ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року

м.Суми

Справа №576/678/20

Номер провадження 22-ц/816/2136/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Займер»,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 06 серпня 2020 року в складі судді Колодяжного А.О., ухваленого у м. Глухові, повний текст якого складено 06 серпня 2020 року, -

в с т а н о в и в :

14 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Займер» (далі - ТОВ «Займер») про визнання недійсним договору про надання фінансового кредиту № 8319 від 28 вересня 2019 року.

Вимоги позову мотивовані тим, що з 28 вересня 2019 року заявниці від відповідача почали надходити дзвінки з вимогою повернути борг, який утворився по нібито підписаному нею спірному кредитному договору. Вказує, що при підписанні договору порушено вимоги ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг», ст. 1055 ЦК України. Також зазначається, що кредит заявниця не отримувала, а кредитна угода не відповідає її волевиявленню, а тому спірний правочин слід визнати недійсним.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 06 серпня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин у справі, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що заявниця спірний договір не укладала та кредитні кошти від відповідача не отримувала, а персональні дані, які були використані для оформлення оспорюваного правочину, відповідач міг отримати від раніше оформлених кредитів. Вказує, що суд не з`ясував належність позивачці банківського рахунку, на який були зараховані кредитні кошти.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року відмовлено представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про витребування доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ТОВ «Займер» в мережі Інтернет має сайт www.cly.ua, на якому розміщена інформація про товариство, а також Публічна пропозиція (Договір оферти) на укладення договору про надання фінансового кредиту (а.с. 32-34).

У заявці № 12300, оформленою ОСОБА_1 на видачу кредиту, міститься інформацію з персональними даними позивачки: її прізвище, ім`я, по-батькові, номер паспорту, електронна адреса, адреса проживання, місце роботи, дата народження, номер мобільного телефону, номери мобільних телефонів родичів (а.с. 35-36).

28 вересня 2019 року ОСОБА_1 підписано індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту № 83019, а також Додаток № 1 до цього договору, у яких містяться істотні умови кредитного договору, зокрема рахунок позичальниці в установі банку (№ НОМЕР_1 ), а також інформація про сукупну вартість кредиту у розмірі 6400 грн, а саме: тіло кредиту - 4000 грн; строк кредитування - 30 днів; фіксована процентна ставка за день - 2%; сума нарахованих процентів за користування кредитом - 2400 грн; сума нарахованої пені у разі прострочення платежу - 5% * кількість днів прострочення (а.с. 38-40).

Вказані індивідуальна частина договору про надання фінансового кредиту № 83019 від 28 вересня 2019 року та Додаток № 1 до цього договору ОСОБА_1 підписала електронним підписом, який був виконаний нею шляхом введення одноразового ідентифікатора НОМЕР_2 з номеру телефону, вказаному позичальницею у заявці № 12300.

Між ТОВ «Займер» та ТОВ «Платежі онлайн» 13 вересня 2018 року було укладено договір доручення № ПБ 713/09, на підставі якого відповідач уповноважив повіреного укладати з баками угоди щодо проведення платежів на користь клієнтів довірителя за допомогою сервісу «Platon».

Довідкою ТОВ «Платежі онлайн» підтверджується, що 28 вересня 2019 року грошові кошти в сумі 4000 грн по кредиту № 83019 були перераховані за допомогою сервісу «Platon» на платіжну картку № НОМЕР_1 банку-емітента АТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 65).

Довідкою АТ «Райффайзен Банк Аваль» підтверджується, що ОСОБА_1 рахунків в установі банку не має, а за номером картки НОМЕР_1 банк інформацію надати не може, оскільки цей номер зазначено не повністю (а.с. 71).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що оспорюваний правочин сторони уклали в електронній формі, а тому такий договір вважається таким, що укладений у письмовому вигляді. Суд урахував, що при укладенні кредитного договору використано персональні дані позивачки, вчинено електронний підпис договору одноразовим ідентифікатором, а тому підстав для визнання його недійним з вказаних заявницею мотивів не знайшов та дійшов висновку про недоведеність заявлених позовних вимог.

Апеляційний суд з висновками суду першої інстанції повністю погоджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 ст. 11 Закону. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 Закону, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 Закону, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 5ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачкою та відповідачем не був би укладений.

Натомість, як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідачем надано докази укладення спірного договору з ОСОБА_1 , а також докази перерахування суми кредиту на вказаний нею рахунок.

При цьому, факт належності рахунку, на який відповідач перерахував 4000 грн кредитних коштів, саме позичальниці чи будь-якій іншій особі правового значення не має, оскільки вважається, що кредитні кошти використано саме позивачкою.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В абзаці 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Отже, як вказав суд першої інстанції будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Матеріалами даної справи підтверджується, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому ОСОБА_1 через особистий кабінет на вебсайті відповідача подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого відповідач надіслав позивачці за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявниця і використала для підтвердження підписання кредитного договору.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачкою та відповідачем не був би укладений, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивачки, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Ухвалюючи рішення у даній справі, місцевий суд правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку, дійшовши правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо нез`ясування судом першої інстанції належності позивачці банківського рахунку, на який відповідачем було перераховано кредитні кошти, за вказаних вище обставин апеляційний суд не бере до уваги.

Доводи скарги про те, що позичальницею договір не укладався доказами не підтверджені та судом не встановлено факту здійснення відповідачем дій, які сприяли б укладенню договору не позивачкою.

Решта доводів апеляційної скарги спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та наведеними нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке

призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються необхідності переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 06 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко