КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №2-737/2011
У Х В А Л А

05 листопада 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі судді Поліщук Н.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 01 серпня 2017 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про заміну сторони у виконавчому провадженні та поновлення строків пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором споживчого кредиту, процентів нарахованих за користуванням кредиту та пені,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 01 серпня 2017 року заяву ПАТ "Дельта Банк" задоволено.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 05 жовтня 2020 року подано апеляційну скаргу, яка підписана 01 жовтня 2020 року. Зазначає, що не була обізнана про розгляд заяви, оскаржувану ухвалу отримала 23 вересня 2020 року.

Щодо обставин непоінформованості скаржника про розгляд справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня постановлення ухвали.

Конституційний Суд України в рішенні №9-зп від 25 грудня 1997 року роз`яснив наступне:

Частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист.

Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене.

Таким чином, положення частини першої статті 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина.

Частина перша статті 55 Конституції України відповідає зобов`язанням України, які виникли, зокрема, у зв`язку з ратифікацією Україною Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, Конвенції про захист прав і основних свобод людини (Рим, 1950 рік), що згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Кожна особа, яка звертається до суду, вправі виявляти сподівання, що його справа буде розглянута професійним та повноважним судом, а його рішення буде відповідати закону та вказувати на відповідні дії, які необхідно виконувати. У разі незгоди із рішенням суду, особі гарантовано право порушувати перед судом вищої інстанції питання про його перегляд.

З матеріалів справи убачається, що листування із скаржником в провадженні по заяві здійснювалось за адресою: АДРЕСА_1 . Така адреса була вказана у договорі про надання кредиту, позовній заяві, та згідно даних копії паспорту скаржника (а.с.69) була місцем реєстрації проживання до 06 жовтня 2009 року.

З 26 листопада 2009 року зареєстрованим місцем проживання скаржника є квартира АДРЕСА_2 . Така адреса була вказана скаржником у заяві про перегляд заочного рішення від 24 січня 2011 року, отже є адресою, яка мала б використовуватися судом для листування із ОСОБА_1 .

Поряд з цим, при здійснені провадження за заявою про заміну сторони листування з ОСОБА_1 здійснювалось за першою адресою, судові відправлення повертались без вручення.

Конституційний Суд України в рішенні №9-зп від 25 грудня 1997 року роз`яснив, що відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки.

Доступність права на оскарження у зв`язку із пропуском встановленого строку неодноразово була предметом розгляду ЄСПЛ. Так, у рішенні у справі "Скорик проти України" ЄСПЛ зазначив, що відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені Конвенцією. Так, повинні враховуватися особливості провадження, що розглядається, у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них. У справі "Зубак проти Хорватії" ЄСПЛ, розглядаючи загальні принципи щодо доступу до судів вищої інстанції та обмеження ratione valoris (компетенція з огляду на цінність), зробив висновок, що стаття 6 Конвенції не зобов`язує Договірні держави створювати апеляційні чи касаційні суди, проте якщо такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6, наприклад, у тій частині, в якій вона гарантує учасникам судового процесу ефективне право на доступ до суду.

Таким чином, поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного оскарження.

Перевіряючи, чи виправдовують підстави для поновлення строків у цій справі втручання у принцип res judicata, а також, чи є обмеження права особи на доступ до суду пропорційним, апеляційний суд враховує зазначені вище особливості цієї справи у системному зв`язку з причинами пропуску строку на звернення до суду; характер права, для захисту якого надійшло звернення до суду та його значення для скаржника; правові наслідки не поновлення цього строку, які полягають у створенні особі перешкод у доступі до правосуддя.

Окрім того, суд вказує на таке.

15 грудня 2018 року набрав чинності ЦПК України у редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до пункту 13 перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 01 серпня 2017 року постановлена до набрання чинності Кодексу в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, відтак оскарженню підлягає за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У відповідності до вимог статті 294 ЦПК України в редакції Закону №1618-IV 18 березня 2004 року апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник вказує, що ознайомилась зі справою та отримала ухвалу суду 23 вересня 2020 року, зазначаючи, що це підтверджується даними розписки. Поряд з цим така розписка у матеріалах справи відсутня.

Попри зазначене, останнім днем в межах вказаного п`ятиденного строку є 28 вересня 2020 року. Апеляційна скарга подана 05 жовтня 2020 року, тобто з пропуском визначеного строку та скаржником не зазначається поважних причин, за яких суд має поновити такий строк.

Окрім того, з матеріалів справи також убачається, що скаржник ознайомилась з матеріалами справи 13 лютого 2020 року, отже об`єктивно знала про постановлення ухвали, була обізнана з її змістом і відповідно мала можливість реалізувати право на оскарження ухвали.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Каракуця проти України" зазначив, що неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків.

Європейський суд з прав людини у справі "Гінчо проти Португалії" зазначив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З урахуванням викладеного, скаржнику також необхідно навести причини щодо неподання апеляційної скарги у визначені строки з моменту ознайомлення з матеріалами справи з 13 лютого 2020 року.

Відповідно до частини 3 статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

При вчиненні дій, що пов`язані з виконанням цієї ухвали, особі, якій вона адресована, відповідь слід надавати за адресою Київського апеляційного суду, судді Поліщук Н.В.

Керуючись ст.ст. 185, 354, 356, 357 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Визнати неповажними зазначені причини пропуску сторуку подання апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 01 серпня 2017 року залишити без руху, надати строк для подання заяви про поновлення строків на апеляційне оскарження - протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали, роз`яснивши, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Поліщук