ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/1681/20 Головуючий суддя І інстанції Ольховський Є. Б.
Провадження № 22-ц/818/3831/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: надання послуг
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого - Яцини В.Б., (суддя-доповідач),

суддів - Бурлака І.В., Тичкової О.Ю.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 18 травня 2020 року, ухвалене у складі головуючого судді Ольховського Є.Б., по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій ,

встановив :

25 березня 2020 КП «Жилкомсервіс» звернулось з позовом до до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачі є власниками та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , тає споживачами послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій шляхом відкриття абонентського особового рахунку, оскільки перебувають в договірних відносинах з позивачем згідно публічного договору про надання житлово-комунальних послуг.

Вказав, що виконує свої обов`язки та забезпечує надання відповідачам послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за переліком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 893 від 20.12.2011 з наступними змінами «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова», рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 10.05.2017 № 283 та від 11.05.2018 № 318 «Про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова», проте відповідачі не виконують обов`язку щодо оплати отриманих послуг, в результаті чого утворилася заборгованість за період з 01.03.2007 по 01.03.2020 в розмірі 12 480,22 грн..

На підставі вищевикладеного, КП «Жилкомсервіс» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 01.03.2007 по 01.03.2020 в розмірі 12 480,22 грн., а також суми сплаченого судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 18 травня 2020 року позов Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» заборгованість з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з березня 2017 по 01.03.2020 у розмірі 3717 (три тисячі сімсот сімнадцять) грн. 55 коп.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» витрати зі сплати судового збору у розмірі 626 (шістсот двадцять шість) грн. 40 коп., а саме по 313 (триста тринадцять) грн. 20 коп. з кожного.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у повному обсязі.

Вказав, що суд розглянув у спрощеному порядку без виклику сторін та не допитавши свідків, відмовивши позивачам у задоволенні такого клопотання, чим викликав сумніви щодо неупередженості. Повернувши зустрічну заяву, суд порушив право на судовий захист, передбачений ст.55 Конституції України та ст.13 ЦПК України, оскільки словосполучення «заборонити звертатися до суду» взагалі не було присутнє у п.2 прохальної частини позову. Таким чином, суд викривив його позовні вимоги за зустрічним позовом,

Зазначив, що немає ані послуг, ані укладеного договору, ані потреби в послугах, а відповідно немає ні зобов`язань, ні обов`язку платити, однак суд у своєму рішенні встановив протилежне. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідачем була заявлена вимога щодо застосування строків позовної давності.

Вказав, що на заперечення відповідачів проти факту надання на їх користь послуг з боку КП «Жилкомсервіс» суд повинен був у першу чергу зобов`язати позивача, надати докази надання послуг. Фактично ж обов`язок доказування відсутності дій з боку позивача був покладений на відповідачів. В матеріалах справи містяться надані відповідачами докази виконання ними, або за їх рахунок робіт необхідних для утримання будинку:

відповідачами надані суду два компакт диска з фотографіями та відеозаписами за різні періоди та роки (які збиралися заздалегідь), на яких зафіксовано факти виконання ними робіт по прибиранню прибудинкової території та її благоустрою; надані роздруківки деяких з цих фото; надано копію договору з підприємством «Харківобленерго», на користування електричною енергією в тому числі й щодо освітлення прибудинкової території та обслуговування електромереж; навіть надано копію гарантійного талону на газонокосилку, що підтверджує факт її придбання з метою благоустрою прибудинкової території; відповідачами надано суду копію листівки Департамента житлового господарства, про можливість штрафування власників, у разі, якщо вони не приберуть свою прибудинкову ділянку до того ж, як вже зазначалося, відповідачі заявляли клопотання про допит свідків, які могли підтвердити їх твердження.

Зазначив, що доводи КП «Жилкомсервіс» щодо відсутності заперечень відносно опублікованого договору про надання житлово-комунальних у перший місяць з дня його опублікування, - тобто січень 2007 року, - означає його прийняття - також не можна приймати до уваги по даній справі. Так на доказ того факту, що буд. АДРЕСА_2 перебуває на балансі позивача, підприємством надано Договору №1288/125 від 28.02.2007 р. про передачу в господарське відання майна комунальної власності територіальної громади м. Харкова. Навіть якщо, опустити факт про те, що з цього договору не випливає що буд. АДРЕСА_2 , передано КП «Жилкомсервіс», оскільки будинок з вказаною адресою у Договорі №1288/125 не значиться, слід звернути на його дату 28.02.2007 р. Тобто на січень 2007 року, КП «Жилкомсервіс» хоча й опублікувала свій договір про надання житлово-комунальних послуг, але цей договір ще не міг стосуватися комунального майна м. Харкова, оскільки воно було передано підприємству лише у 28 лютого 2007 року.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є власниками та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями, отриманими судом відповідно до вимог ч. 6 ст.187 ЦПК України та копією свідоцтва про право власності на житло від 15.07.1999 в матеріалах справи, що свідчить про те, що вони є споживачами послуг позивача.

Згідно з розрахунком позивача, заборгованість відповідачів за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.03.2007 по 01.03.2020 становить 12 480,22 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачами по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

КП «Жилкомсервіс» відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пункту 1.6. Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 25 квітня 2005 року № 60, та на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 грудня 2006 року № 1186 «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді міста Харкова» є виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова з управління будинком, спорудою та групою будинків та забезпечує надання населенню житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Згідно вимог статей 150, 151, 156 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватної власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Громадяни, які мають у приватної власності квартиру, зобов`язані забезпечувати її схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Члени сім`ї власника квартири (дружина, їх діти, батьки), які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири. Члени сім`ї власника квартири зобов`язані до неї дбайливо ставитися. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири і придомової території та проведенню ремонту.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» праву споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг (пункт 1 частини першої статті 20 цього ж Закону України) кореспондує обов`язок споживача оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таке ж положення міститься і в пункті 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, в якому зазначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Вартість послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій встановлюється відповідним рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова.

Так, відповідно до рішення Харківської міської ради 4 сесії 5 скликання від 26 липня 2006 року № 69/06 було створено КП «Жилкомсервіс», рішенням Харківської міської ради від 20 грудня 2006 року № 1186 КП «Жилкомсервіс» визначено виконавцем з управління будинком у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова. Між КП «Жилкомсервіс» та споживачами був укладений публічний договір про надання житлово-комунальних послуг шляхом публікування в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28 листопада 2006 року № 95/1 відповідно до норм цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування належить встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.

28 листопада 2006 року опубліковано рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 04 жовтня 2006 року № 806, яким визначено перелік послуг, виконання яких покладається на КП «Жилкомсервіс», рішеннями виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 лютого 2009 року № 72, від 20 грудня 2011 року № 893 визначено новий перелік послуг, які надавалися КП «Жилкомсервіс».

Щодо посилань ОСОБА_1 на те, що договір між ним та позивачем не укладався, що не породжувало прав та обов`язків, обставини щодо відсутності договірних відносин суд першої інстанції не оцінив, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги.

Статтею 162 ЖК України передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Статтею 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Частиною 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору

Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відтак, між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, та оплати таких послуг, їх надання здійснюється на підставі Типового договору про надання житлово-комунальних послуг, положення якого мають юридично обов`язковий характер і підлягають застосуванню незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

На підставі викладеного, у відповідача виникли зобов`язання щодо сплати заборгованості за надані комунальні послуги. Не укладення письмового договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідачів як споживачів від оплати відповідних послуг.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі, а також в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Таким чином, колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача на те, що позивачем послуги не надавались, оскільки вказаний факт не зафіксовано у встановленому законом порядку.

Так, згідно п.п. 45, 46 Постанови КМУ «Про затвердження Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком» від 5 вересня 2018 р. № 712, у разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління співвласник має право викликати управителя для перевірки її якості. Перевірка якості послуги з управління здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За результатами перевірки якості послуги з управління складається акт-претензія, який підписується співвласником та управителем. Акт-претензія складається управителем (його представником) та співвласником і повинен містити інформацію про ненадання чи надання неналежної якості послуги з управління із зазначенням причин, дату (строк) її ненадання чи надання неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує її ненадання чи надання неналежної якості. У разі неприбуття управителя (його представника) або необґрунтованої відмови підписати акт-претензію, такий акт підписується співвласником та не менш як двома іншими співвласниками, які проживають (розташовані) у сусідніх приміщеннях, і надсилається управителю рекомендованим листом. Управитель протягом п`яти робочих днів вирішує питання про задоволення вимог, викладених в акті-претензії, зокрема шляхом здійснення перерахунку вартості послуги з управління, або видає (надсилає) співвласникові обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії.

