ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ
22 грудня 2020 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Соловей Г.В.,
з участю секретаря Момот Л.С.,
за участю представника позивача Кутукова О.С., ОСОБА_1 ,
за участю відповідача ОСОБА_2 ,
за участю представника відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Акціонерна Страхова компанія «Омега» про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичної особи, а також завданої джерелом підвищеної небезпеки та кримінальним правопорушенням,-
Крім того, позивач вказує, що вона зазначила фізичного болю і страждань від отриманих тілесних ушкоджень та продовжує їх зазнавати, тому просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.07.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11.08.2020 року підготовче провадження у справі закрите, а справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
30.09.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що відразу після ДТП і по теперішній час він постійно допомагав ОСОБА_4 як в лікуванні, так і надаючи матеріальну допомогу грошовими коштами. Вказав, що 22.05.2018 року судом була винесена ухвала про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням потерпілого та обвинуваченого, оскільки потерпіла звернулась до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням. Наразі позивач у своєму позові вказує, що суть примирення полягала у тому, що обвинувачений відшкодовує шкоду ОСОБА_4 у повному обсязі, а остання за це відмовляється від кримінального переслідування. Проте таке твердження не відповідає а ні судовому рішенні, а ні діючому законодавству.
Звертає увагу на те, що довідка МСЕК від 29.05.2018 року, на яку посилається позивач є остаточним документом процедури встановлення групи інвалідності, який включає в себе звернення до лікарні, отримання направлення на МСЕК, огляд лікарів і в подальшому безпосередньо засідання самої комісії. Таку процедуру неможливо пройти у період з 22 по 29.05.2018 року (тобто у період між судовим рішенням яким встановлена винуватість ОСОБА_2 та рішенням МСЕК). Жодних документів чи пояснень стосовно початку позивачем вказаної процедури до позовної заяви не додано. Такі дані свідчать про те, що станом на 22.05.2018 року потерпіла вже ініціювала процедуру встановлення інвалідності і під час судового засідання 22.05.2018 року запевнила суд про те, що матеріальні та моральні збитки їй відшкодовані в повному обсязі.
Крім того, вказує, що єдиним доказом, наданим позивачем на підтвердження своїх вимог стосовно відшкодування шкоди здоров`ю, що спричинена вчиненням злочину та призвела до стійкої втрати працездатності, є копія довідки до акта огляду МСЕК, у якій зазначено що у ОСОБА_4 виявлене «загальне захворювання» та під текстом виконаний надпис «ДТП». При цьому сам акт огляду МСЕК позивач не надала, у зв`язку з чим неможливо встановити, яким саме захворюванням страждає потерпіла та чи пов`язане таке захворювання з дорожньо-транспортною подією з участю позивача та відповідача.
Також позивач заявляє вимоги про відшкодування втраченого фізичною особою внаслідок ушкодження здоров`я заробітку (доходу), однак у позовній заяві не вказано, а з доданих додатків неможливо встановити чи працює (чи звільнена ) позивач з місця роботи, на якому вона перебувала до моменту виникнення ДТП. З довідки про заробітну плату встановлено, що ОСОБА_4 працювала у КП «Київській метрополітен» на посаді машиніста прибиральних машин, але жодних даних про те, чи звільнена позивач з роботи у зв`язку з втратою працездатності, чи переведена на іншу роботу з меншим об`ємом робіт, чи продовжує працювати за даною посадою невідомо. За таких умов неможливо встановити і сам факт заподіяної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я. Вказана свідчить також на необґрунтованість проведених позивачем розрахунків завданих збитків, в основу яких береться стійка втрата працездатності в розмірі 60 %. При цьому такий розрахунок не підтверджений належними доказами.
У поданому до суду позові позивач просить суд відшкодувати завдані збитку до 01.06.2021 року, проте за загальними правилами цивільного судочинства може бути відшкодована лише заподіяна шкода, а не шкода, яка буде заподіяна в майбутньому.
З приводу відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень, вказав, що в обґрунтування заявлених вимог позивач вказує обставини заподіяння моральних страждань внаслідок ДТП. Проте, така вимога не може бути задоволена, оскільки 22.05.2018 року потерпіла вже під час судового засідання запевнила суд про те, моральні збитки їй відшкодовані в повному обсязі, і в зв`язку з набранням чинності судовим рішенням про звільнення відповідача від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілою, враховуючи положення ст. 473 КПК України потерпіла позбавлена права в подальшому змінювати розмір своїх позовних вимог про відшкодування шкоди. Також розмір моральний шкоди жодним чином не обґрунтований.
