Справа № 185/6123/20
Провадження № 2/185/3402/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2020 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Юдіної С.Г., за участю секретаря Мінарської О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Павлоградська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , у якій просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 , укладений 19 квітня 2001 року на Павлоградській товарній біржі за № 04/25-НД, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У обґрунтування позову позивач зазначила, що 19 квітня 2001 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого відповідач продав, а позивач купив житловий будинок АДРЕСА_1 . Даний договір був складений та зареєстрований на Павлоградській товарній біржі за реєстровим номером 04/25-НД. Сторонами фактично виконані всі умови договору. За ОСОБА_3 зареєстровано право власності на будинок АДРЕСА_1 . Будинок набувався покупцем у шлюбі з позивачем. У 2009 році чоловіком позивача ОСОБА_3 було приватизовано земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку та земельної ділянки АДРЕСА_1 . 01 вересня 2020 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом відповідно до якого вона отримала у спадщину земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Позивач звернулась до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого чоловіка, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що наданий договір купівлі-продажу житлового будинку не відповідає вимогам ст. 657 ЦК України.

Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на доводи викладені в позовній заяві, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомленою про час і місце судового засідання, причину неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами.

Представник третьої особи Павлоградської товарної біржі у судовезасідання не з`явився, був належним чином повідомленим про час і місце судового засідання, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

З`ясував обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд встановив наступне.

З 02 вересня 1991 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували зареєстрованому шлюбі. (а.с 7)

19 квітня 2001 року між ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_2 з іншої сторони, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна відповідно до якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 купив житловий будинок АДРЕСА_1 .

Вказаний договір було укладено та зареєстровано Павлоградською товарною біржею за № 04/25-НД (а.с. 12-14).

20 квітня 2001 року договір зареєстровано в Павлоградському міжміському бюро технічної інвентаризації за № 22-112. (а.с. 14)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 (а.с. 8)

Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та земельна ділянка, що розташована по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0630 га.

Спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_1 .

У передбачений законом строк позивач звернулась до державного нотаріуса Першої Павлоградської державної нотаріальної контори О.М. Тимченко з заявою про прийняття спадщини за заповітом на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0630 га та за законом на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

01 вересня 2020 року державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори О.М. Тимченко видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0630 га, яку передано для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель (присадибна ділянка). (а.с. 9)

02 вересня 2020 року Постановою про відому у вчиненні нотаріальної дії позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що договір купівлі продажу житлового будинку, зареєстрований 19 квітня 2001 року Павлоградською товарною біржею за № 04/25 НД не відповідає вимогам законодавства та є нікчемним.(а.с. 16)

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлене судом.

За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоду по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорі даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно буди досягнуто згоди.

Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» №1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року згідно ч. 2 якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Положеннями ст. 47 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею.

Відповідно до п. 5 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

В укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю погодили усі істотні умови у тексті біржового договору, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Також факт купівлі-продажу і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється.

Оскільки ОСОБА_3 були повністю виконані умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, останній фактично володів об`єктом нерухомості, угода купівлі-продажу нерухомого майна не визнавалась недійсною, ОСОБА_3 , на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 ЗУ «Про власність» набув право власності на спірний об`єкт нерухомості. Передбачених законом підстав для невизнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу нерухомого майна в судовому порядку немає.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 11-13, 81, 95, 263-265, 280 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Павлоградська товарна біржа про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 19 квітня 2001 року на Павлоградській товарній біржі за № 04/25-НД.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб - адресою:http://reyestr.court.gov.ua.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Павлоградська товарна біржа, місце реєстрації: вул. Соборна, 103, м. Павлоград, Дніпропетровської області.

Суддя С. Г. Юдіна