Справа № 201/7125/20
Провадження № 2-о/201/112/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

21 жовтня 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Гаржи О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 (заінтересована особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Одинцова Світлана Олександрівна) про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

30.07.2020р. ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій заінтересованою особою визначила Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Одинцову С.О., про встановлення факта її постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, тобто, на час смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 , в будинку АДРЕСА_1 (а.с. 2 4).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 03.08.2020р. відкрито провадження у справі (а.с. 32).

В обґрунтування заяви посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 . 21.05.2020р. заявниця звернулася до Приватного нотаріуса Дніпровського МНО Одинцової С.О. із заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом заведено спадкову справу № 30/2020, проте у видачі свідоцтво про право на спадщину нотаріус відмовлено, оскільки заявницею був пропущений строк для прийняття спадщини.

Пояснила, що батько був тяжко хворим на цукровий діабет І ступеню. Останні роки життя і на момент смерті мешкав разом з нею у будинку АДРЕСА_1 . Більше 20 років тому її батьки розлучилися, проте батько залишився проживати з нею і матір`ю у цьому ж будинку. 01.11.2018р. батько знявся з реєстрації в будинку з метою отримання субсидії для сплати комунальних послуг, проте продовжував там жити. ОСОБА_1 вважала, що в силу ст. 1268 ЦК України вона фактично прийняла спадщину, а тому положення про шестимісячний строк, встановлений для подання заяви про прийняття спадщини, на неї не розповсюджується. Інших спадкоємців у померлого немає.

В судове засідання, призначене на 21.10.2020р. представник заявниці адвокат Ремез К.І. (діє на підставі договору від 28.074.2020р. і ордеру від 01.09.2020р. а.с. 34-36) надала заяву, в якій вказала, що вимоги заяви підтримує, просить їх задовольнити, розглядати справу без її участі і без участі заявниці, без фіксації технічними засобами, долучила копію спадкової справи (а.с. 56).

Заінтересована особа - приватний нотаріус Дніпровського МНО Одинцова С.О. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи (а.с. 32 33, 40). При цьому, нотаріус Одинцова С.О. надала до суду, через представника заявниці, завірену копію спадкової справи після померлого ОСОБА_2 (а.с. 58 70).

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до таких висновків.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданим Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 06.08.2019р., відповідний актовий запис № 1763 (а.с. 5).

ОСОБА_1 є донькою померлого, що підтверджується записом про батька у її свідоцтві про народження (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 ) (а.с. 13).

21.05.2020р. заявниця ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського МНО Одинцової С.О. із заявою про вступ до спадщини, що відкрилася після смерті її батька (а.с. 58), у зв`язку з чим нотаріусом заведено спадкову справу № 30/2020 (а.с. 58 70).

23.07.2020р. постановою Приватного нотаріуса Дніпровського МНО Одинцової С.О. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові кошти, що зберігаються в ПАТ «Таскомбанк», після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 70).

Відповідно до листа начальника Управління методологічного супроводження та подальшого контролю банківських операцій клієнтів департаменту супроводження банківських операцій АТ «Таскомбанк» ОСОБА_3 від 02.06.2020р. № 2460/47-БТ, наданого нотаріусу ОСОБА_4 у відповідь на її запит від 21.05.2020р. № 86/02-14 щодо наявності грошових вкладів з вказанням грошових рахунків та суми на цих рахунках, наявності/відсутності заповідального розпорядження у померлого ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено, що на ім`я ОСОБА_2 в AT «Таскомбанк» відкритий рахунок:

- № НОМЕР_4 у гривнях, залишок коштів станом на 29.05.2020р. складає 53 613,20 грн.

На дату звернення спадкоємця залишок на рахунку може бути змінений (на суму нарахованих відсотків та компенсації). Померлий ОСОБА_2 розпоряджень не складав (а.с. 69).

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб № 4363 від 26.05.2020р., за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані з 17.12.1981р. ОСОБА_2 (знятий з реєстрації 01.11.2018р.) та ОСОБА_5 ; з 19.02.1998р. ОСОБА_1 (а.с. 67).

20.10.2020р. в судовому засідання заявниця пояснила суду, що більше ніж 20 років тому її батьки розлучилися, проте батько залишився проживати з нею та її матір`ю у будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 4363, з якої вбачається, що він був зареєстрований у будинку з 17.12.1981р. по 01.11.2018р.

01.11.2018р. батько заявниці ОСОБА_2 знявся з реєстрації в будинку з метою отримання субсидії для сплати комунальних послуг, проте продовжував як і раніше жити з нею та її матір`ю, що можна підтвердити також договором банківського вкладу для фізичних осіб «Стабільний» № ДВ-TAS2U/306383 від 18.04.2019р., де адресою проживання батько вказує: АДРЕСА_1 . На підтвердження вказаного факту заявницею при зверненні до суду додано до заяви про встановлення юридичного факту вказаний договір (а.с. 16).

Також пояснила, що її батько, мешкаючи з ними (нею та її матір`ю) в будинку, відокремив особові рахунки з газопостачання, електропостачання та водопостачання, сплачував за них окремо, що підтверджується квитанціями про оплату послуг газопостачання, на підтвердження чого останньою надані відповідні докази (а.с. 25 29)

ОСОБА_2 перебував на обліку в КЗ ДЦП МСД № 4 амбулаторії № 1 як хворий на цукровий діабет, адреса проживання в картці хворого зазначалася завжди як АДРЕСА_1 (а.с. 14 15).

ОСОБА_1 вважає, що її батько мав дійсну волю на те, щоб саме вона успадкувала майно, належне йому на момент смерті, підтвердженням чого є довіреність № deperl150381370 від 03.11.2017р., якою ОСОБА_2 надав доньці повноваження щодо розпорядження його вкладом в АТ «Приватбанк» (а.с. 24).

Заявниця також повідомила суд, що інших спадкоємці у її батька не має.

Допитана під час розгляду справи свідок ОСОБА_6 (а.с. 45 - 50), яка є сусідкою заявниці приблизно 30 років (адреса проживання - АДРЕСА_1 ) підтвердила суду, що ОСОБА_2 дійсно фактично увесь час мешкав у будинку АДРЕСА_1 разом зі своєю родиною донькою ОСОБА_1 і дружною. Дуже хворів, донька його доглядала.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно з ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.

Метою заявниці при зверненні до суду є встановлення факту її постійного проживання, як спадкоємиці, зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Так, доказами постійного проживання разом зі спадкодавцем згідно з вимогами п.п. 3.22 п. 3 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012р. № 296/5 є: - відмітка у паспорті спадкоємця про реєстрацію його місця проживання із спадкодавцем; - довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З огляду на положення наведеної норми Закону, Верховний Суд у справі № 404/2163/16-ц від 04.07.2018р. виклав свою позицію, згідно якої: відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, вказавши, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.

Як зазначено у ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Таким чином особа, яка проживала разом із спадкодавцем на час його смерті без місця реєстрації має право у судовому порядку встановити факт постійного проживання із спадкодавцем на момент його смерті.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України від 21.02.2018р. по цивільній справі №317/2329/15-ц та від 28.02.2018р. по цивільній справі № 633/344/16-ц.

Вирішуючи питання про встановлення юридичних фактів, суд має виходити з того, що відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Статтею 315 ЦПК України передбачено перелік справ про встановлення фактів, які розглядаються судом, зокрема згідно з ч. 2 вказаної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Аналогічна позиція викладена у п. 9 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13. Так, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини.

Згідно вимог п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Абзацом 2 вказаного пункту Постанови визначено, що наведений у ст. 273 ЦПК (на даний час ст. 315 ЦПК) перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у листі Верховного Суду України від 01.01.2012р. «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані заявницею докази, приймаючи до уваги їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, та беручи до уваги ту обставину, що заявниця позбавлена можливості у досудовому порядку вирішити заявлене питання, а встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини має для неї юридичне значення і необхідне для прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину, а тому заявлені вимоги підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1216-1218, 1234, 1268 ЦК України, ст. ст. 3, 14, 76-78, 84, 89, 293, 315, 316, 318-319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 (заінтересована особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Одинцова Світлана Олександрівна) про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання спадкоємця - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, тобто смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 , в будинку АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.С. Наумова