Справа № 409/2561/19
Провадження № 22-ц/810/564/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Синько А.І.,

учасники справи: позивач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк»

на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 12 червня 2020 року, ухваленого Білокуракинським районним судом у складі: судді Максименко О.Ю. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року позивач звернувся із вказаним позовом, який мотивував тим, що між АБ «УКРГАЗБАНК» (далі - Банк, ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК») та відповідачем ОСОБА_1 (далі Відповідач-1, Позичальник) був укладений кредитний договір № 334/2012-Р від 05 вересня 2012 року (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати відповідачу грошові кошти на придбання житла, а відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені Кредитним договором.

Відповідно умов Кредитного договору сума кредиту 293265,00 грн (п. 1.1., 1.2.), процентна ставка за користування кредитом 16,00 % річних (п. 1.4.1.), за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 16,00 % річних (п. 1.4.2.), строк повернення кредитних коштів до 04 вересня 2027 року (п. 1.3.1.), повернення кредиту здійснюється щомісячно з 1-го та не пізніше 28-го числа кожного місяців в розмірі не менше 1630,00 грн, останній платіж - у сумі 1495,00 грн не пізніше 04 вересня 2027 року.

В якості забезпечення зобов`язань за Кредитним договором між Банком та відповідачем ОСОБА_2 (далі - Відповідач-2, Поручитель) був укладений договір поруки № 334/2012-Р/П від 05 вересня 2012 року (далі - Договір поруки), за умовами пункту 1.1. якого Відповідач-2 зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання у повному обсязі Позичальником зобов`язань по Кредитному договору.

Банк виконав свої договірні зобов`язання за Кредитним договором, надавши Відповідачу-1 кредитні кошти, проте останній не виконав належним чином зобов`язання за Кредитним договором та не повернув кредитні кошти у визначений Кредитним договором строк.

Станом на 15 жовтня 2019 року заборгованість за кредитним договором складає 290179,07 грн, з яких: нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01.07.2014 року по 30.04.2015 року - 32885,13 грн, заборгованість за кредитом -257293,94 грн, які позивач з посиланням на застосування до виниклих спірних правовідносин вимог ст. 526, 553, 554, 611, 612, 623, 625, 1052, 1054 ЦК України просив стягнути на свою користь з відповідачів солідарно, а також стягнути судові витрати.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову повністю, оскільки з моменту невиконання чергового зобов`язання 28 вересня 2014 року минуло більше трьох років, а до суду позивач звернувся 04.11.2019 року, і встановлений п. 5.2. Договору поруки строк минув, що має наслідком відмову в позові до поручителя через припинення поруки.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 12 червня 2020 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором № 334/2012-Р від 05 вересня 2012 року у розмірі 211653,94 грн.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 334/2012-Р від 05 вересня 2012 року в розмірі 78525,13 грн відмовлено у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» в особі представника Легезіна Олексія Геннадійовича вважає оскаржуване рішення в частині відмови позивачу у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в цій частині та ухвалити нове, яким вимоги Банку задовольнити.

Доводами апеляційної скарги є те, що оскільки виконання зобов`язання погоджено сторонами щомісячно, тому до кожного такого окремого зобов`язання підлягає застосуванню строк позовної давності, що судом помилково не взято до ваги та неправильно застосовано норми матеріального права; закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, які залишилися невиконаними; оскільки зобов`язання позичальника за кредитним договором не виконано, то станом на момент звернення до суду із позовом, зобов`язання поручителя за Договором поруки з урахуванням умов пунктів 5.1. та 5.2. Договору поруки продовжують існувати. Судом першої інстанції не враховано, що відповідно до положень кредитного договору закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що лишились невиконаними з будь-яких причин. Припинення (закінчення) строку дії договору тягне за собою припинення зобов`язань, що випливають з цього договору, також у випадку, якщо такі зобов`язання виникли після припинення (закінчення) строку дії договору на підставі зобов`язань, що лишилися невиконаними на момент закінчення строку дії договору.

Апеляційне провадження відкрито 07 вересня 2020 року, ухвалою суду від 22 вересня 2020 року розгляд справи призначений на 15.30 год. 13 жовтня 2020 року. 13 жовтня 2020 року у зв`язку із перебуванням суддів Кострицького В.В. та Лозко Ю.П. у відпустці судовий розгляд справи призначений на 14.30 год. 03 листопада 2020 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судове засідання представник ПАТ АБ «Укргазбанк» не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні відповідач-1 ОСОБА_1 скаргу не визнав.

Відповідач-2 ОСОБА_2 , повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи в порядку передбаченому ч. 2 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції», не з`явилися.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Предметом апеляційного перегляду справи є рішення суду в частині відмови Банку у задоволенні частини вимог про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом у сумі 45640 грн та за відсотками за користування кредитними коштами за період з 01.07.2014 року по 30.04.2015 року у розмірі 32885,13 грн у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, матеріалами справи підтверджено та ніким не оспорюється, що між позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 334/2012-Р від 05 вересня 2012 року, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати відповідачу грошові кошти на придбання житла - двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , а відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені Кредитним договором (п. 1.1., 1.2. Кредитного договору).

Відповідно умов Кредитного договору сума кредиту 293265,00 грн (п. 1.1., 1.2.), процентна ставка за користування кредитом 16,00 % річних (п. 1.4.1.), за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 16,00 % річних (п. 1.4.2.), строк повернення кредитних коштів до 04 вересня 2027 року (п. 1.3.1.), повернення кредиту здійснюється щомісячно з 1-го та не пізніше 28-го числа кожного місяців в розмірі не менше 1630,00 грн, останній платіж - у сумі 1495,00 грн не пізніше 04 вересня 2027 року.

Відповідно до п. 4.3.1. Кредитного договору Відповідач-1 зобов`язався використати кредит на зазначені у п. 1.2. цього Договору цілі, повернути банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитними коштами у повному обсязі, у строки та у порядку згідно цього Договору.

Згідно п. 5.1. Кредитного договору за невиконання або неналежне виконання обов`язків за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Згідно п. 7.3. Кредитного договору цей договір набирає законної сили з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

В якості забезпечення зобов`язань за Кредитним договором між Банком та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 334/2012-Р/П від 05 вересня 2012 року, за умовами пункту 1.1. якого Відповідач-2 зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання у повному обсязі Позичальником зобов`язань по Кредитному договору.

Пунктами 5.1., 5.2. Договору поруки сторонами погоджено припинення поруки припиненням забезпеченого нею зобов`язання позичальника за Кредитним договором, а також якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за Кредитним договором не пред`явить вимоги до Поручителя.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що Банк виконав свої договірні зобов`язання за Кредитним договором, надавши Відповідачу-1 кредитні кошти, проте останній не виконав належним чином зобов`язання за Кредитним договором та не повернув кредитні кошти у визначений Кредитним договором строк, внаслідок чого станом на 15 жовтня 2019 року заборгованість за кредитним договором складає 290179,07 грн, з яких: нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01.07.2014 року по 30.04.2015 року - 32885,13 грн, заборгованість за кредитом -257293,94 грн, які він просив стягнути з обох відповідачів на свою користь солідарно.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 554 ЦК України передбачено що, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив із того, що з позовом банк звернувся до суду 01 листопада 2019 року, отже, з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом за період з 29.07.2019 по 01.11.2016 року та за процентами за період з 29.09.2014 року по 30.04.2015 року банк звернувся поза межами строку позовної давності, Відповідач-1 просив застосувати до спірних правовідносин позовну давність, тому позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом підлягають задоволенню частково у розмірі 211653,94 грн.

