КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа 752/12061/18

13 лютого 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Масловській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» Кузьменкова Максима Миколайовича на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Плахотнюк К.Г., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» про стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в:

11 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» про стягнення страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 19.09.2017 року в м. Києві по пр. Маяковського, 61 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «MAZDA CX-5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким кермував він та автомобіля «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено його автомобіль та спричинено майнову шкоду, розмір якої складає 69 587, 96 грн., що підтверджено нарядом-замовленням № СКмСА-002049 від 07.03.2018 року.

Зазначав, що обов`язкова цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПрАТ «СК «Юнівес», що підтверджено полісом АК/2612943 від 17.03.2017 року.

ПрАТ «СК «Юнівес» листом № 18/01/30.33 від 30.01.2018 року повідомило його , що відповідно до матеріалів справи № ГО-94/11/ЦО щодо страхової події, яка сталася 19.09.2017 року, прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі повної суми оціненої шкоди.

Відповідно до наряду-замовлення № СКмСА-002049 від 07.03.2018 року та акту виконаних робіт № СКмСА-002049 від 16.03.2018 року на розрахунковий рахунок ТОВ «Віді-Скай» було перераховано ПрАТ «СК «Юнівес» лише 51 200 грн.

З метою своєчасного виконання зобов`язань перед ТОВ «ВІДІ-СКАЙ» на підставі наряду-замовлення № СКмСА-002049 від 07.03.2018 року, він змушений був сплатити різницю вартості відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 18 175, 90 грн. із власних коштів.

21.03.2018 року ним на адресу ПрАТ «СК «Юнівес» було направлено вимогу про виплату страхового відшкодування у повному розмірі. Зазначену вимогу отримано відповідачем 23.03.2018 року, проте залишено без виконання. Направлені повторно 21.04.2018 року та 24.04.2018 року аналогічні вимоги також залишені ПрАТ «СК «Юнівес» без виконання.

Враховуючи наведене, просив суд стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування у розмірі 18 387, 96, а також штрафні санкції у зв`язку з порушенням строків виконання зобов`язання: пеню у розмірі 702, 27 грн., 3 % річних у розмірі 61, 96 грн., втрати від інфляції у розмірі 147, 10 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704, 80 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» про стягнення страхового відшкодування задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 18 387, 96 грн., пеню в розмірі 702, 27 грн., три відсотки річних у розмірі 61, 96 грн., витрати від інфляції 147, 10 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн., що разом складає належну до стягнення суму в розмірі 20 014, 09 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 26 грудня 2019 року представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» Кузьменков Максим Миколайович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі, з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Судом першої інстанції не взято до уваги звіт №94 від 27.01.2018 року про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Мазда», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складений СОД ФОП ОСОБА_3 згідно якого, вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу складає 51211,20 грн. На підставі ст.ст.22,29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховою компанією було здійснено розрахунок розміру страхового відшкодування та перераховано позивачу страхове відшкодування в розмірі 51211,20 грн.

Також судом не звернуто уваги на те, що відповідач не заподіював позивачу шкоди, а лише взяв на себе обов`язок відшкодувати її на умовах визначених спеціальним Законом.

Наданий позивачем акт виконаних робіт ТОВ «ВІДІ-СКАЙ» № СКмСА-002049 від 16.03.2018 року не може бути доказом на обґрунтування розміру матеріальної шкоди, оскільки у вказаному акті зазначена комерційна, а не оціночна пропозиція щодо вартості проведення відновлювального ремонту транспортного засобу. Жодного належного доказу на обґрунтування розміру шкоди позивачем надано не було.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

У судовому засіданні представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» Микитюк Денис Олександрович підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Григораш Катерина Михайлівна в судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.09.2017 року, по пр. Маяковського, 61 в м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «MAZDA CX-5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача та автомобіля «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 .

Обов`язкова цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «Юнівес», що підтверджено полісом АК/2612943 від 17.03.2017 року, яким встановлено ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну в розмірі 100 000 грн.

Згідно звіту №94 від 27.01.2018 року про оцінку вартості матеріального збитку автомобіля «Мазда», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складеного СОД ОСОБА_4 на замовлення ПрАТ «СК «Юнівес», вартість відновлювального ремонту складає 51211,20 грн., вартість матеріальної шкоди дорівнює 51211,20 грн.

ПрАТ «СК «Юнівес» листом № 18/01/30.33 від 30.01.2018 року повідомило позивача, що відповідно до матеріалів справи № ГО-94/11/ЦО щодо страхової події, яка сталася 19.09.2017 року, прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі повної суми оціненої шкоди.

12 лютого 2018 року ПрАТ «СК «Юнівес» на розрахунковий рахунок ТОВ «ВІДІ-СКАЙ» перераховано 51 211,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням №23859 від 12 лютого 2018 року.

З акту виконаних робіт ТОВ «ВІДІ-СКАЙ» № СКмСА-002049 від 16.03.2018 року вбачається, що вартість відновлення автомобіля складає 69 387,10 грн., з яких 51 211,20 грн. перераховано ПрАТ «СК «Юнівес» та 18175,90 грн. сплачено ОСОБА_1 .

21.03.2018 року позивачем на адресу ПрАТ «СК «Юнівес» направлено вимогу щодо виплати страхового відшкодування у повному розмірі.

Зазначену вимогу отримано відповідачем 23.03.2018 року, однак залишено без виконання. Направлені повторно 21.04.2018 та 24.04.2018 року аналогічні вимоги також залишені ПрАТ «СК «Юнівес» без виконання.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що ПрАТ «СК «Юнівес» виплатило йому страхове відшкодування не в повному обсязі, вказана виплата є недостатньою для покриття усіх понесених ним витрат на ремонт транспортного засобу, а тому просив суд стягнути з відповідача на його користь несплачену частину страхового відшкодування у розмірі 18 387, 96, а також штрафні санкції у зв`язку з порушенням строків виконання зобов`язання, а саме: пеню у розмірі 702, 27 грн., 3 % річних у розмірі 61, 96 грн., втрати від інфляції у розмірі 147, 10 грн.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» про стягнення страхового відшкодування, суд першої інстанції посилався на те, що позовні вимоги про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 18 387, 96 грн. підлягають задоволенню, оскільки розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Також у зв`язку з порушенням відповідачем строків виконання зобов`язання на користь позивача підлягають стягненню штрафні санкції.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Відповідно до частини першої статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 9.1 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, у зв`язку з чим зобов`язаний відшкодувати завдані забезпеченим автомобілем збитки.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як вбачається зі Звіту №94 від 27.01.2018 року про оцінку вартості матеріального збитку автомобіля «Мазда», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складеного СОД ОСОБА_4 на замовлення ПрАТ «СК «Юнівес», вартість відновлювального ремонту складає 51211,20 грн., вартість матеріальної шкоди дорівнює 51211,20 грн.

З акту виконаних робіт ТОВ «ВІДІ-СКАЙ» № СКмСА-002049 від 16.03.2018 року вбачається, що витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом автомобіля «Мазда», реєстраційний номер НОМЕР_1 складають суму 69 387, 10 грн., з яких 51 211,20 грн. перераховано ПрАТ «СК «Юнівес» та 18175,90 грн. сплачено ОСОБА_1 .

Тобто, фактичні витрати ОСОБА_1 на відновлення пошкодженого автомобіля «Мазда», реєстраційний номер НОМЕР_1 становлять 69387,10 грн., вказана сума не перевищує ліміт відповідальності страховика за полісом АК/2612943 від 17.03.2017 року, яким встановлено ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну в розмірі 100 000 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що дорожньо-транспортна при 19 вересня 2017 року на проспекті Маяковського, 61 в м.Києві визнана відповідачем ПрАТ «СК «Юнівес» страховим випадком, ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну становить 100 000 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 69 387, 10 грн., з яких лише 51 211,20 грн. перераховано ПрАТ «СК «Юнівес» та 18175,90 грн. сплачено самим ОСОБА_1 , а тому несплачена сума страхового відшкодування підлягає стягненню з відповідача на користь позивача .

Доводи апеляційної скарги про те, що наданий позивачем акт виконаних робіт ТОВ «ВІДІ-СКАЙ» № СКмСА-002049 від 16.03.2018 року не може бути доказом на обґрунтування розміру матеріальної шкоди, оскільки у вказаному акті зазначена комерційна, а не оціночна пропозиція щодо вартості проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, жодного належного доказу обґрунтування розміру шкоди позивачем надано не було, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке .

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

З наданих суду та досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що на замовлення позивача ТОВ " ВІДІ СКАЙ" проведено відновлювальний ремонт автомобіля Мазда», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був пошкоджений з вини ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ СК «Юнівес», з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в 100000 грн.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Належний позивачу автомобіль Мазда», реєстраційний номер НОМЕР_3 року випуску і коефіцієнт фізичного зносу у нього дорівнює 0, а тому, визначаючи суму страхового відшкодування, слід виходити саме з реально понесених позивачем витрат на відновлення пошкодженого майна, а не з розміру відновлювального ремонту, визначеного у звіті №94 від 27.01.2018 року, складеного СОД ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі відсутні посилання на те, що в наряді-замовленні ТОВ " ВІДІ СКАЙ" № СКмСА-002049 від 07.03.2018 року та акті виконаних робіт № СКмСА-002049 від 16.03.2018 року відображені деталі та ремонтні роботи, які не пов`язані з дорожньо-транспортною пригодою, що мала місце 19.09.2017 року. Також колегією суддів враховується, що в звіті №94 від 27.01.2018 року про оцінку вартості матеріального збитку автомобіля «Мазда», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складеного СОД ОСОБА_4 на замовлення ПрАТ «СК «Юнівес», коефіцієнт фізичного зносу дорівнює 0.

