22-ц/804/3735/20
263/9526/19

Єдиний унікальний номер 263/9526/19
Номер провадження 22-ц/804/3735/20
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

23 грудня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Баркова В.М., Лопатіної М.Ю.,

за участю секретаря Сидельнікової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 вересня 2020 року у складі суду Музика О.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради про встановлення факту постійного проживання та визнання права на приватизацію, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

27 червня 2019 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовною заявою про встановлення факту постійного проживання та визнання права на приватизацію.

Позовна заява, мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які перебувають у шлюбі з 23.08.1980 року, виявили наміри здійснити безоплатну приватизацію 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 , де вони проживають на підставі ордеру від 01.10.2012 року за №006828, виданому ВК Маріупольської міської ради. З метою реалізації своїх намірів вони звернулися до Департаменту міського майна Маріупольської міської ради, де отримали відповідь від 31.07.2017 року за № 724-18229-36.1/08, що департамент не має можливості оформити передачу квартири в приватну власність без наявності документів, які підтверджують не використання ними житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, таким документом є довідки з попередніх місць реєстрації після 1992 року, тому їм необхідно надати довідки про реєстрацію ОСОБА_2 в період з 01.01.1993 року по 20.04.2006 року та ОСОБА_1 в період з 01.01.1993 року по 15.11.2005 року. Позивачі не можуть надати перелічених у відповіді документів, оскільки певний час проживали та були зареєстровані в Новоазовському районі Донецької області та Автономній Республіці Крим, які на тепер є тимчасово окупованими.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 вересня 2020 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право на безоплатну приватизацію двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 24,1 кв. м. Вирішено питання щодо судового збору.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі навели докази, що ними не використовувалися житлові чеки на приватизацію житлового фонду за попереднім місцем реєстрації, тобто у Новоазовському районі Донецької області та відповідно в Автономній Республіці Крим, вони надали підтвердження у вигляді Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які не містять відомостей про належність їм будь-якого майна на праві власності. Інші докази залишилися на непідконтрольній державній владі України території, тому вони не мають можливості їх надати. В свою чергу відповідачем, як державним органом, не доведено фактів використання позивачами житлових чеків на приватизацію.

Висновки щодо вимог в частині визнання за позивачами факту проживання в період з 20.05.1985 року по 15.11.2005 року за адресою АДРЕСА_2 та факту проживання ОСОБА_1 за період з 03.12.2005 року по 26.07.2011 року за адресою АДРЕСА_3 , не внесені до резолютивної частини рішення з тих причин, що вказані факти необхідні позивачам для подальшого вирішення спору про право, тобто права на приватизацію. Документи, які є в наявності у сторін не спростовують вказаних обставин, проте є недостатніми для представлення їх відповідачу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з даним рішенням, відповідач Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачі повинні мати довідку про невикористання житлових чеків, яку повинні отримати у органі приватизації за місцем проживання. Державний банк - АТ «Ощадбанк» не забезпечив збереження інформації про використання житлових чеків громадян на території Донецької області. Тому саме відповідач, повинен довести факт невикористання житлових чеків. Крім того зазначає, що судом першої інстанції помилково розцінено лист департаменту міського майна Маріупольської міської ради від 31 липня 2017 р. № 724-18229-26.1/08 як відмову у приватизації квартири. Дії Департаменту міського майна Маріупольської міської ради відповідають чинному законодавству, звернення заявника було розглянуто та надано роз`яснення для забезпечення їх можливості оформити приватизацію квартири. Даний спір виник не з вини відповідача, а тому покладення судом на відповідача судових витрат є помилковим.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Представник відповідача Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Мащенко Д.О. в суді апеляційної інстанції підтримала доводи апеляційної скарги, просила їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_3 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили її залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивачка ОСОБА_1 в суд апеляційної інстанції не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення не відповідає, обставини судом першої інстанції встановлено не повно, висновки зроблено без дотримання вимог законів, які регулюють спірні відносини.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до відмітки у паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 з 20 квітня 2006 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно з відмітками у паспорті громадянки України серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 з 20 травня 1985 року по 15 листопада 2005 року була зареєстрована у с. Набережне Новоазовського району Донецької області, з 03 грудня 2005 року по 26 липня 2011 року зареєстрована по АДРЕСА_5 та з 29 липня 2011 року до теперішнього часу по АДРЕСА_4 .

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 23 серпня 1980 року серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 23 серпня 1980 року уклав шлюб із ОСОБА_4 , про що вчинений актовий запис № 10, після шлюбу дружині присвоєне прізвище ОСОБА_5 .