Переглядаючи рішення суду в оскаржуваній частині за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зауважує наступне.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійної відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договору строку кредитування право кредитодавця вважаться порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу (зокрема Постанова ВС від 28.03.2018 по справі № 444/9519/12).

Оскільки виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_1 погоджено сторонами щомісячними платежами, що належно не виконується з липня 2014 року, а до суду Банк із теперішнім позовом звернувся 01 листопада 2019 року, і Відповідачем-1 заявлено про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, то задоволенню підлягають позовні вимоги за три роки, що передували такому зверненню - тобто з листопада 2016 року.

Суд, визначившись із початком перебігу строку позовної давності, помилково взяв до уваги останній платіж по тілу кредиту та по відсотках, чим припустився неправильного застосування норм матеріального права, проте це не призвело до неправильного визначення періоду, оскільки судом вірно враховано три роки, що перебували зверненню до суду, для часткового задоволення позову та стягнення заборгованості за тілом кредиту за період з листопада 2016 року та для відмови у стягненні іншої частини заборгованості за тілом кредиту та відсотків за користування кредитними коштами.

Судом вірно визначено суму тіла кредиту з огляду на те, що умовами кредитного договору не передбачено безумовне право та обов`язок Банку дострокового повернення частини позики, що залишилася до сплати, відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, натомість Банк скористався своїм правом дострокової вимоги на власний розсуд та звернувся до суду з позовом про стягнення теперішньої заборгованості.

Як правильно суд визначився і з солідарним стягненням заборгованості за цей самий період у відповідності до вимог п. 5.1., 5.2. Договору поруки, якими сторони погодиди припинення поруки припиненням забезпеченого нею зобов`язання позичальника за Кредитним договором протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за Кредитним договором.

Посилання скаржника на те, що оскільки зобов`язання позичальника за кредитним договором не виконано, то станом на момент звернення до суду із позовом, зобов`язання поручителя за Договором поруки з урахуванням умов пунктів 5.1. та 5.2. Договору поруки продовжують існувати, і відповідно до положень кредитного договору закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що лишились невиконаними з будь-яких причин, то вони не ґрунтуються на вимогах закону та умовах договору, оскільки умови договору поруки про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строку, встановленого договором поруки не пред`явить вимоги до поручителя.

Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору зміна строку кредитування, у випадку прострочення виконання боржником своїх зобов`язань, залежить від волевиявлення однієї зі сторін, тобто є не безумовною, та надає банку право звернутися до боржника з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою статті 1050 ЦК України, яким він скористався на власний розсуд.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Проте, роблячи правильний висновок в мотивувальній частині рішення про припинення поруки після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, суд в резолютивній частині помилково зазначає про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «УКРГАЗБАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 334/2012-Р від 05 вересня 2012 року в розмірі 78525,13 грн до поручителя ОСОБА_2 у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Хоча вказане є підставою для відмови у задоволенні позову у наведеній частині лише до боржника ОСОБА_1 , про що цілком обґрунтовано зазначено у мотивувальній частині рішення.

Наведене відповідно до вимог частини четвертої статті 376 ЦПК України є підставою для зміни резолютивної частини рішення та виключення із абзацу третього резолютивної частини рішення після цифр і слів «78525,13 грн відмовити» слова «у зв`язку зі спливом строку позовної давності», оскільки відповідно до вимог до резолютивної частини рішення вона має містити лише висновок суду про задоволення позову чи відмову в позові повністю або часткового щодо кожної з заявлених вимог (п. 1 ч. 5 ст. 265 ЦПК України), тобто законодавець не зобов`язує суд вказувати в резолютивній частині причину відмови у позові або його задоволення.

В іншій оскаржуваній частині оскільки доводи скарги не дають підстав для зміни або скасування рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права, то у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 12 червня 2020 року змінити, виключивши із абзацу третього резолютивної частини рішення після цифр і слів «78525,13 грн відмовити» слова «у зв`язку зі спливом строку позовної давності».

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 03 листопада 2020 року.

Головуючий

Судді: