Номер провадження: 22-ц/813/6102/20
Номер справи місцевого суду: 502/1481/18
Головуючий у першій інстанції Манжос Н. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкін А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 12.02.2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи, які не заявляються самостійних вимог ОСОБА_8 , Кілійська районна державна нотаріальна контора про визнання договору купівлі продажу недійсним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі- продажу,

ВСТАНОВИВ:

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області 20.08.2018 року з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про витребування нерухомого майна.

Ухвалою судді Кілійського районного суду Одеської області від 25.06.2019 року прийнято до свого провадження справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Алексєєва Олена Володимирівна про витребування нерухомого майна.

18.12.2019 року від ОСОБА_1 надійшла зустрічна позовна заява до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи, які не заявляються самостійних вимог ОСОБА_8 , Кілійська районна державна нотаріальна контора про визнання договору купівлі продажу недійсним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі - продажу.

Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 19 грудня 2019 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи, які не заявляються самостійних вимог ОСОБА_8 , Кілійська районна державна нотаріальна контора про визнання договору купівлі продажу недійсним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі- продажу було залишено без руху.

12 лютого 2020 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи, які не заявляються самостійних вимог ОСОБА_8 , Кілійська районна державна нотаріальна контора про визнання договору купівлі продажу недійсним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі- продажу було було повернуто заявнику у зв`язку з невиконанням вимог ухвали від 19.12.2019 року.

24 лютого 2020 року до Одеського апеляційного суду звернулась ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на ухвалу Кілійського районного суду Одеської області по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи, які не заявляються самостійних вимог ОСОБА_8 , Кілійська районна державна нотаріальна контора про визнання договору купівлі продажу недійсним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі- продажу.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що висновки суду про письмову відмову ОСОБА_1 отримати кореспонденцію суду не відповідають дійсності, оскільки апелянт отримав ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху 17.02.2020 року в канцелярії суду.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку, судове засідання не проводиться.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. п. 1, 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 19.12.2019 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у звязку з невідповідністю вимогам ст. 175 ЦПК України.

26.12.2019 року позивачу за зустрічною позовною заявою направлено вищезазначену ухвалу суду від 19.12.2019 року.

Відповідно до поштового повідомлення, ухвалу суду ОСОБА_1 не отримала у зв`язку з письмовою відмовою одержувача.

У встановлений строк вимоги суду не виконані, що є підставою для визнання зустрічної позовної заяви не поданою та повернення позивачу.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.12.2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи, які не заявляються самостійних вимог ОСОБА_8 , Кілійська районна державна нотаріальна контора про визнання договору купівлі продажу недійсним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі - продажу.

Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 19 грудня 2019 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи, які не заявляються самостійних вимог ОСОБА_8 , Кілійська районна державна нотаріальна контора про визнання договору купівлі продажу недійсним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі- продажу було залишено без руху.

12 лютого 2020 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи, які не заявляються самостійних вимог ОСОБА_8 , Кілійська районна державна нотаріальна контора про визнання договору купівлі продажу недійсним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі- продажу було повернуто заявнику у зв`язку з невиконанням вимог ухвали від 19.12.2019 року.

Щодо отримання апелянтом ухвали Кілійського районного суду Одеської області суду від 19.12.2019 року, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити наступне, в матеріалах апеляційного оскарження наявна копія конверта на ім`я ОСОБА_1 з відміткою поштового зв`язку про відмову у від одержання (а.с.17), проте з даного документу не вбачається, що саме направлялось ОСОБА_1 , а тому колегія суддів приймає доводи апелянта, щодо не отримання відповідної ухвали суду.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, судом першої інстанції було обмежено позивача у доступі до правосуддя та застосовано надмірний формалізм при розгляді справи.

Надмірний формалізм під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.

З приводу вказаного питання Європейський суд з прав людини висловив у справі «Чуйкіна проти України» свою позицію, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції «Право на справедливий суд», забезпечують кожному право звертатися до суду із позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань, становить один з його аспектів. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні (п. 50 рішення ЄСПЛ в справі «Чуйкіна проти України»).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Тому, судді повинні уникати надмірного формалізму під час вирішення питання про відкриття провадження у цивільній справі, адже суди помилково визнають такими, що дають підстави для повернення позовних заяв ті обставини, зокрема, щодо незазначення відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору; не наведення попереднього (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; відсутність власного підтвердження позивачем про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, підстави звільнення позивача від сплати судового збору, тощо, адже зазначені обставини можуть бути з`ясовані судом на наступних стадіях процесу.

Тому твердження суду першої інстанції в ухвалі про те, що позивач у встановлені строки не виконав вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху, на думку колегії суддів, з врахуванням наданих скаржником доказів, є надмірним формалізмом, який не може бути підставою недопущення позивача до суду.

За таких обставин, відповідно до ст. 379 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 268, ст. 374, 379, 382, 381-389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 12.02.2020 року - скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи, які не заявляються самостійних вимог ОСОБА_8 , Кілійська районна державна нотаріальна контора про визнання договору купівлі продажу недійсним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі- продажу - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А.П Заїкін

О. М. Таварткіладзе