Постанова

Іменем України

03 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 524/5007/17

провадження № 61-13397св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

заявник (боржник) - Кременчуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області,

представник заявника (боржника) - Охнарович Наталія Вікторівна ,

суб`єкт оскарження - державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області,

заінтересована особа - Державна судова адміністрація України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської областіна ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 березня 2019 року у складі судді Нестеренка С. Г. та постанову Полтавського апеляційного суду від 06 червня 2019 року у складі колегії суддів: Пилипчука Л. І., Абрамов П. С., Дряниці Ю. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року Кременчуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, заінтересована особа - Державна судова адміністрація України.

Скарга мотивована тим, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23 листопада 2017 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_2 до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Полтавської області про стягнення успадкованої суми недоотриманих спадкодавцем пенсійних виплат, зокрема, було стягнуто з Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Полтавської області на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

16 лютого 2018 року Автозаводським районним судом м. Кременчука було видано виконавчий лист на виконання вказаного рішення суду щодо стягнення з Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Полтавської області на користь держави судового збору у розмірі 640,00 грн.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Ніколенка С. В. від 22 серпня 2018 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 16 лютого 2018 року щодо стягнення з Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Полтавської області на користь держави судового збору у розмірі 640,00 грн, та визначено стягувачем - Державну судову адміністрацію України.

Заявник вважав, що виконання виконавчого листа щодо стягнення з Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської областіна користь держави судового збору у розмірі 640,00 грн належить до компетенції органів Державної казначейської служби України та здійснюється шляхом їх безспірного списання. Отже, вищевказана постанова державного виконавця є незаконною.

На підставі вказаного Кременчуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області просило суд визнати незаконними і протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Ніколенка С. В. та скасувати постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 22 серпня 2018 року та повернути виконавчий лист стягувачу.

Короткий зміст судових рішення

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 березня 2019 року, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 06 червня 2019 року, у задоволенні скарги Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що Кременчуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області не перебуває на казначейському обслуговуванні за видатками в органах Державної казначейської служби України Полтавської області і на спірні правовідносини положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не поширюються, оскільки стягувачем за виконавчим листом є державний орган, що свідчить про відсутність підстав для задоволення скарги.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі Кременчуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 25 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень не врахували, що згідно з частиною другою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. При цьому механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, згідно з пунктом 24 якого стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Вказане свідчить, що стягнення коштів (у даному випадку суми судового збору) з державних органів виконується органами Державної казначейської служби шляхом їх безспірного списання в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що свідчить про незаконність оскаржуваної постанови державного виконавця.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2019 року представник Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області- Черненко Яніна Олегівна, подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23 листопада 2017 року, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області від 12 лютого 2018 року, задоволено позов ОСОБА_2 до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Полтавської області про стягнення успадкованої суми недоотриманих спадкодавцем пенсійних виплат.

Стягнуто з Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 77 258,59 грн.

Стягнуто з Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Полтавської області на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

16 лютого 2018 року Автозаводським районним судом м. Кременчука видано виконавчий лист № 524/5007/17 про стягнення з Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Полтавської області на користь держави судового збору у розмірі 640,00 грн. Стягувачем визначено Державну судову адміністрацію України, а боржником - Кременчуцьке об`єднане управління Пенсійного Фонду України Полтавської області.

Листом Управлінням Державної казначейської служби України у м. Кременчуці Полтавської області від 11 травня 2018 року оригінал виконавчого листа № 524/5007/17 повернуто без виконання, оскільки в управлінні Казначейства відсутні відкриті рахунки на ім`я Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Ніколенка С. В. від 22 серпня 2018 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 16 лютого 2018 року щодо стягнення з Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Полтавської області на користь держави судового збору у розмірі 640,00 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області підлягає залишенню без задоволення.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.

У статті 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (§ 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece) № 18357/91).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною другою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок).

У розумінні зазначеного Порядку безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Відповідно до пункту 24 Порядку стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

У разі неможливості органом Казначейства виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника таке списання коштів здійснюється за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, що здійснюється Казначейством на підставі поданих: 1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника; 2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей (пункт 47 Порядку).

Згідно з пунктом 9 Порядку орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачу у разі, коли боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

У частині першій статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Разом з тим, у частині другій вказаної статті зазначено, що дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.

З урахуванням вказаного, встановивши, що Кременчуцьке об`єднане управління Пенсійного Фонду України Полтавської області не перебуває на казначейському обслуговуванні за видатками в органах Державної казначейської служби України Полтавської області, а норми Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» на спірні правовідносини не поширюються, так як стягувачем за виконавчим листом є державний орган, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

При цьому судами враховано, що державний виконавець зобов`язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного у документі на його виконання, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом, а судове рішення є обов`язковим до виконання на всій території України.

Доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законних і обґрунтованих судових рішень, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував.

У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 березня 2019 року та постанову Полтавської апеляційного суду від 06 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян