№ 336/3336/19
провадження № 2/336/140/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

06 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Петрова В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник позивача - адвокат Сердюк Роман Вікторович) до ОСОБА_2 (третя особа - районна адміністрація Запорізької міської Ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування) про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась 24.05.2019 р. до суду з вищевказаним позовом.

В позовній заяві зазначає, що 03.12.2005 р. вона та відповідач уклали шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька - ОСОБА_3 . 13.07.2018 р. шлюб між сторонами розірвано. З часу розірвання шлюбу дитина проживає разом з нею, і позивач несе всі витрати по утриманню та вихованню дитини. Батько вихованням та утриманням дитини не займається, життям та розвитком дитини не цікавиться. Впродовж останніх трьох років, його місце проживання не відоме. Місце реєстрації дитини відсутнє. В силу положень чинного законодавства мати дитини, без згоди батька, не може вирішити питання про реєстрацію місця проживання дитини, про короткотерміновий виїзд на відпочинок за кордон та інше.

За фактичним місцем проживання дитини, позивачем створені всі умови для гармонійного розвитку, навчання та відпочинку, донька забезпечена навчальним приладдям та всім необхідним для гармонійного розвитку і зростання.

За позовом ОСОБА_1 просить визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з нею.

Ухвалою від 07.06.2019 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 23.07.2019 р.

23.07.2019 р. закрито підготовче провадження і призначено судове засідання на 09.10.2019 р.

09.10.2019 р. розгляд справи відкладено на 11.11.2019 р. на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України для повторного виклику відповідача.

11.11.2019 р. розгляд справи відкладено на 16.12.2019 р. на підставі п.5 ч.2 ст.223 ЦПК України.

16.12.2019 р. розгляд справи відкладено на 06.02.2020 р. у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовну заяву, просив її задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення.

Представник третьої особи подав заяву про розгляд справи без їх участі, просить приймати рішення на розсуд суду з урахуванням пояснень сторін, а також враховуючи інтереси дитини та висновок органу.

Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце його проведення повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подавав.

Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст..223 та ч.1 ст.280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, приймаючи до уваги позицію третьої особи, суд вважає, що позов обґрунтований, законний і підлягає задоволенню, виходячи з наступних встановлених судом фактичних обставин і відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено, що 03.12.2005 р. сторони уклали шлюб (а.с.8).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

13.07.2018 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.9-10).

Позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17).

Відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.25).

Неповнолітня ОСОБА_3 реєстрації не має, але фактично проживає разом з матір`ю.

Відповідно до ст.141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до висновку районної адміністрації Запорізької міської Ради по Шевченківському району, орган опіки та піклування вважає недоцільним вирішувати питання щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю матері на засіданні комісії та неможливістю провести з нею співбесіду щодо даного питання, оскільки мати на час складення висновку знаходилась на заробітках за межами України, а дитина фактично мешкає з батьками позивача (а.с.45-46).

Згідно акту обстеження від 04.11.2019 р., житлово-побутові умови проживання дитини добрі, для проживання, відпочинку, навчання та розвитку малолітньої Кіри створені необхідні умови (а.с.45).

З довідки Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 52 судом встановлено, що ОСОБА_2 батьківські збори не відвідує, не приділяє уваги вихованню та навчанню дитини (а.с.16).

ОСОБА_3 реєстрації не має.

Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Пунктом 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

В силу положень ст.76 ЦПК України, висновок органу опіки та піклування є одним із доказів у справі, який не має для суду заздалегідь встановленої сили (ч.2 ст.89 ЦПК України).

Відповідно до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.

Слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України „Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

З огляду на викладене, беручи до уваги вік та інтереси дитини, яка звикла до умов проживання саме з матір`ю та її батьками, необхідності вирішення соціальних питань та можливості відпочинку дитини за кордоном, суд дійшов висновку, що позов про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 разом із матір`ю, підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 280-284, 354ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (представник позивача - адвокат Сердюк Роман Вікторович) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) (третя особа - районна адміністрація Запорізької міської Ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування) про визначення місця проживання дитини- задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлений 14 лютого 2020 року.

Суддя О.В.Дмитрюк