З огляду на те, що ОСОБА_1 , як власник пошкодженого транспортного засобу, документально підтвердив витрати на відновлення його автомобіля на суму 69387,10 грн., з яких страховою компанією відшкодовано лише 51211,20 грн., колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача невідшкодованої частини страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ «СК «Юнівес» щодо виконання ним в повному обсязі зобов`язання щодо здійснення страхового відшкодування в порядку та на умовах регламентованих Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є безпідставними, спростовуються сукупністю досліджених при розгляді справи доказів, вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із висновком суду щодо їх оцінки.

При цьому, визначаючи розмір невідшкодованої частини страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що різниця між вартістю відновлювального ремонту автомобіля в сумі 69387,10 грн. та сплаченим страховим відшкодуванням в сумі 51211,20 грн. становить 18175,90 грн. й саме ця сума була сплачена позивачем на користь ТОВ «Віді-Скай», а не сума зазначена в позовній заяві в розмірі 18 387,96 грн., яка необґрунтована позивачем належними доказами.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування в розмірі 18 387,96 грн. з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення страхового відшкодування в сумі 18 175,90 грн.

Також статтею 992 ЦК України передбачено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі (МТСБУ), яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Позивач просив стягнути з відповідача пеню за період невиконання зобов`язання за договором обов`язкового страхування з 02.05.2018 року по 11.06.2018 року та позовні вимоги в ході розгляду справи не уточнював.

Отже сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за 41 день прострочки виплати частини страхового відшкодування становить 694,17 грн. ((18175,90 грн.*34%)/100%/365 днів*41 день).

Крім того, відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України, відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 10 квітня 2018 року справа № 910/10156/17, провадження 12-14гс18, згідно з яким грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року, справа № 686/21962/15-ц, переведення № 14-16цс18.

З огляду на зазначене, враховуючи, що за договором страхування страховик зобов`язаний сплатити на користь потерпілого страхове відшкодування, то на правовідносини сторін у вказаній справі поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Відповідач не в повному обсязі виплатив позивачу страхове відшкодування в розмірі вартості фактично здійсненого відновлювального ремонту автомобіля, допустив прострочку виконання зобов`язання, а тому має нести передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність за період прострочки .

Позивач просив стягнути 3 % річних за період з 02.05.2018 року по 11.06.2018 року та інфляційні втрати за травень 2018 року й вказані позовні вимоги в ході розгляду справи не уточнював.

За таких обставин сума 3%, яка підлягає стягненню з відповідача за 41 день прострочки виплати частини страхового відшкодування становить 61,25 грн. ((18175,90 грн.*3%)/100%/365 днів*41 день).

При цьому, стягуючи інфляційні витрати за травень 2018 року в розмірі 147,10 грн., суд першої інстанції не звернув уваги на те, що індекс інфляції в травні-червні 2018 року становив 100%, тому інфляційні втрати не нараховуються та дорівнюють 0 грн.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» Кузьменкова Максима Миколайовича підлягає частковому задоволенню, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 ; стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування в розмірі 18175,90 грн., пені в розмірі 694,17 грн., 3% річних в сумі 61,25 грн. та про відмову в задоволенні решти позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У ході розгляду даної справи колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції, часткове задоволення позову та стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування в розмірі 18175,90 грн., пені в розмірі 694,17 грн., трьох відсотків річних у розмірі 61,25 грн., тобто суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позову на 98,1 %, а апеляційної скарги на 1,9 %.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 691,41 грн., а з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 20,01 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.625, 992 ЦК України, ст.ст. 1,6,22,29,36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» Кузьменкова Максима Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» про стягнення страхового відшкодування - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» (код ЄДРПОУ 3263831) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ) страхове відшкодування в розмірі 18175,90 грн., пеню в розмірі 694,17 грн., три відсотки річних у розмірі 61,25 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» (код ЄДРПОУ 3263831) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ) судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 691,41 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» (код ЄДРПОУ 3263831) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 20,01 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2020 року

Головуючий: Судді: