КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/12226/19-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3626/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Добровольської Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Батрин О.В., по справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, третя особа: Акціонерне товариство «Банк Фінанси і Кредит» про відшкодування майнової шкоди, -

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_2 , який за життя уклав низку договорів банківського вкладу з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», який в подальшому був реорганізований у АТ «Банк «Фінанси та Кредит», а саме:

- договір-заяву №10982/370-12 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» 370 у валюті долар США від 18 вересня 2012 року, на якому загалом знаходиться 46 014,98 доларів США;

- договір-заяву №335816/1234/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» 370 у національній валюті від 24 січня 2014 року, на якому загалом знаходиться 48 562,50 грн;

- договір-заяву №13093/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» 12 міс у валюті долар США від 22 жовтня 2013 року , на якому загалом знаходиться 11 853,00 доларів США;

- договір-заяву №335816/33571/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» 370 у національній валюті від 02 квітня 2014 року, на якому загалом знаходиться 2 014,26 грн;

- договір-заяву №335816/44354/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» у валюті долар США від 03 червня 2014 року, на якому загалом знаходиться 1 074,73 доларів США;

- договір-заяву №335816/17623/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» у національній валюті від 23 грудня 2013 року, на якому загалом знаходиться 180 472,52 грн;

- договір-заяву № 335816/17628/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» у валюті долар США від 23 грудня 2013 року, на якому загалом знаходиться 61 622,29 доларів США;

- на закритому картковому рахунку від 22 жовтня 2013 року у національній валюті, на якому знаходиться 13 658,22 грн;

- на закритому картковому рахунку у доларах США від 23 лютого 2004 року, на якому знаходиться 1 262,84 доларів США.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину від 10 листопада 2015 року позивач є єдиним спадкоємцем померлого спадкодавця. Правлінням Національного Банку України було прийнято постанову від 17 вересня 2015 року №612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних» та 17 вересня 2015 року № 171 вирішено запровадити у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» тимчасову адміністрацію. Правлінням Національного Банку України прийнято постанову від 17 грудня 2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015 року №230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку. Таким чином, на дату введення тимчасової адміністрації до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» спадкова маса загалом складалася з 121 837,79 доларів США та 245 107,50 грн. При цьому, позивачем було отримано тільки 200 000 грн. відшкодування гарантованої суми. Листом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 12 лютого 2019 року №083-3-581/19 повідомлено, що кредиторські вимоги позивача акцентовані у розмірі 2 899 177,30 грн. Разом з тим, вказана сума коштів позивачу не повернута. Позивач вважає, що бездіяльність відповідача, яка полягає у неможливості вкладників користуватись своїми коштами, є порушенням законодавства України та його конституційних та законних прав власника й споживача.

Враховуючи вказане, просив стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 2 899 177,30 грн. Крім того, враховуючи положення ст. 625 ЦК України, просив стягнути з відповідача на його користь 3% річних у розмірі 300 243,57 грн. та індекс інфляції у розмірі 1 363 483,08 грн., а загалом 4 562 903,94 грн. (а.с. 4-8).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача Чорна Ю. А. зазначила, що діючим законодавством не встановлено обов`язку Національного банку України відповідати за зобов`язаннями банків, а банки не відповідають за зобов`язаннями Національного банку України. Крім того, відповідач не є стороною у договірних відносинах між позивачем та АТ «Банк «Фінанси та Кредит», тому у відповідача відсутні зобов`язання стосовно виконання умов договорів банківських вкладів. Також зазначила, що процедура ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» наразі триває, здійснюється виплата грошових коштів кредиторам згідно зі встановлених черг, у зв`язку з чим правовідносини між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та позивачем за договорами банківського вкладу не припинилися. При цьому, позивач не довів факт заподіяння йому шкоди відповідачем та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та заподіяною шкодою (а.с. 41-47).

