Провадження № 2-з/712/64/20
У Х В а л а

9 листопада 2020 року суддя Соснівського районного суду м. Черкас Пересунько Я.В., розглянувши заяву адвоката Нестерка Ігоря Олександровича, який діє в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , про забезпечення позову до подання позовної заяви,

в с т а н о в и в:

6 листопада 2020 року на розгляд судді передано вказану заяву адвоката Нестерка І.О., який діє в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ), в якій до звернення до суду з позовом ФОП ОСОБА_1 просить забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо належного їй нерухомого майна, а саме: магазину по АДРЕСА_1 .

Заяву обґрунтовано тим, що 1 липня 2019 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір оренди нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до п. 2.1. Договору приміщення надається в оренду на строк до 31 грудня 2019 року. Згідно із п. 4.1. Договору сторонами погоджено, що станом на 1 липня 2019 року заборгованість «Орендаря» перед «Орендодавцем» за користування приміщенням визначеним п. 1.2. Договору складає 224 000 грн. Відповідно до п. 4.2. Договору граничний термін сплати вказаного боргу 30 вересня 2019 року. Згідно із п. 4.3. Договору розмір орендної плати за користування приміщенням з дати укладення Договору складає 3500 грн. 28 грудня 2019 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 2 до Договору, якою сторони дійшли згоди продовжити строк оренди до 31 травня 2020 року.

Таким чином, позивач має намір звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості в розмірі 270 500 грн, що складається із: заборгованості відповідно до п. 4.1. Договору 214 500 грн та заборгованості за щомісячною орендною платою 56 000 грн (3500 грн *16 місяців).

Заявник зазначає, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно позивачу ОСОБА_2 належить 2/3 частин квартири АДРЕСА_3 та магазин по АДРЕСА_1 .

28 жовтня 2020 року відповідачу було направлено претензію з вимогою звільнити об`єкт оренди та погасити заборгованість, після чого вона виставила свій магазин на продаж.

На переконання заявника, на сьогоднішній день існує реальна ймовірність того, що протягом часу, який знадобиться на розгляд справи в суді, вищевказаний магазин може бути відчужено боржником, що може призвести до ускладнення виконання ухваленого судового рішення.

Вимоги до змісту та форми заяви про забезпечення позову визначено у ст. 151 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 151 ЦПК України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

До заяви про забезпечення позову позивач не додала квитанції про оплату судового збору, але додала копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи загального захворювання.

Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.

Суд звертає увагу на те, що заяву про забезпечення позову подано позивачем до пред`явлення до суду позову про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення, що не пов`язано із захистом інтересів позивача як інваліда, а пов`язано із захистом її інтересів як фізичної особи-підприємця на повернення орендної плати за користування відповідачем нежитловим приміщенням позивача.

Вказана обставина не дає підстав для звільнення позивача, як фізичної особи-підприємця, від сплати судового збору при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову до суду.

Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

З огляду на викладене, заява про забезпечення позову підлягає поверненню заявнику.

Суд також звертає увагу на наступне.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Як убачається із змісту п. 1.1 укладеного між позивачем та відповідачем Договору оренди нежитлового приміщення, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, орендодавець (ФОП ОСОБА_1 ) зобов`язується передати «Орендарю» ( ОСОБА_2 ), а «Орендар» зобов`язується прийняти у тимчасове платне користування приміщення магазину з майном, а саме: холодильним обладнанням, вітринами різного типу та іншим, що визначене у п. 1.2 цього Договору, а також зобов`язується сплачувати «Орендодавцю» орендну плату.

За змістом п. 1.2 Договору предметом договору є нежитлове приміщення магазину з майном, що передається в оренду за цим Договором, знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Пунктом 1.4 Договору передбачено, що приміщення надається для провадження «Орендарем» торгівельної діяльності, а саме: здійснення торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами.

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Частиною 1 ст. 128 ГК України передбачено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

При підготовці до розгляду заяви ФОП ОСОБА_1 про забезпечення позову судом також встановлено, що ОСОБА_2 із 1995 року є фізичною особою-підприємцем, основним видом діяльності якої є «роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами». Вказана обставина підтверджується електронним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 9 листопада 2020 року.

З урахуванням наведених норм матеріального і процесуального права правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є господарсько-правовими, оскільки між сторонами виник спір щодо стягнення плати за Договором оренди нежитлового приміщення, укладеного між позивачем як фізичною особою-підприємцем та відповідачем, яка хоч і не зазначена фізичною особою-підприємцем у договорі, але здійснює господарську діяльність у такому статусі в орендованому приміщенні.

При цьому суд враховує правовий висновок ВП ВС у постанові від 21 серпня 2019 року (справа № 712/9272/17).

Таким чином, враховуючи фактичні обставини та беручи до уваги висновки ВП ВС, спір, на забезпечення розгляду якого позивач просить накласти арешт на нерухоме майно, випливає із господарських правовідносин, а тому відповідну заяву про забезпечення позову може бути подано до суду господарської юрисдикції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153, 259, 261 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Заяву адвоката Нестерка Ігоря Олександровича, який діє в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , про забезпечення позову до подання позовної заяви повернути.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею та може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Соснівського районного суду м. Черкас протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя Я.В.Пересунько