убачається, що 15 лютого 2019 року між адвокатом Шевчик Л.А. та ОСОБА_1 ( Клієнт) укладено договір про надання правничої допомоги, відповідно до умов якого клієнт несе обов`язки сплатити гонорар адвокату за підготовку і складання позовної заяви і додаткових до нього заяв та клопотань в розмірі 2000,00 грн., за представництво у суді ( судових засіданнях) 7000,00 грн. ( т. 1 а.с. 64).

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч.1 ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, які підтверджують точний розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд, за заявою такої сторони, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до матеріалів справи, представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 була присутня у судовому засіданні 08.07.2020 року, доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів не надала, будь - яких заяв про поважність причин неможливості подання відповідних доказів не заявляла.

Враховуючи, що заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а також докази понесення зазначених витрат, представником ОСОБА_1 ОСОБА_3 подані після ухвалення судового рішення лише 13 липня 2020 року, тобто поза межами строку та з порушенням порядку, встановленого ч. 8 ст.141 ЦПК України, вказана заява підлягала залишенню без розгляду.

Доводи апеляційної скарги, спростовуються матеріалами справи, в яких відсутні будь-які докази понесення позивачем ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, а також докази того, що до закінчення судових дебатів представник позивача зверталася до суду першої інстанції з заявою про надання таких доказів у межах строку передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 липня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина

Повне судове рішення складено 04 листопада 2020 року.