Єдиний унікальний номер: 378/1175/20
Провадження № 2/378/366/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" грудня 2020 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Скороход Т. Н.

за участю секретаря: Соколової О.А.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду смт. Ставище справу за позовом ОСОБА_1 до Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернувся ОСОБА_1 з посиланням на те, що житловий будинок АДРЕСА_1 , 1969 року побудови належав до майна колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_2 , яка набула права власності на вказаний будинок як на майно колгоспного двору. Реєстрація права власності на вказаний житловий будинок до 01.01.2013 р. не була проведена і в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно інформація щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок відсутня. Рішенням 6 сесії сьомого скликання Розкішнянської сільської ради №37-07 16 лютого 2016 року «Про перейменування вулиць та провулків села Розкішна Ставищенського району Київської області», перейменовано вулицю «Щорса» на вулицю «Лисогірська». ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, спадщину після смерті якої прийняв він, спадкоємець за законом, подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та отримавши свідоцтво про прийняття спадщини на частину спадкового майна. Вважає, що ОСОБА_2 за життя набула право власності на вказаний житловий будинок, а тому це право увійшло до складу спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок смерті останньої. 23 листопада 2020 року державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний будинок через відсутність державної реєстрації права власності на ім`я померлої та відсутність правовстановлюючого документа на нього. Як видно з технічного паспорта на вищевказаний житловий будинок на не приватизованій земельній ділянці по АДРЕСА_1 розташовані: житловий будинок «А-1» з прибудовою «а», загальною площею 62,20 кв. метри, житловою площею 41,50 кв. метри, господарські споруди: погріб з шийкою «Б/пг», сарай «В-1», літня кухня «Г-1», огорожа №1, інвентаризаційною вартістю 162106 гривень.

Позивач просить суд визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 на вказаний житловий будинок загальною площею 62,20 м2, житловою площею 41,50 м2 , вартістю 162106 гривень.

Позивач в судове засідання не прибув, в позовній заяві просила справу розглядати без його участі (а.с. 1-5).

Представник відповідача в судове засідання не прибув, відповідач направив до суду заяву, в якій позовні вимоги визнали, просять справу розглядати без участі їх представника (а.с. 44).

Суд, розглянувши письмову заяву про визнання позову представником відповідача, та перевіривши матеріали справи, вважає, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Матеріалами справи встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 , 1969 року побудови, належав до майна колгоспного двору, головою якого була мати позивача ОСОБА_2 (а.с. 9-10, 11).

Свідоцтво про право власності на ім`я померлої Розкішнянською сільською радою не видавалося (а.с. 14), реєстрація права власності на вказаний житловий будинок до 01.01.2013 р. не була проведена і в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно інформація щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок відсутня (а.с. 37зв., 18).

Відповідно до копії технічного паспорта (а.с. 19-21), довідки Розкішнянської сільської ради від 10 листопада 2020 року № 1298 (а.с. 12) вказаний житловий будинок загальною площею 62,2 кв. метри, житловою площею 41,5 кв. метри, вартістю 162106 гривень розташований на не приватизованій земельній ділянці, на якій також знаходяться погріб з шийкою „Б/пг, прибудова „а, сарай „В-1, літня кухня-сарай „Г-1 та огорожа № 1.

16 лютого 2016 року рішенням шостої сесії сьомого скликання Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області № 37-07 „Про перейменування вулиць та провулків села Розкішна Ставищенського району Київської області перейменовано вулицю „Щорса на вулицю „Лисогірська (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла (а.с. 15). До спадкового майна померлої належить вищевказаний житловий будинок.

З копії спадкової справи (а.с. 30-38) встановлено, що після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняв її син - позивач, який подав до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. ОСОБА_3 - спадкоємиця за заповітом, посвідченим 13 березня 2000 року секретарем Розкішнянської сільської ради Добровольською К.В., подала до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини. Інших спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_2 немає (а.с. 11).

23 листопада 2020 року державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори Цимбалюк В.М. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок через відсутність правовстановлюючих документів на будинок та реєстрації права власності на нього (а. с. 17).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Як вбачається із статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220 ч. 1, 1223 ч. 3 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як встановлено ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом.

Відповідно до ч. 5 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ОСОБА_2 за життя набула права власності на вищевказаний житловий будинок, як на майно колгоспного двору, а позивач набув права власності на даний будинок в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 , і оскільки відповідачем позов визнається, то його слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 120 ЦК УРСР (1963), ст.ст. 15 ч. 1, 392, 1218, 1223 ч. 2, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст. ст. 2, 12, 81, 141, 247, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_2 загальною площею 62,2 м2, житловою площею 41,5 м2 , вартістю 162106 (сто шістдесят дві тисячі сто шість) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ставищенський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Т. Н. Скороход