19.10.2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого останній зазначив, що суть примирення сторін зводилася до того, що ОСОБА_2 відшкодує шкоду ОСОБА_4 у повному обсязі, в тому числі за рахунок страхових виплат, а за це ОСОБА_4 відмовилася від кримінального переслідування ОСОБА_2 . Натомість, відповідач навіть не цікавиться здоров`ям позивача, після винесення зазначеної вище ухвали, не намагався і не намагається усувати негативні наслідки, що настали внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, хоч і з необережності. Тоді як розмір майнової шкоди та тривалість розладів здоров`я ОСОБА_4 об`єктивно не покриваються страховими виплатами. Зі свого боку, відповідач навіть не збирається відшкодовувати шкоду ОСОБА_4 поза встановленими лімітами страховика. Тоді як позивачка відмовляючись від кримінального переслідування ОСОБА_2 , розраховуючи на його добропорядність та належне виконання зобов`язань щодо відшкодування шкоди, спричинених правопорушеннями.
Крім того, позивачка ОСОБА_4 не передбачала і не могла передбачити, що розлад здоров`я, спричинений внаслідок зазначеної ДТП буде таким триваючим та призведе до встановлення їй інвалідності 3 групи. Негативні наслідки від ДТП завдають позивачці ще й моральної шкоди, оскільки вона вимушена все життя відчувати фізичний біль при ходьбі, а також перебувати на обліку у лікарів, через отримані травми.
26.10.2020 року від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої відповідач заперечував проти задоволення заявлених вимог в повному обсязі, оскільки такі вимоги не обґрунтовані, ґрунтуються на недостовірних даних заявлених позивачем у своєму позові, вимоги позивача не доведені належними доказами та не відповідають діючому в Україні законодавству.
В судовому засіданні представник позивача надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити.
В судовому засіданні відповідач заперечував проти задоволення позову. Вважає його не обґрунтованим, безпідставним, надані докази є неналежними, а тому просив відмовити у задоволені позовних вимог.
Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09.04.2020 року задоволено частково позов ОСОБА_4 до ПАТ «АСК «Омега» про стягнення суми страхового відшкодування у справі про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичної особи, вирішено стягнути з Приватного акціонерного товариства «АСК «Омега» на користь ОСОБА_4 суму належного страхового відшкодування в розмірі 50 000,00 грн, суму подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 2 887,67 грн, суму 3% річних в розмірі 254,79 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що 31.01.2018 року близько 17 год. 45 хв. ОСОБА_2 керуючи технічно справним автомобілем FIAT 224L, реєстраційний номер НОМЕР_1 в темну пору доби, рухався по проїзній частині вул. Київська в м. Фастові Київської області в напрямку виїзду до центра міста, будучи неуважним, не врахувавши дорожню обстановку, не виявив пішохода ОСОБА_4 , яка в межах пішохідного переходу, з права на ліво перетинала проїжджу частину, де здійснив на неї наїзд, внаслідок ДТП ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження.
Згідно ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2018 року звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у відповідності до ст. 46 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілою.
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки FIAT 224L була застрахована відповідачем «АСК «Омега».
Згідно довідки МСЕК від 29.05.2019 року позивачу ОСОБА_4 , первинно була встановлена ІІІ група інвалідності з 29.05.2018 року по 29.05.2019 року, причина інвалідності: загальне захворювання ДТП.
При переогляді, 01.06.2019 року ОСОБА_4 , повторно була встановлена ІІІ група інвалідності з 01.06.2019 року по 01.06.2020 року, причина інвалідності: загальне захворювання ДТП.
Не погоджуючись з розміром виплати ОСОБА_4 звернулася з позовом до ПАТ «АСК «Омега» про стягнення суми страхового відшкодування і за вказаним рішенням зобовязано останню виплатити позивачці страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо (ч. 1 ст. 1195 ЦК України).
При визначенні розміру заробітку (доходу), який втратив потерпілий внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, важливу роль відіграє той факт, чи перебуває особа на момент заподіяння їй шкоди у трудових відносинах. Якщо так, то розмір втраченого заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, якщо її немає загальної працездатності (ч. 1 ст. 1197 ЦК України).
До втраченого заробітку (доходу) не включаються одноразові виплати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, допомога по вагітності та пологах тощо (ч. 3 ст. 1197 ЦК України).
Частина 4 ст. 1197 ЦК України передбачає, що якщо заробіток (дохід) потерпілого до його каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я змінився, що поліпшило його матеріальне становище (підвищення заробітної плати за посадою, переведення на вищеоплачувану роботу, прийняття на роботу після закінчення освіти), при визначенні середньомісячного заробітку (доходу) враховується лише заробіток (дохід), який він одержав або мав одержати після відповідної зміни.
Таким чином, шкода у вигляді втраченого заробітку (доходу) визначається з урахуванням двох факторів, а саме: а) середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я (визначення середньомісячного заробітку здійснюється за правилами ст. 1197 ЦК); б) ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.
Працездатність - це здатність людини до активної діяльності, що характеризується можливістю виконання роботи і функціональним станом організму в процесі роботи ("фізіологічною ціною" роботи) (ГОСТ 12.4.061-88) (Методичні рекомендації для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджені постановою Міністерства праці України від 01.09.92 р. N 41).
Поняття "професійна працездатність" випливає із поняття "професія" - рід трудової діяльності людини, яка володіє комплексом спеціальних знань, практичних навичок, одержаних шляхом спеціальної освіти, навчання чи досвіду, які дають можливість здійснювати роботу в певній сфері виробництва (Інструкція про встановлення груп інвалідності, затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 N 561).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 18 постанови від 27 березня 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», встановлення групи інвалідності потерпілих, причини і часу її виникнення провадиться в усіх випадках медико-соціальними експертними комісіями - МСЕК. Ступінь втрати професійної працездатності (у процентах), потребу в додаткових видах допомоги визначають: МСЕК - якщо шкода була заподіяна у зв`язку з виконанням працівником трудових обов`язків (в тому числі на шляху до роботи і з роботи); судово-медична експертиза - в решті випадків.
Таким чином, у даному випадку належним і допустимим доказом підтвердження ступеня втрати позивачем професійної працездатності (у процентах) для застосування ч. 3 ст. 1199 ЦК України є відповідний висновок судово-медичної експертизи з визначення процента втрати працездатності.
При зверненні до суду з даним позовом на підтвердження своїх позовних вимог позивачем було надано Довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, а отже, даний доказ не є належним в розумінні вищенаведених роз`яснень.
Клопотань щодо призначення експертизи тощо, позивачем до суду не ініціювалося.
Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).
В своїй позовній заяві позивач посилається на те, що нею було подано заяву до ПАТ «АСК «ОМЕГА» відповідно до п. 26.1 ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною першою пункту 22.1 статті 22 вказаного Закону де передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Цивільно-правова відповідальність водія відповідача ОСОБА_2 , на момент ДТП була застрахована у третьої особи ПАТ «АСК «ОМЕГА» за полісом АМ/3220586. Ліміт відповідальності за даним полісом обмежувався сумою 200000,00 грн.
При цьому в поданій позовній заяві позивачем не зазначено чіткий період нарахування відшкодування з врахуванням виплати страхового відшкодування.
Позивач зазначає, що відповідно до довідки МСЕК від 25.05.2020 року ОСОБА_4 з 01.06.2020 року встановлена ІІІ група інвалідності на строк до 01.06.2021 року.
Як зазначив Пленум Верховного Суду України в Постанові N 6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при зміні в період виплати відшкодування шкоди ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, складу сім`ї померлого, підвищенні розміру мінімальної заробітної плати у визначеному законодавством порядку розмір щомісячних страхових виплат і витрат на медичну та соціальну допомогу підлягає відповідному перерахуванню.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди суд зазначає, що за змістом частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Пунктом 2 частини другої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти наявність такого негативного емоційного сприйняття нею вчинених стосовно неї самої або членів її сім`ї чи близьких родичів протиправних дій (бездіяльності), що досягло певних психотравмуючих факторів: відчуття фізичного болю чи душевних страждань (відчуття хвилювання, занепокоєння, пригнічення, зміна життєвого укладу тощо).
Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
В ході розгляду справи судом встановлено, що згідно ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2018 року звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у відповідності до ст.46 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілою. З умов вказаної ухвали вбачається, що потерпіла ОСОБА_4 , в судовому засіданні підтримала подане клопотання (про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_2 ) підтвердила факт примирення з обвинуваченим ОСОБА_2 та відшкодування останнім матеріальних та моральних збитків. Даний факт окрім ухвали про звільнення від кримінальної відповідальності, підтверджено протоколом судового засідання (справа № 1-кс/381/254/18 а.с.27) де в судовому засіданні ОСОБА_4 , зазначила, «що всі збитки їй були відшкодовані, обвинувачений оплативїй лікування, відшкодував моральну шкоду, вибачився за те, що сталося».
При подачі даного позову в його обгрунтування позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди позивач посилається саме на факт спричинення їй моральної шкоди від ДТП.
За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, які не були спростовані сторонами з урахуванням встановлених судом обставин, позов не підлягає задоволенню.
В порядку ст. 141 ЦПК України, суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Керуючись ст. 4, 12, 81, 89, 141, 265, 268 ЦПК України, на підставі ст.15,16,22,23,1195,1197 ЦК України, суд
Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст рішення складено 30 грудня 2020 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Головуючий суддя Г.В.Соловей