Провадження № 22-ц/801/2157/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 рокуСправа № 127/17573/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Сопруна В.В., Стадника І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниця цивільну справу №127/17573/20 за позовом Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Венгрин О.О.

встановив:

У серпні 2020 року Комунальне підприємство Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго"звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач зареєстрований та проживає в квартирі по АДРЕСА_1 . КП ВМР "ВМТЕ" запропонувало населенню публічну оферту для ознайомлення та укладення договорів про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання шляхом опублікування у Вінницькій газеті №32 від 03.08.2018 р. типового договору приєднання. Відповідач ОСОБА_1 не відмовився від укладення договору, тому вважається таким, що погодився з умовами типового договору. КП ВМР "ВМТЕ" своєчасно та регулярно надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в квартиру, де проживає відповідач. Відповідач ОСОБА_1 не виконує зобов`язання з оплати послуг з централізованого теплопостачання, станом на 30.06.2020 р. має заборгованість в розмірі 10481,57 грн. Просило стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з централізованого теплопостачання станом на 30.06.2020 р. в розмірі 10481,57 грн, а також нараховані згідно ст. 625 ЦК України 219,97 грн - 3% річних, 186,00 грн - інфляційні.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання станом на 30.06.2020 р. в розмірі 10481 (десять тисяч чотириста вісімдесят одна) грн 57 к., 219 (двісті девятнадцять) грн 97 к. - 3% річних, 186,00 (сто вісімдесят шість) грн - інфляційні, а також стягнути 2102,00 грн судового збору на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго".

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач належним чином зобов`язання по оплаті послуг з теплопостачання не виконує, тому заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію підлягають задоволенню у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовував тим, що суд першої інстанції не встановив обставини та не довів, що відповідач уклав з позивачем договір на постачання теплової енергії. Крім того, відповідач в апеляційній скарзі зазначив, що він неодноразово подавав заяви до позивача про від`єднання від мережі централізованого опалення у зв`язку із наданням неякісних послуг. Також зазначив, що послуг з постачання теплової енергії у тому обсязі, який надано позивачем, відповідач не потребував, у зв`язку з чим безпідставні вимоги позивача про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання.

У строк, визначений судом від КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований в квартирі по АДРЕСА_1 , що підтверджується письмовим доказом - копією довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 20.08.2020 р. (а.с. 18)

Особовий рахунок № НОМЕР_1 на квартиру по АДРЕСА_1 відкритий на ОСОБА_1 (а.с. 11)

У витягу з Вінницької газети №32 від 03.08.2018 р., опубліковано типовий договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води.( а.с. 9)

Згідно ст. 13 ч. 4 абз 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідач ОСОБА_1 не виконував зобов`язання з оплати послуг з централізованого теплопостачання, внаслідок чого станом на 30.06.2020 р. утворилась заборгованість в розмірі 10481,57 грн за спожиті послуги, а також нараховано позивачем згідно ст. 625 ЦК України 219,97 грн - 3% річних, 186,00 грн - інфляційні, що підтверджується оборотною відомістю та розрахунком заборгованості. (а.с. 9, 10)

Надані докази у сукупності мають взаємний зв`язок, є належними і допустимими у зазначених спірних правовідносинах сторін.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ч. 1 ЦК України).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно ст. 7 ч. 2 п. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р. (справа №751/3840/15-ц) зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Згідно ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Відповідач ОСОБА_1 звертався до КП ВМР ВМТЕ щодо припинення надання послуг централізованого теплопостачання, тому що його не влаштовує якість наданих послуг, часта відсутність гарячої води і тарифи. (а.с. 28, 39)

Доказів того, що відповідачу припинено надання послуг позивачем суду не надано. Тобто, послуги відповідачу позивачем надаються.

В постанові Верховного Суду від 14.08.2019 р. (справа №361/20743/15-ц) зазначено, що для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник повинен звернутися до відповідної Комісії органу місцевого самоврядування або місцевого органу виконавчої влади з письмовою заявою про відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання, яка у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації.

Відповідно до розд. ІІІ п. 1 наказу «Про затвердження Порядку відключення споживачів від системи централізованого опалення та постачання гарячої води» від 26.07.2019 р. №169 власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до ЦО та ГВП, мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП у разі, якщо на день набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами КП ВМР ВМТЕ і ОСОБА_1 , встановив, що права позивача відповідачем порушені, оскільки відповідач не оплачував послуги з централізованого теплопостачання, які йому надавались, тому права позивача підлягають захисту, потрібно стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача КП ВМР ВМТЕ заборгованість за надані послуги з централізованого теплопостачання станом на 30.06.2020 р. в розмірі 10481,57 грн, 219,97 грн - 3% річних, 186,00 грн - інфляційні.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення спору та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381,382, 384, 389 ЦПК України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: В.В. Сопрун

І.М. Стадник