Рішенням Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 15 лютого 2006 року № 54/1 включено до житлового фонду нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі 14-поверхового будинку, за адресою: АДРЕСА_6 ; двокімнатну квартиру у будинку АДРЕСА_6 розподіллено житлово-комунальному підприємству «Домовик-2» для надання родині ОСОБА_5 та включено її до службової житлової площі.

Рішенням Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 18 липня 2012 року № 195/3 виключено з числа службової житлової площі окрему двокімнатну квартиру АДРЕСА_7 .

Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради 01 жовтня 2012 року ОСОБА_2 та його родині у складі дружини ОСОБА_1 , виданий ордер серії КО № 006828 на житлове приміщення квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 24,1 кв. м.

Відповідно до особового рахунку № НОМЕР_4 до квартири АДРЕСА_1 , посвідченого директором ККП КК «Західна» Росич Ю.М., до вказаної квартири 20 квітня 2006 року прибув ОСОБА_2 , 1963 року народження, з 04 травня 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав ОСОБА_6 , 1981 року народження, та 27 липня 2011 року прибула ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою Маріупольського бюро технічної інвентаризації від 29 жовтня 2008 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомостей про наявність у ОСОБА_2 приватного будинку і приватизованої квартири у бюро технічної інвентаризації не містяться.

Згідно з Витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11 жовтня 2004 року, приватний будинок по АДРЕСА_5 на праві приватної власності належить ОСОБА_7 .

Департамент міського майна Маріупольської міської ради листом від 31 липня 2017 року № 724-18229-36.1/08 повідомив ОСОБА_2 , що його звернення про передачу у власність спірної квартири розглянуто та за наслідками його розгляду йому роз`яснено, що Департаменту не представилось за можливе оформити передачу квартири АДРЕСА_1 у приватну власність, внаслідок відсутності довідки з місця реєстрації за період з 01 січня 1993 року по 20 квітня 2006 року та довідки про реєстрацію ОСОБА_1 за період з 01 січня 1993 року по 15 листопада 2005 року, а також довідки про невикористання права на приватизацію житла за місцем реєстрації за указаний період.

На запит суду Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» 20 лютого 2020 року повідомило, що з 14 квітня 2014 року розпочато Антитерористичну операцію, внаслідок чого Національним банком України прийнятті заходи з метою збереження ліквідності банківської системи та, починаючи з 24 липня 2014 року, призупинено здійснення фінансових операцій на окремих територіях Донецької і Луганської областей. Таким чином, діяльність окремих територіальних відділень АТ «Ощадбанк» в Донецькій області та Криму, які розташовані на непідконтрольній території зупинена, доступу до вказаних документів тимчасово не має.

Управління міського майна Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради 16 березня 2020 року, на запит суду, повідомило, що списки використаних чеків на приватизацію житлового фонду зберігаються за попереднім місцем реєстрації громадянина, у м. Маріуполі відсутні відомості в реєстрі щодо участі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у приватизації державного житлового фонду.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року № 2482 XII зазначено, що приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Згідно частини першої статті 2 вказаного Закону до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Згідно частини першої статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та пункту 13 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Визнаючи за позивачами право на приватизацію спірної квартири, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» вирішення питання щодо приватизації житла є виключною компетенцією органу приватизації.

Оскільки зазначений обов`язок органу приватизації встановлений нормами Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», суд має право зобов`язати орган приватизації, якщо він зволікає з винесенням відповідного рішення або вчиненням інших дій, розглянути заяву про передачу житла в приватну власність, вчинити певні дії, та в разі необґрунтованої відмови, скасувати рішення органу приватизації, зобов`язавши вчинити певні дії, проте вказані вимоги розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

З матеріалів справи не вбачається, що органом приватизації було прийнято рішення про відмову позивачам в задоволенні заяви про приватизацію квартири в якій вони проживають на підставі ордеру, з наведеного вбачається, що звернення до суду з вимогою визнати їх право на приватизацію є передчасним.

Крім того позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просили встановити факт їх постійного проживання за період з 20.05.1985 року по 19.04.2006 за адресою АДРЕСА_2 .

Проте доказів вказаної обставини матеріали справи не містять. Позивачі не надали суду жодних підтверджень їх перебування за вказаною адресою, доказами чого могли бути договори, укладені з органами місцевого самоврядування, квитанції про оплату комунальних послуг, медичні картки, кореспонденція, пояснення свідків, тощо.

В паспорті ОСОБА_1 є відмітки про її проживання за адресою АДРЕСА_8 в період з 20.05.1985 року по 15.11.2005 року, проте, вони не містять інформації про вулицю, будинок та квартиру. (а.с.24)

Паспорт ОСОБА_2 взагалі не містить подібних відміток.

Посилання на довідку Паспортного відділу Жовтневого РВ Маріупольського МВ ГУ МВС України в Донецькій області від 08 липня 2008 року, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 01 липня 2008 року документувався паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 у зв`язку із пошкодженням паспорту серії НОМЕР_5 , виданого Новоазовським РО в Донецькій області від 19 червня 1999 року, суд не може прийняти в якості доказу, бо вона не містить інформації ні про адресу перебування ні про терміни.

Крім того ОСОБА_2 у зазначений період отримав картку фізичної особи - платника податків 26.11.2002 року в ДПІ в Жовневому районі м.Маріуполя.

Відповідно до розділу VII Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 № 822 (далі Положення) фізична особа незалежно від віку (як резидент, так і нерезидент), яка не включена до Державного реєстру, зобов`язана особисто або через представника подати до відповідного контролюючого органу облікову картку фізичної особи платника податків за формою № 1ДР (далі Облікова картка № 1ДР) (додаток 2), яка є водночас заявою для реєстрації у Державному реєстрі, та пред`явити документ, що посвідчує особу, який містить необхідні для реєстрації реквізити (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дату народження, місце народження, місце проживання, громадянство).

Громадяни України подають документи до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем проживання), а ті, які тимчасово перебувають за межами населеного пункту проживання або не мають постійного місця проживання в Україні, до будь-якого контролюючого органу (пункт 6 розділу ІІІ Положення).

З вище вказаних обставин колегія суддів апеляційної інстанції не має підстав для задоволення вище вказаних вимог.

Висновки суду першої інстанції, що презумпція спільності проживання сім`ї, пов`язаність спільним побутом, взаємними правами та обов`язками у достатній мірі підтверджують факт постійного проживання позивача в Новоазовському районі разом з дружиною не є переконливими.

Вимоги в частині визнання факту проживання ОСОБА_1 в період з 03.12.2005 року по 26.07.2011 рік за адресою: АДРЕСА_3 , колегія суддів апеляційної інстанції вважає можливим задовольнити, так як ця інформація підтверджена відмітками в її паспорті. Крім того паспорт ОСОБА_1 містить інформацію про клеєння фото 21.10.2008 року.

Відповідно п.12 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII в редакції Постанови ВР N 719-V ( 719-16 ) від 23.02.2007, видача та обмін паспорта провадяться у місячний термін за місцем постійного проживання громадянина. Вклеювання до паспорта нових фотокарток при досягненні громадянином 25 - і 45-річного віку провадиться у п`ятиденний термін.

Громадянин України (його опікун/піклувальник - відносно осіб, які визнані судом обмежено дієздатними або недієздатними) при досягненні 25- і 45- річного віку (протягом місяця після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта громадянина України зразка 1994 року нових фотокарток) звертається до центру надання адміністративних послуг за зареєстрованим місцем проживання особи заявника, у разі якщо місце проживання не зареєстровано за адресою останнього зареєстрованого місця проживання або за місцем фактичного проживання в Україні. Перебіг строку починається з наступного дня відповідної календарної дати ( дати народження). Якщо особа досягла 25- чи 45- річного віку та протягом місячного терміну, після досягнення відповідного віку, не звернулася для вклеювання фотокарток до паспорта зразка 1994 року, такий паспорт громадянина України, вважається недійсним та підлягає обміну на паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм відповідно до законодавства.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вказаних обставин доводи відповідача про незаконність судового рішення є обґрунтованими.

При розгляді даної справи суд враховує, що нормами ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Висновки суду апеляційної інстанції в повній мірі узгоджуються з позицією Верховного Суду висловленою в постанові ВС від 25.11.2020 по справі № 725/3593/19 (№ в ЄДРСР 93302243).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції не правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не повно та не всебічно дослідив наявні у справі докази і не дав їм належну оцінку, не правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив не законне й необґрунтоване рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Повний текст постанови виготовлено 28 грудня 2020 року.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 вересня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту її постійного проживання за період з 03.12.2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 задовольнити.

Встановити факт її постійного проживання за період з 03.12.2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 .

В решті позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: В.М. Барков

М.Ю. Лопатіна