У письмових поясненнях представник третьої особи АТ «Банк Фінанси та Кредит» Ірклієнко Ю.П. просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки на даний час не завершено процедуру ліквідації Банку, а тому заявлені позивачем вимоги є безпідставними, а сам факт завдання шкоди позивачеві не доведеним до припинення процедури ліквідації Банку. Крім того, позивачу було виплачено гарантовану суму відшкодування в розмірі 200 000 грн. та відшкодування решти коштів позивачу буде здійснюватись відповідно до процедури, яка передбачена Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також представник зазначив, що відповідач не є стороною договірних відносин між позивачем та АТ «Банк Фінанси та Кредит», а тому у нього відсутні зобов`язання стосовно виконання умов даних договорів та, як наслідок, відшкодування шкоди. Тому вважає, що звернення позивача до суду з позовом про відшкодування майнової шкоди є передчасним, оскільки факту завданої йому шкоди, а також вини відповідача позивачем не доведено (а.с. 62-63).

Представник позивача Тарасова-Патрай К.А. подала відповідь на відзив відповідача та пояснення третьої особи, у якій зазначила, що кредиторські вимоги задоволені не будуть, оскільки сума зобов`язань АТ «Банк Фінанси та Кредит» значно перевищує суму вартості активів, за рахунок яких можуть бути задоволені вимоги кредиторів. При цьому, така ситуація склалась, в тому числі, внаслідок бездіяльності відповідача, який не вжив своєчасних заходів відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про Національний банк України», що і призвело до негативних фінансово-економічних наслідків в ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та унеможливило повернення банківських вкладів (а.с. 15-16).

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Національного банку України, третя особа: АТ «Банк Фінанси і Кредит» про відшкодування майнової шкоди відмовлено (а.с. 80, 81-85).

Не погодившись з рішенням районного суду, 04 грудня 2019 року представник ОСОБА_2 - адвокат Тарасова-Патрай К.А. направила поштою апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог (а.с. 87-89).

На обґрунтування скарги зазначила, що суд першої інстанції не врахував того, що рішенням у адміністративній справі №826/7697/16, яке вступило в силу, визнано факт порушення Національним банком України прав вкладників АТ «Банк Фінанси та Кредит», який своєю бездіяльністю призвів до завдання матеріальної шкоди вкладників, а саме неможливості вкладників користуватися своїми коштами, що знаходилися у АТ «Банк Фінанси та Кредит». Вважає, що існує причинно-наслідковий зв`язок між протиправною бездіяльністю відповідача, що призвела до втрат позивачем своїх коштів, та шкодою, а тому відповідач має відшкодувати суми невиплачених вкладів.

Представник третьої особи АТ «Банк Фінанси та Кредит» - Міхно С.С. подав відзив в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін (а.с. 135-141).

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник Національного банку України - Чорна Ю.А. заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. ОСОБА_2 був сповіщений повідомленням його представника - адвоката Тарасової-Патрай К.А. (а.с.128-134).

13 лютого 2020 року до апеляційного суду надійшло клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Тарасової-Патрай К.А. про відкладення розгляду справи, посилаючись на зайнятість в інших справах, проте, будь-яких доказів поважності причин неявки до клопотання не було додано (а.с. 143-144).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити питання важливості і свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вищезазначене та положення ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд визнав повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 листопада 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Долгополовою Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1396 у спадковій справі №11/2014, спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його син ОСОБА_1 , та спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з грошових вкладів з належними відсотками та усіма видами компенсацій у Слобожанському РД АТ «Банк «Фінанси та Кредит», а саме:

- згідно з договором-заявою №10982/370-12 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» 370 у валюті долар США від 18 вересня 2012 року, на якому залишок коштів станом на 22 жовтня 2015 року складає 46 014,93 доларів США;

- згідно з договором-заявою №335816/1234/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» 370 UAH у національній валюті від 24 січня 2014 року, на якому залишок коштів станом на 22 жовтня 2015 року складає 48 962,50 гривень;

- згідно з договором-заявою №13093/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» 12 міс. USD у валюті долар США від 22.10.2013 року, на якому залишок коштів станом на 22 жовтня 2015 року складає 11 853,00 доларів США;

- згідно з договором-заявою №335816/33571/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» 370 у національній валюті від 02 квітня 2014 року, на якому залишок коштів станом на 22 жовтня 2015 року складає 2 014, 26 гривень;

- згідно з договором-заявою №335816/44354/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» 7 у валюті долар США від 03.06.2014 року, на якому залишок коштів станом на 22 жовтня 2015 року складає 1 074,73 доларів США;

- згідно з договором-заявою №335816/17623/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» 370 UAH у національній валюті від 23.12.2013 року, на якому залишок коштів станом на 22 жовтня 2015 року складає 180 472,52 гривень;

- згідно з договором-заявою № 335816/17628/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» 370 USD у валюті долар США від 23 грудня 2013 року, на якому залишок коштів станом на 22 жовтня 2015 року складає 61 622,29 доларів США, що належали спадкодавцю, що стверджується довідкою, виданою уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявською О.С. від 22 жовтня 2015 року за № 9-071350/616;

- грошового вкладу з належними відсотками та усіма видами компенсацій у Слобожанському РД АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на відкритому картковому рахунку в національній валюті №0980001/8840001 грн/дол., відкриті 22 жовтня 2013 року з залишком коштів 13 668,22 грн., що належали спадкодавцю згідно з довідкою, виданою уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявською О.С. від 22 жовтня 2015 року за № 9-071350/616;

- грошового вкладу з належними відсотками та усіма видами компенсацій у Слобожанському РД АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на закритому картковому рахунку в валюті дол. США №9980001/9840001 грн/дол., відкриті 23 лютого 2004 року та закриті 30 листопада 2014 року з залишком коштів 1 262,84 доларів США, що належали спадкодавцю згідно з довідкою, виданої уповноваженої особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявською О.С. від 22 жовтня 2015 року за №9-071350/616(а.с. 9-10).

17 вересня 2015 року на підставі постанови Національного банку України №612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17 вересня 2015 прийнято рішення №171 про запровадження тимчасової адміністрації строком на 3 місяці з 18 вересня 2015 по 17 грудня 2015 року (включно).

17 грудня 2015 правлінням Національного банку України прийнято Постанову №898 «Про відкликання банківської ліцензії ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а 18 грудня 2015 року на підставі рішення Виконавчої дирекції Фону гарантування вкладів фізичних осіб №230 у відповідача розпочато процедуру ліквідації з 18 грудня 2015 по 17 грудня 2017 року включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фону гарантування вкладів фізичних осіб №5175 продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на два роки до 17 грудня 2019 року включно.

На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 23 вересня 2019 року № 2417 про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» строком на один рік з 18 грудня 2019 року до 17 грудня 2020 року включно.

Таким чином, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» перебуває в стані припинення.

З листа уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 12 лютого 2019 року №083-3-581-19 вбачається, що позивач ОСОБА_2 , як спадкоємець вкладника Банку, був включений до списків вкладників, які мають право на отримання суми гарантованого відшкодування коштів за вкладами, та 25 січня 2016 року через АТ «ПУМБ» отримав зазначене відшкодування у максимально можливому розмірі, передбаченому чинним законодавством України (а.с. 12).

У цьому ж листі повідомлено, що відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішенням виконавчої дирекції Фонду від 07 квітня 2016 року №488 був затверджений Перелік (реєстр) акцептованих вимог кредиторів Банку та згідно з даними переліку (реєстру) кредиторські вимоги позивача ОСОБА_2 акцептовані в сумі 2 899 172,30 грн., включені до зазначеного реєстру та задовольнятимуться згідно вимог ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с. 12).

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Після введення тимчасової адміністрації неможливе стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 січня 2016 року у справі №6-2001цс15.

