Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/2179/20
Провадження №: 2/332/1281/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
Головуючого судді - Марченко Н.В.,
при секретарі Литвиненко І.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просила їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надав аналогічні тим, що викладені в позовній заяві та відповіді на відзив. Надав пояснення щодо витрат на послуги адвоката і відмовився від стягнення з відповідача 1000 гривень через передчасність заявлення даної вимоги.
Представник відповідача який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в обґрунтування своєї позиції надав пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях (а.с.37-42, 78-84). Наголосив, що позивачем не наведено , які саме дії відповідача призвели до моральних страждань. Крім того, трудові відносини позивача з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» були припинені за її власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, а не за станом здоров`я, а також зазначив, що при влаштуванні на роботу позивачку було повідомлено відповідачем про шкідливі умови праці.
Позивачем надано відповідь на відзив в якому зазначено про те, що позивачу не відомо було про перевищення норм ГДК шкідливих факторів на її робочому місці , про які вона дізналась лише під час спілкування з фахівцями при оформлені медичного висновку та інформаційної довідки про умови праці . Щодо заперечень відповідача з приводу того, що позивач кожного року проходила медичний огляд та станом здоров`я була визнана придатною для роботи, позивач наголошує, що це жодним чином не впливає на висновки встановлені актом розслідування причин виникнення професійного захворювання. Зазначає, що фізичне захворювання людини змінює її душевний стан та призводить до моральних страждань.
Представник відповідача надав заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав про те, що позивач, працюючи у відповідача, кожен рік проходив періодичний медичний огляд, та був визнаний придатним до роботи за професією. Скарг на стан здоров`я від позивача не надходило. Жодної інформації, щодо виявлення початкових стадій професійних захворювань, довідки не містять. В усіх цих довідках про результати періодичного медичного огляду позивача, відсутні рекомендації відносно Позивача про проходження додаткових обстежень або лікувань не надавались. Відповідач отримував відповідні медичні висновки про придатність позивача для виконання дорученої йому роботи і, відповідно, не мав жодних правових підстав для відсторонення позивача від роботи в зв`язку з невідповідністю його виконуваній роботі за станом здоров`я. Саме на підставі позитивних результатів медичних періодичних обстежень позивач був допущений до подальшої роботи.
Повноваження роботодавця щодо можливості переведення працівника на іншу роботу, де вплив шкідливих виробничих факторів зменшений або взагалі відсутній, є обмеженими оскільки переведення можливе лише за ініціативою самого працівника (ст. 32 КЗпП), або внаслідок виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи (ст. 170 КЗпП), що має підтверджуватись відповідним медичним висновком. Позивач не дбав про особисту безпеку і здоров`я та своєчасно не повідомив роботодавця про свій дійсний стан здоров`я, про необхідність проведення позачергового медичного огляду. Тобто, позивач свідомо приховував віл лікарів, що проводили періодичні медичні огляди, та від відповідача наявність ознак початкової стадії професійного захворювання, яке в подальшому стало причиною втрати ним працездатності. За таких підстав, просить відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі..
Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» з 26.07.1983 року по 01.11.2019 року, на посаді машиніста крана металургійного виробництва, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.8-8 зворот.).
У відповідності до п.64 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 р. №1232 (в редакції від 04.03.2016р.) Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві віднесення захворювання до професійного здійснюється відповідно до процедури встановлення зв`язку захворювання з умовами праці згідно з додатком 14 та переліку професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 р. N 1662.
Відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії ДУ «Інституту медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» № 366 від 13.02.2020 року, наданого на підставі протоколу засідання лікарсько-експертної комісії від 04.0.2020 року №4/86, ОСОБА_1 встановлено професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від впливу загальної вібрації (Хронічна полірадикулоневропатія) помірними статико динамічними порушеннями , мязево тонічним та больовим синдромами Пневмоконіоз (q/t 1/1), ЛН І-ІІ (один- два) ст. за змішаним типом ; Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, помірний ступінь (ІІІ ст. за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) (а.с.9)
Відповідно до п. 1 розділу ІІ Переліку професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 р. N 1662 пневмоконіоз (Код згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем (МКХ-10) J60-J64) входить до вказаного переліку внаслідок роботи в рудниках, шахтах, відкритих кар`єрах, на збагачувальних та добувних фабриках гірничорудної та вугільної промисловості; видобуток, обробка нерудних порід і матеріалів, азбесту та інших силікатів, щебеню тощо; виробництво азбестоцементу та інших азбестовмісних матеріалів (труби, шифер, панелі, дошки фрикційні, азбестотекстильні та інші вироби), виробництво фарфоро-фаянсових, скляних виробів, виробництво та застосування коксу, сажі, графітів; металургійні та ливарні виробництва, машинобудування; металообробка: зварювальні роботи; розмелювання сипких матеріалів; виробництво, обробка пластмас, сільськогосподарські та інші види робіт з виділенням пилу. У відповідності до п.3 розділу ІІІ Переліку професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 р. N 1662, вібраційна хвороба (Код згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем (МКХ-10) Т75.2) входить до вказаного переліку внаслідок роботи з ручними машинами і робочі місця, що генерують вібрацію. Нейросенсорна приглухуватість (п.4 розділу ІІІ Переліку) (Код згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем (МКХ-10) Н903) входить до вказаного переліку внаслідок роботи пов`язаної з впливом інтенсивного виробничого шуму у промисловості, будівництві, сільському господарстві, на транспорті, телефонних станціях тощо.
Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10.03.2020 року професійне захворювання виникло за таких обставин: внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» неякісного проведення медичного огляду в частині проведення аудіометрії та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу. Причина виникнення професійного захворювання: наявність на робочому місці машиніста крана металургійного виробництва мартенівського цеху ПАТ «Запоріжсталь»: пилу вапняку 9,73 15,21 мг/м3 при ГДК 6.0 мг. /м3, загальної вібрації з еквівалентним рівнем 103,1 -107,6 дБ при ГДР 101 дБ, шуму 85.6-86.0 дБ «А» при ГДР 80 дБ «А.» (а.с.10-15).
Згідно з результатами огляду Медико-соціальної експертної комісії (довідка від 01.06.2020 року серії АБ № 0041575) ОСОБА_1 була встановлена втрата професійної працездатності 60% та 3 третя група інвалідності внаслідок професійного захворювання безстроково(а.с.16, 16 зворот.).
Даний факт відповідачем визнається та не оспорюється.
Згідно з індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 468 від 01.06.2020 року ОСОБА_1 стаціонарного та амбулаторного лікування (а.с.18 зворот).
Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працювала на підприємстві відповідача, де під час виконання нею трудових обов`язків отримала інвалідність внаслідок професійного захворювання, у зв`язку з чим за висновком МСЕК від 01.06.2020 року їй встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково зі втратою професійної працездатності 60%, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється відповідачем.
Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.
Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до ст.9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".
Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" не передбачено обов`язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому та членам їх сімей моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець згідно з правилами ст.ст.1167, 1168 ЦК України.
Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також в інших, несприятливих для людини випадках психологічного дискомфорту. Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання - це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина.
Суд наголошує, що моральна і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю.
При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.
Глибина переживань, викликаних ушкодженням здоров`я, ставиться в залежність від самої особи, тому призначення компенсації моральної шкоди полягає і в тому, аби певною мірою відновити втрату щастя особи і можливості насолоджуватися життям тепер і в майбутньому.
У п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004р. №1-рп/2004 про офіційне тлумачення положення частини 3 ст.34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Згідно з п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237- 1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004р. зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави.
У даному контексті доречно також зазначити рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» (2004): «Суд вважає, що заявник може вважатися таким, що зазнав моральних страждань у результаті встановлених порушень, і ці страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення».
Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач в період виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача, внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу, зазнала професійного захворювання із встановленням третьої групи інвалідності із втратою професійної працездатності ступенем 60% безстроково, що на думку суду свідчить про наявність у позивача моральних страждань у зв`язку з порушенням життєвих зв`язків, постійним фізичним болем, наявністю потреби у лікуванні, незручністю та дискомфортом, що стали наслідком професійного захворювання, яке викликає моральні страждання, внаслідок неможливості виконувати певний фізичний труд вона позбавлена в повній мірі реалізувати право на труд, і все це вимагає докладання певних зусиль для організації свого життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.237-1 КЗпП України.
Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Відповідно до роз`яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.
Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано тяжкість завданих ушкоджень здоров`ю позивача, ступінь втрати її професійної працездатності, який складає 60%, встановлення у зв`язку з професійним захворюванням 3 групи інвалідності.
Згідно п.164.1.14 Податкового Кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
У відповідності до п.168.1.1 Податкового Кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України у разі часткового задоволення позову - судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частинами першою та другою ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (на професійну правничу допомогу)
Відповідно до ч.2 ст.137 Цивільного процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката, несуть підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Суд приходить до висновку, що оскільки позивачі по даній категорії справ звільняються від сплати судового збору при подачі позову, то такий, на користь держави має бути стягнутий з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 744,13 грн. відповідно до ст.141 ЦПК України , а також витрати на правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 5333,60 грн., що підтверджується актом приймання виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 30.08.2020 року.
Керуючись ст. ст. 137, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я - задовольнити частково.
Стягнути Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь держави судовий збір у розмірі 744 гривні 13 копійок.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 , іпн НОМЕР_1 понесені витрати на правову допомогу в сумі 5333 гривні 60 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Повний текст рішення виготовлено 30.12.2020 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Суддя Н.В. Марченко