Постанова

Іменем України

29 січня 2020 року

м. Київ

справа № 742/45/19

провадження № 61-12418св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 14 травня 2019 року у складі колегії суддів: Бобрової І. О.,

Висоцької Н. В., Мамонової О. Є.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання житлового будинку спільним майном подружжя та визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що з 1983 по 2006 рік вона перебувала

у шлюбі із ОСОБА_4 , під час якого 14 березня 1985 року вони як подружжя придбали житловий будинок по АДРЕСА_1 .

07 листопада 2006 року шлюб із ОСОБА_4 розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на

1/2 частини будинку, яку прийняли діти спадкодавця (відповідачі у справі). Інша 1/2 частини будинку належитьїй на праві власності як іншому із подружжя, проте оформити відповідне свідоцтво вона не має можливості через існування спору з іншими спадкоємцями.

Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просила суд визнати житловий будинок по АДРЕСА_1 , який придбаний за договором купівлі-продажу, посвідчений Прилуцькою державною нотаріальною конторою та зареєстрований у реєстрі за № 1080 на ім`я ОСОБА_4 , спільним сумісним майном подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частини зазначеного житлового будинку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області

від 12 лютого 2019 року у складі судді Павлова В. Г. позовні вимоги

ОСОБА_1 задоволено.

Визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та

ОСОБА_4 житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 14 березня

1985 року, посвідченого Прилуцькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 1080.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , припинено право спільної сумісної власності

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт набуття позивачем спірного будинку підчас шлюбу із ОСОБА_4

є доведеним, вказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а доводи відповідачів щодо пред`явлення позову поза межами строку позовної давності не заслуговують на увагу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 14 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області

від 12 лютого 2019 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 не надано належних доказів відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом не приймалась. Отже, права позивача відповідачами не порушені, тому заявлені нею вимоги про визнання права власності задоволенню не підлягають.

При цьому позивач має можливість у позасудовому порядку отримати правовстановлюючий документ на 1/2 частини спірного будинку у нотаріуса, враховуючи наявність у останнього права витребувати з Прилуцької державної нотаріальної контори чи архівної установи примірник договору купівлі-продажу від 14 березня 1985 року, який є необхідним для вчинення нотаріальної дії.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що на час відкриття спадщини вона була позбавлена можливості реалізувати своє право власності на 1/2 частини майна, що придбане у період перебування її у шлюбі із ОСОБА_4 , оскільки шлюб на час смерті останнього розірваний, тому таке свідоцтво нотаріусом видати неможливо.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 29 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У вересні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2020 року вказану справу призначено до розгляду.

Відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2010 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначає, що права ОСОБА_1 відповідачами не порушені, оскільки не оспорюється останніми, тому заявлені вимоги позивача про визнання права власності задоволенню не підлягають.

Вважає, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним

та обґрунтованим, а доводи касаційної скарги вказаних висновків

не спростовують.

Фактичні обставини справи

Із 25 червня 1983 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі вони придбали житловий будинок, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 .

07 листопада 2006 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірваний (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с. 9).

У визначений законом шестимісячний строк до Прилуцької міської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулись його діти -

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с. 45, 46).

Відповідач ОСОБА_4 , на час відкриття спадщини

був неповнолітнім, тому прийняв спадщину в силу частини четвертої статті 1268 ЦК України.

25 лютого 2008 року в шестимісячний строк після смерті ОСОБА_4 до Прилуцької міської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_1 із заявою про видачу свідоцтва про право власності в спільному сумісному майні подружжя на 1/2 частини житлового будинку по

АДРЕСА_1 .

Вказана заява нотаріусом приєднана до спадкової справи, проте рішення щодо неї відсутнє.

Згідно із довідкою Комунального підприємства «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 13 листопада 2018 року № 2354 власником зазначеного будинку на підставі договору купівлі-продажу від 14 березня 1985 року, посвідченого Прилуцькою державною нотаріальною конторою

та зареєстрованого в реєстрі за № 1080, є ОСОБА_4

(а.с. 5).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право власності на частку

у спільному майні подружжя, оскільки правовстановлюючі документи на будинок знаходяться у спадкоємців, які відмовляються надати їх для подальшого оформлення відповідного свідоцтва.

Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Аналогічні положення передбачені й чинним Сімейним кодексом України (далі - СК України) та Цивільним кодексом України (далі - ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України та частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно з частинами першою та другою статті 69 СК України дружина

і чоловік мають право на поділ майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка

є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що з 25 червня 1983 року позивач та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі та в цей період вони придбали житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

07 листопада 2006 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 9).

Після його смерті, спадкоємці - спільні діти позивача та ОСОБА_4 - звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадкового майна - спірного житлового будинку, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 510/2007.

Апеляційний суд, зазначеного не врахував та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Натомість, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про визнання спірного будинку об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки факт набуття позивачем спірного будинку в період перебування

в шлюбі із ОСОБА_4 є доведеним. Спірний будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а отже, відповідно до статті 69, 70 СК України позивач має право на 1/2 частини вказаного будинку як один із подружжя.

Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не пропустила строк звернення до суду з цим позовом.

Статтями 256, 257 та 261 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Таким чином, визначальним у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності є день, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Аналогічні висновки зазначені Верховним Судом України у постанові

від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15, а також Верховним Судом

у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 759/12058/15-ц (провадження № 61-495св18), від 21 березня 2018 року у справі

№ 576/2447/15-ц (провадження № 61-8081св18), від 04 липня 2018 року

у справі № 584/1319/16-ц (провадження № 61-19445св18).

Тобто, звертаючись до суду із цим позовом у січні 2019 року, позивач не порушила передбачені законом строки позовної давності для звернення до суду, оскільки ОСОБА_1 звернулась до суду до спливу трирічної позовної давності з моменту, коли дізналася про своє порушене право та виникнення спору між сторонами.

Суд першої інстанції встановив усі обставини справи, надав їм належну правову оцінку та ухвалив законне рішення.

Доводи касаційної скарги дають підстави вважати, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Чернігівського апеляційного суду від 14 травня 2019 року скасувати.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області

від 12 лютого 2019 рокузалишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк