Справа 206/356/20
Провадження 2/206/421/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року в залі суду в м. Дніпрі Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретарю Панюшкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за участі представника

позивача, адвоката Шевченко З.Г.,

в с т а н о в и в:

29 січня 2020 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з зазначеним позовом.

В прохальній частині позову позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 . В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача всі судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачка ОСОБА_2 є її донькою. Їй на праві власності на підставі договору купівлі продажу квартири від 27 вересня 2011 року, посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори, належить квартира АДРЕСА_1 . Квартира є однокімнатною, загально її площа складає 30,1 кв.м., а житлова 16,8 кв.м. В квартирі, крім неї зареєстровані її фактичний чоловік ОСОБА_3 , її дочка відповідачка ОСОБА_2 , її онук ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Фактично в квартирі проживає вона, її фактичний чоловік ОСОБА_3 та двоє її малолітніх онуків: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відносно її онуків, а своїх дітей відповідачка ОСОБА_2 рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2017 року позбавлена батьківських прав. Рішенням виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпрі ради від 23.06.2017 року №190 вона була призначена опікуном малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та місце проживання дітей було визначено з нею за адресою: АДРЕСА_2 . Так як відповідачка позбавлена батьківських прав, вона не має права проживати разом з дітьми. Але відповідачка ОСОБА_2 з моменту придбання позивачкою квартири та реєстрації її в спірній квартирі, в квартиру не вселилася і ніколи в квартирі не проживала. Її речей в спірній квартирі ніколи не було. Вона проживала за адресою проживання свого чоловіка ОСОБА_8 , а після того як вони припинили спільне проживання їй невідомо, де проживає відповідачка. Факт не проживання відповідачки в спірній квартирі порушують законні права позивача та інтереси, так як вона змушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Домовленості між нею та відповідачкою щодо збереження за нею права користування житлом в спірній квартирі не було. На підставі викладеного просить задовольнити позовні вимоги (а.с. 2-4).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2020 року по даній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду (а.с. 10).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19.08.2020 року по даній справі було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с. 41).

В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити, також пояснила, що відповідачка з дня покупки квартири там не проживала, вона проживала у свого чоловіка (першого), потім в другого чоловіка. Відповідачка втекла з дому, коли вони жили з батьком. Відповідачка була зареєстрована по АДРЕСА_3 , вона була прописана у її батьків, коли вона купила однокімнатну квартиру вона її виписала з 3-х кімнатної і прописала в свою квартиру. В квартирі проживає вона, її чоловік та два онука, відповідачка не проживає. Ключи від квартири у відповідачки були, вона просила її добровільно виписатися, але вона їй відмовила, були змінені замки. Також повідомила, що відповідачка хотіла потрапити до квартири, але вона її не пускала.

Представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог, суду пояснила, що позивачка її не пускає до квартири, вона проживала в даній квартирі зі своїм громадським чоловіком, але її не пускали, ще до того, коли у неї відібрали дітей. З 2012 року їй чинили перешкоди до доступу у квартиру, вона повернулася проживати до бабусі на АДРЕСА_4 . В квартирі в яку не пускає її позивачка їй належить, меблева стінка та ще деякі речі, позивачка їй чинить перешкоди та не дає їй можливості потрапити до квартири, зараз проживає зі своїм громадським чоловіком у його квартирі.

Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився про день та час розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився про день та час розгляд справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 23).

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає за цією адресою з 2009 року, бачила тільки ОСОБА_10 , її чоловіка та дітей, відповідачку вона не знає. Вона розносить квитанції по квартирам, раз на рік знімає контрольні покази з лічильників, відповідачку за цей період коли знімала покази не бачила.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27.09.2011 року посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорошманенко Н.С., ОСОБА_11 продала ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 5,6).

Рішенням Соборної районної у місті Дніпрі ради від 09.06.2017 року за № 180, вирішено: 1 Надати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , статус дітей позбавлених батьківського піклування. 2. Контроль за виконанням рішення покласти на заступника голови районної у місті ради з питань діяльності виконавчих органів Астраханцева А.Б. (а.с. 9).

Рішенням Соборної районної у місті Дніпрі ради від 23.06.2017 року за № 190, вирішено: 1. Призначсити ОСОБА_1 , 1975 року народження, опікуном ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 2 Призначити місце мешкання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою опікуна ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 (а.с. 10).

З довідки №632 від 24.01.2020 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: АДРЕСА_2 , вбачається, що в даній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 (а.с. 7).

Відповідно акту від 28.01.2020 року виданого КП «ЖП Самарського району» ДМР та завіреного директором Файфер С.Н., вбачається, що ОСОБА_2 не проживає по АДРЕСА_2 з 01.10.2011 року по теперішній час (а.с. 8).

Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичним обставинами справи, суд доходить до наступного.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.ст. 1, 9 ЖК УРСР кожен має право на житло. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, а також ст. Протоколу № 1 до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом статей 64, 65 ЖК України наймач і члени сім`ї, що проживають разом, набувають права користування одним жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду. Особа, яка вселилась до наймача як член сім`ї, не набуває права користування займаним ним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду або якщо є інші докази того, що вона при цьому не змінювала свого постійного місця проживання.

Згідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ст. 156 ЖК Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Виходячи з положень Конституції України про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність прописки не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилася до наймача, так і для відмови в цьому.

Суд зазначає, що право на проживання передбачає право користування і збереження за особою певної житлової площі в будинку (квартирі) приватного або громадського житлового фонду. Таке право не є формальним, а є гарантією забезпечення особи житлом. При цьому наявність або відсутність реєстрації жодним чином не впливає на це право.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови № 9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

З поданих пояснень самої позивачки наданих в судовому засіданні вбачається, що вона сама робила перешкоду відповідачці в користування в даній квартири, яке також підтверджується самою відповідачкою, що на неодноразові спроби попасти в квартири позивачка чинила їй перешкоду.

Судом не беруться до уваги покази свідка ОСОБА_9 , оскільки з наданих показів вбачається, що свідок лише один раз на рік приходить до квартири позивачки та знімає покази з лічильника, раз на місяць розносить рахунки, тобто не має малого інтервалу спілкування з позивачкою та потрапляння до даної квартири щоб мати можливість ствердження, що відповідачка не з`являється до даної квартири та має на меті потрапити до неї.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири). Припинення сімейних стосунків з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Таке право вони втрачають лише в разі вибуття на інше постійне місце проживання і припинення внаслідок цього сімейних стосунків із власником.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, всупереч ст. 81 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_2 іншого житла не має, дійсно не сплачує комунальні послуги, тимчасово проживає в іншій квартирі зі своїм цивільним чоловіком, однак дані обставини не є обумовленістю того, що відповідачка з власної ініціативи не хоче проживати в даній квартирі, а створені самою позивачкою шляхом здійснення перешкод відповідачці у проживанні в квартирі.

Позивачкою не надано доказів, що відповідач втратила інтерес проживання в квартирі АДРЕСА_1 . Крім того проживання дітей стосовно яких відповідач позбавлена батьківських прав, не виключає право останньої на проживання.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити в позові повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 листопада 2020 року.

Суддя А.О. Сухоруков