Доказів того, що відповідачами викликався управитель в особі представника «КП Жилкомсервіс» для перевірки надання послуг та складання відповідного акту-претензії, та доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості до суду не надано.

Доводи скарги ОСОБА_1 на неврахування позивачем пільги колегія суддів також не бере до уваги, оскільки не надано доказів, на підставі якого документу відповідачу ОСОБА_1 встановлена пільга, а також відсутні відомості про повідомлення останнім КП «Жилкомсервіс» про наявність у нього такої пільги.

Відповідно до п. 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 117 від 29.01.2013р., управління соціального захисту населення проводить відшкодування за рахунок державного бюджету витрат, пов`язаних із наданням пільг особам, які мають право на пільги згідно чинного законодавства, безпосередньо організаціям надавачам житлово-комунальних послуг відповідно до затверджених тарифів.

Відповідно до Постанови КМ України від 21 лютого 2018 року №114 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" уряд удосконалив порядок розрахунків щодо пільг та субсидій на оплату за енергоносії та житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності 6 березня 2018 року, але застосовується з 1 січня 2018 року.

Урядовим рішенням врегульовано реалізацію питання надання пільг і субсидій та пов`язане з ним питання отримання підприємствами тепло-, водопостачання та водовідведення, житлового господарства, ОСББ та ЖБК компенсації з державного бюджету за пільги та субсидії.

Відповідно до п. 22 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення у разі коли споживач відповідно до законодавства має пільги з оплати послуг, у договорі робиться відповідна позначка. При цьому дані про зазначену пільгу вносяться у договір між виконавцем та постачальником.

У разі отримання права на пільги споживач подає виконавцю письмову заяву та документи, що його підтверджують. Оплата за послуги з урахуванням пільг нараховується з дати подання документів, що підтверджують право на пільгу.

Матеріали справи не містять відомостей, що ОСОБА_1 звертався до позивача з заявою та документами щодо нарахування оплати з врахуванням пільги.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 94 від 16.02.1994 року «Про порядок надання пільг, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», витрати державних органів, органів місцевого і регіонального самоврядування, підприємств, установ і організацій (далі організації), пов`язані з наданням пільг, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», покриваються місцевими фінансовими органами на підставі розрахунків, поданих організаціями, шляхом перерахування коштів на їх рахунки в установах банків.

Враховуючи вище встановлені обставини, відповідачі є власниками нерухомого майна, «КП «Жилкомсервіс» надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що призвело до виникнення між ними та позивачем фактичних договірних відносин, які регулюються цивільним законодавством, відповідно до вимог чинного законодавства ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В порушення обов`язку щодо своєчасної та повної оплати наданих позивачем послуг, відповідачі неналежним чином виконували зобов`язання з оплати таких послуг

Відповідно до рішення Харківської міської ради 4 сесії 5 скликання від 26 липня 2006 року № 69/06 було створено КП «Жилкомсервіс», рішенням Харківської міської ради від 20 грудня 2006 року № 1186 КП «Жилкомсервіс» визначено виконавцем з управління будинком у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

Відповідно до ч. 2 ст. 633 ЦК України між сторонами був укладений публічний договір про надання житлово-комунальних послуг шляхом його опублікування у офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Свобода» від 28.11.2006 р. № 95/1 (із змінами, внесеними у 2007 і 2009 роках).

Пунктом 1 договору визначено, що предметом договору є забезпечення виконавцем надання послуг з у тримання будинків і споруд та прибудинкових територій в будинку, який знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова.

Пунктом 3 договору передбачено, що виконавець надає послуги відповідно до затвердженого органами місцевого самоврядування рішення про структуру тарифів, періодичність та строки виконання робіт.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування належить встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.

28 листопада 2006 року опубліковано рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 04 жовтня 2006 року № 806, яким визначено перелік послуг, виконання яких покладається на КП «Жилкомсервіс», а саме: прибирання прибудинкової території, очищення сміттєзбірників і завантаження контейнерів; прибирання підвалів, технічних поверхів та покрівель; вивезення та утилізація твердих побутових і негабаритних відходів; технічне обслуговування ліфтів; обслуговування систем диспетчеризації; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем водопостачання; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем водовідведення; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем гарячого водопостачання; технічне обслуговування бойлерів; обслуговування димовентиляційних каналів; очищення дворових туалетів; освітлення місць загального користування; енергопостачання для підкачування води; енергопостачання для ліфтів.

Рішеннями виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 лютого 2009 року № 72 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова» було визначено новий перелік послуг, а саме: прибирання прибудинкової території; вивезення та утилізація твердих побутових і негабаритних відходів; технічне обслуговування ліфтів; обслуговування систем диспетчеризації; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем водопостачання; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем водовідведення; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем гарячого водопостачання; обслуговування димовентиляційних каналів; очищення дворових туалетів; освітлення місць загального користування; енергопостачання для ліфтів.

Рішеннями виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 грудня 2011 року № 893 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова» було визначено новий перелік послуг, зокрема: прибирання прибудинкової території; технічне обслуговування ліфтів; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем гарячого водопостачання; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем холодного водовідведення; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем централізованого опалення; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем зливної каналізації; обслуговування димовентиляційних каналів; освітлення місць загального користування; енергопостачання ліфтів.

Враховуючи встановлені вище обставини ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, «КП «Жилкомсервіс» надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що призвело до виникнення між ним та позивачем фактичних договірних відносин, які регулюються цивільним законодавством, відповідно до вимог чинного законодавства ОСОБА_1 як споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Крім того, відомості про складання та підписання відповідачем актів-претензій у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їхніх споживчих властивостей чи перевищенням строків проведення аварійно-відновних робіт, що передбачено ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», матеріали справи не містять.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належних, допустимих доказів на підтвердження заперечень та доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що послуги не надавались, він не користувався наданими послугами і потреби в таких послугах не мав, належними та допустимими доказами не доведено, матеріалами справи не підтверджено.

Згідно з розрахунком позивача, заборгованість відповідачів за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.03.2007 по 01.03.2020 становить 12 480,22 грн.

Згідно матеріалів справи вбачається, що відповідачами по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

У частині першій статті 267 ЦК України закріплено, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Тлумачення частини першої статті 267 ЦК України дозволяє зробити висновок, що оскільки сплив позовної давності не призводить до припинення суб`єктивного права або інтересу, не припиняється і кореспондуючий обов`язок особи.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Аналіз глави 50 ЦК України «Припинення зобов`язання» дозволяє стверджувати, що сплив позовної давності не передбачено як підставу припинення зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 березня 2018 року в справі № 210/5503/16-ц (провадження № 61-1376св18) зроблено висновок, що «під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Нарахування боргу по оплаті за водопостачання і вказівка його в довідках не може бути розцінене як поширення недостовірної інформації в розумінні статті 277 ЦК України».

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).

Представник позивача у відповіді на відзив просив суд визнати причину пропуску строку позовної давності, а саме відсутність коштів на сплату судових витрат, - поважною та захистити порушене право.

Враховуючи, що відповідно до положень 1 статті 136 ЦПК України та ч. 2 статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд, враховуючи майновий стан сторони, може відстрочити або розстрочити сплату судового збору, тоді як позивач за спірний період не звертався до суду із позовом разом із таким клопотанням, крім того, доказів відсутності таких коштів під час спірного періоду суду не надано, суд не визнає вказану позивачем причину пропуску строку позовної давності поважною.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач заявив клопотання про застосування наслідків пропуску позовної давності.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність щодо неустойки (пені та штрафу).

Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Згідно матеріалів справи позивач звернувся з позовом до суду 25.03.2020, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог частково, в межах 3-х річного строку позовної давності, тобто з березня 2017, і тому позовні вимоги про стягнення суми заборгованості підлягають частковому задоволенню в межах строків позовної давності у розмірі 3717,55 грн., а в задоволенні інших вимог необхідно відмовити.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд повинен був застосувати позовну давність до всієї суми заборгованості, безпідставні.

Будь-яких документів на спростування розміру заборгованості відповідачами суду не надано. Також відсутні докази укладення між сторонами договору про реструктуризацію заборгованості відповідачів за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій.

Щодо неупередженості судді з приводу клопотання про допит відповідачів у якості свідків, колегія суддів відхиляє, з огляду на вищевикладене, і ці доводи є безпідставними, оскільки будь-яких порушень норм процесуального права при розгляді справи, а також даних щодо упередженості чи необ`єктивності судді суду першої інстанції не вбачається, відводів не було заявлено.

Доводи скарги висновку суду не спростовують.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведене свідчить, що судом першої інстанції відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України правильно досліджені наявні у справі докази, їм надано належна оцінка, суд правильно застосував норми матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують.

Оскільки суд першої інстанції постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Передбачених ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат не встановлено.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 30 грудня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.Ю.Тичкова