Позивач ОСОБА_2 не заперечував, що як спадкоємець вкладника Банку, був включений до списків вкладників, які мають право на отримання суми гарантованого відшкодування коштів за вкладами, та 25 січня 2016 року через АТ «ПУМБ» отримав 200 000 грн. зазначеного відшкодування у максимально можливому розмірі, передбаченому чинним законодавством України.

Згідно з даними переліку (реєстру) кредиторські вимоги позивача ОСОБА_2 акцептовані в сумі 2 899 172,30 грн., включені до зазначеного реєстру та задовольнятимуться згідно вимог ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, ОСОБА_2 скористався правом, встановленим ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та заявив свої вимоги до банку після початку його ліквідації.

При цьому, позивач просив стягнути з відповідача як майнову шкоду вищезазначену суму вкладу у розмірі 2 899 177,30 грн., 3% річних у розмірі 300 243,57 грн. та індекс інфляції у розмірі 1 363 483,08 грн., а загалом 4 562 903,94 грн.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За загальним правилом, яке встановлено у ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що майнова шкода виражається у формі збитків. У свою чергу збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяльністю і негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, обов`язковою умовою відшкодування заподіяних збитків та майнової шкоди є порушення прав особи внаслідок незаконних дій або бездіяльності та наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими незаконними діями (бездіяльністю) та завданням шкоди.

У ст. 1173, 1174 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також, завдана органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи вини посадової або службової особи.

Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк не відповідає за зобов`язаннями інших банків, а інші банки не відповідають за зобов`язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року у адміністративній справі №826/7697/16 визнано факт порушення Національним банком України прав вкладників ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», який своєю бездіяльністю призвів до завдання матеріальної шкоди вкладників, є безпідставними. Вказаним судовим рішенням обставин щодо порушення права позивача на отримання коштів від АТ «Банк Фінанси та Кредит» за договорами банківського вкладу унаслідок протиправних дій, бездіяльності Національного банку України, встановлено не було та не міститься жодного висновку, що внаслідок дій чи бездіяльності Національного банку України було порушено право вкладників АТ «Банк Фінанси та Кредит».

Апеляційний суд враховує, що до моменту отримання позивачем суми акцептованої вимоги звернення до суду із позовом про відшкодування завданої майнової шкоди є передчасним. Конкретний розмір завданих кредитору збитків можливо встановити лише після складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси, продажу майна банку та задоволення вимог кредиторів в процесі ліквідації банку в порядку черговості, встановленої законом.

На час розгляду цієї справи апеляційним судом ліквідаційна процедура та продаж майна Банку триває, тому, доводи апелянта, що ліквідаційної маси Банку не вистачить для задоволення акцептованих вимог кредитора - позивача ОСОБА_2 , є припущеннями.

Ураховуючи викладене, районний суд дійшов правильного висновку про те, що належними й допустимими доказами не підтверджено того, що саме у результаті бездіяльності Національного банку України настали негативні фінансово-економічні наслідки у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»,завдання шкоди позивачу та причинного зв`язку між шкодою та неправомірними діями (бездіяльністю) відповідача, та відповідно про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому, колегія суддів погодилась із висновками суду першої інстанції, що розмір банківського вкладу не є заподіяною шкодою у розумінні ст. 1166 ЦК України, враховуючи, що питання повернення вкладу відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» по суті не вирішене.

Із цих же підстав суд апеляційної інстанції відхилив доводи апеляційної скарги, що вимоги позивача полягали саме в отриманні відшкодування завданої майнової шкоди внаслідок неправомірного рішення відповідача, а не задоволення вимог кредитора за договорами депозитних вкладів.

З цих же підстав та з огляду на положення пунктів 3, 5 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не підлягають задоволенню і похідні вимоги позивача про стягнення 3% річних та індексу інфляції від вищезазначеної позивачем суми.

Отже, висновок районного суду про відмову у задоволенні позовних вимог є правильним, тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, тому колегія суддів їх відхилила.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2019 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 14 лютого 2020 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова