Провадження №2/523/297/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"01" грудня 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого судді Мурманової І.М.

за участю секретаря Нестеренко Л.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 09.06.1995 року між нею, ОСОБА_1 , що також діяла в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Даний договір, під № 7611, було укладено на Одеській товарній біржі, та в подальшому позивач зареєструвала право власності в ОМБТІ та РОН. Наразі їй стало відомо, що договір необхідно визнавати дійсним з тих підстав, що дана угода була укладена з порушенням, а відтак позивач змушена звернутись до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2019 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19 червня 2020 року, задоволено клопотання позивача та витребувано від КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» належним чином засвідчену копію матеріалів інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.50).

На адресу суду 15.07.2020 року вх. № 17751 надійшла відповідь на ухвалу суду від КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» згідно якої, витребувану інформацію надати не є можливим з підстав тимчасово відсутнього доступу до відділу архівної документації (а.с.53).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2020 року вирішено провести заочний розгляд справи.

В судове засідання позивач, ОСОБА_1 , не з`явились, при цьому, позивач звернулась на адресу суд з заявою в якій просила розглянути справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, що викладені в позові, також зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.36, 56).

Відповідач, ОСОБА_2 у судові засідання не з`явилась, про дату, час і місце проведення яких повідомлявся у встановленому законом прядку, шляхом розміщенням оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-сайті судової влади України у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України. До суду не з`явився, відзив на адресу суду не надав, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів.

Третя особа: ОСОБА_3 в судове засідання також не з`явилась, однак, звернулась до суду з заявою про проведення засідання за її відсутності, у зв`язку з зайнятістю, зазначила, що позов підтримує та просить його задовольнити (а.с.35).

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов наступного.

Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 7611 від 09.06.1995 року укладеного на Одеській товарній біржі ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_5 , що також діяла від імені та в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_6 купили квартиру АДРЕСА_1 (а.с.7-8). Відповідно до відмітки на звороті даного договору, договір купівлі-продажу зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 27.10.1995 р. кн.21к.стор.1, реєстр № 1719.

Зазначений договір купівлі-продажу був зареєстрований Одеській товарній біржі відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу».

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, від 13.10.2020 року відомості щодо квартири АДРЕСА_1 відсутні.

Разом з цим, судом враховується, що єдиний державний реєстр речових прав на нерухоме майно почав діяти з 1 січня 2013 року.

Згідно довідки (виписка з домової книги про склад сім`ї та прописку) від 17.12.2019 року виданої паспортистом ЖБК «Малиновський -15» в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_7 основний квартиронаймач з 1995 року та ОСОБА_8 з 2006 року (а.с.15).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_9 та ОСОБА_4 уклали шлюб 06 червня 2014 року, прізвище подружжя після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_10 » (а.с.13).

Судом, також встановлено, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , (який був стороною договору купівлі-продажу) помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 18.06.2019 року, серія НОМЕР_1 (а.с.14).

Позивач зазначає, що сторони договору, домовились всіх істотних умов правочину, продавець та покупець виконали всі істотні умови договору, а саме: покупець розрахувалась згідно умов договору, а продавець отримала кошти та звільнила квартиру після чого позивач вселилась до зазначеної частини домоволодіння.

Згідно довідки голови правління ЖКС «Малиновський-15» Мисник В.Н., від 17.12.2019 року № 47, ОСОБА_7 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_2 , заборгованість по комунальним платежам: опалення, холодного і гарячого водопостання, ВЕР, вивіз сміття, станом на 01.12.2019 року відсутня (а.с.18).

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що на сьогоднішній момент позивач проживає в спірній квартирі, сплачує комунальні послуги. Враховуючи, що сторони виконали свої обов`язки за договором, позивач просить визнати у судовому порядку правочин дійсним, оскільки позасудовому порядку вирішите це питання не можливо.

Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами.

Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1995 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, що підтверджується фактом проживання за зазначеною адресою саме позивача по справі та те, що відповідач за вказаною адресою знят з реєстраційного обліку та зареєстрован за іншою адресою місця проживання.

При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1998 році.

При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню. Оскільки позивач придбала квартиру у свою власність у відповідача, виконавши взяті на себе зобов`язання за договором купівлі продажу, а відповідач в свою чергу виконав зобов`язання по передачі квартири позивачу, виїхав з житлового приміщення та знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

У зв`язку з тим, що матеріалами справи встановлений факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість фактично втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація не була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 4-7, 1-13, 258, 259,263-265, 268, 280-285, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 47, 227 ЦК України в редакції 1963 року, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.

Визнати договір № 7611 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 09.06.1995 року на Одеській товарній біржі між ОСОБА_2 , з однієї сторони та ОСОБА_5 , що також діяла від імені та в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , з другої сторони, - дійсним.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з дня отримання рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 07.12.2020 р.

Суддя: