Дата документу 29.12.2020
Справа № 501/3019/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі

головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1 , місце проживання/реєстрації: АДРЕСА_1

до

відповідача ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , фактично відбуває покаранн

треті особи:

1 ОСОБА_3 , місце проживання/реєстрації:

АДРЕСА_3 ОСОБА_4 , місце проживання/реєстрації: АДРЕСА_4

предмет та підстави позову: про усунення перешкод в здійсненні права власності, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

учасники справи - не з`явилися

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

В СТ А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача.

07 вересня 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з вимогою про усунення перешкод в здійсненні права власності, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позов обґрунтував тим, що квартира АДРЕСА_5 загальною площею 38,3 кв.м., житловою площею 19,3 кв.м, належала його батьку ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 21 листопада 2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Спадкоємцями вищевказаної квартири в порядку спадкування за законом в рівних частках стали: позивач, його сестра ОСОБА_4 та батько померлого ОСОБА_3 , про що 25 листопада 2019 року ними отримані відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом.

За адресою вказаної квартири з 16 листопада 2017 року по теперішній час зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно листа начальника відділу реєстрації обліку осіб виконавчого комітету Чорноморської міської ради №8-3879 від 26 серпня 2020 року підставою реєстрації місця проживання є заява ОСОБА_2 про реєстрацію місця проживання, а також згода власника житла ОСОБА_5 , 1963 року народження.

Реєстрація ОСОБА_2 за вказаною адресою була здійснена на підставі п.18 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року, згідно якої за відсутності документів, що підтверджують право на проживання в житлі, реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника житла.

ОСОБА_5 за життя зловживав спиртними напоями та підтримував зв`язки з особами, що ведуть антисоціальний образ життя. ОСОБА_2 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та перебував в місцях позбавлення волі. Так, вироком Іллічівського міського суду від 01 березня 2012 року ОСОБА_6 був засуджений за ч.2 ст. 186, ст. 69 КК до 1 року позбавлення волі, 12 квітня 2014 року звільнився за відбуттям покарання; 07 жовтня 2014 року Іллічівським міським судом Одеської області ОСОБА_6 був засуджений за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнившись 23 серпня 2017 року з місць позбавлення волі, ОСОБА_6 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_7 , яка доводилась знайомою ОСОБА_5 , умовили останнього тимчасово зареєструвати його в квартирі АДРЕСА_6 , яка є однокімнатною квартирою житловою площею 19,3 кв.м та призначена для проживання однієї сім`ї. ОСОБА_2 не перебував в будь яких родинних відносинах з ОСОБА_5 , не був членом його сім`ї, та до смерті батька в квартиру фактично не вселявся, але навідувався до батька в гості та вчиняв систематичні п`янки і порушував громадський порядок. Вироком Київського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2018 року ОСОБА_6 засуджений за ст.15 ч.2, 186 ч.2, 186 ч.2 КК до позбавлення волі строком на 4 роки один місяць та на даний час відбуває покарання у Державній установі «Одеська виправна колонія №14.

До смерті батька та після його смерті комунальні платежі за квартиру ніким не сплачувались, що призвело до заборгованості в значних розмірах.

16 січня 2020 року позивач звернувся до відділу реєстрації обліку осіб виконавчого комітету Чорноморської міської ради з заявою про зняття з реєстрації ОСОБА_2 . Однак в задоволені заяви йому відмовлено з посиланням на відсутність рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Наявність реєстрації відповідача за адресою належної позивачу частки квартири перешкоджає у здійснені прав власності на неї, оскільки обмежує право на вільне володіння, користування і розпорядження квартирою, та, крім того, має своїм наслідком додаткові витрати за житлово-комунальні послуги з розрахунку кількості зареєстрованих осіб.

Відповідач відзиву на позов не надав.

ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи.

Позивач, треті особи в судове засідання не з`явилися, надіслали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали.

Відповідач до суду не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_5 загальною площею 38,3 кв.м., житловою площею 19,3 кв.м, належала ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 21 листопада 2012 року, що підтверджується доказами на (а.с. 9, 10-13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7).

Спадкоємцями вищевказаної квартири в порядку спадкування за законом в рівних частках стали: позивач, його сестра ОСОБА_4 та батько померлого ОСОБА_3 , про що 25 листопада 2019 року ними отримані відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується доказами на а.с. 19, 20, 21, 22.

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований в квартирі АДРЕСА_5 , що підтверджується довідкою відділу реєстрації обліку осіб Чорноморської міської ради Одеської області (а.с. 23). Однак відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в квартирі не має.

Відповідач неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Вироком Київського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2018 року ОСОБА_6 засуджений за ст.15 ч.2, 186 ч.2, 186 ч.2 КК до позбавлення волі строком на 4 роки один місяць та на даний час відбуває покарання у Державній установі «Одеська виправна колонія №14, що підтверджується доказами на а.с. 31-32.

Позивач несе витрати по утриманню квартири.

V. Оцінка Суду.

А. Загальні принципи.

В даній ситуації Суд звертає увагу, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

В свою чергу в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України "Про міжнародні договори" від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див. пункт 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України").

Отже, в даній конкретній ситуації визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним.

Окремо Суд звертає увагу, що питання щодо позбавлення житла в багатьох випадках можуть охоплюватись і змістом статті 1 Протоколу 1 Конвенції, які стосуються захисту права власності.

Але враховуючи конкретні обставини справи, зміст позовних вимог та надані сторонами докази, Суд вважає за недоцільне розглядати питання обґрунтованості втручання у право відповідача в контексті статті 1 Протоколу 1 Конвенції.

Таким чином, втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві" (пункт 47 рішення Європейського Суду у справі "Савіни проти України").

Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.

1). Чи здійснювалось втручання "згідно із законом".

Досліджуючи питання чи "передбачено втручання у право відповідача законом" Суд враховує, що оскільки відповідач не був пов`язаний з попереднім власником спільним побутом та не мали взаємних прав та обов`язків, то до відповідача не поширюються норми статей 64,156 ЖК України, статті 405 ЦК України. (постанова Верховного Суду України від 15.05.2017 року у справі №734/387/15-ц).

Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

2) Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.

Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача "цілям", про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що в даних правовідносинах втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав і свобод позивача (його права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням, про що ним зазначено в позовній заяві), що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо "законної мети".

3). Чи було втручання "необхідним в демократичному суспільстві" (пропорційним).

Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, "необхідним в демократичному суспільстві", Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.

Отже, Суд при співставленні "балансу інтересів" враховує, що спірна квартира має статус користування жилими приміщеннями, в якому регулюється главою 6 ЖК та відповідними нормами ЦК.

Відповідно до статті 14 ЦК цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач не проживав в спірній квартирі.

Надані позивачем докази, Суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

З іншої сторони відповідачем в судове засідання не надано доказів, що він проживає в спірній квартирі, користується ним, доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання в квартирі.

При цьому, матеріали справи свідчать проте, що відповідач не є власником житла, в якому проживає позивач, а тому визнання відповідача, таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що "втручання у право відповідача" є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є "необхідним у демократичному суспільстві".

Виходячи з вищевикладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, доходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 206, 258-259, 263-265 Цивільно-процесуального кодексу України, Суд, -

УХВАЛИВ:

Позову заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) про усунення перешкод в здійсненні права власності, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Усунути перешкоди в здійсненні ОСОБА_1 прав власності шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_7 .

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 29 грудня 2020 року.

Суддя Іллічівського міського

суду Одеської області М.І.Петрюченко