Справа №489/6555/19
Провадження №2/489/1061/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судового засідання Бодюл А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом яким просить суд: визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстраційного обліку в примусовому порядку; стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 3842,00 грн. Мотивуючи свої вимоги тим, що 18 березня 2008 року між АКБ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_5 , ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір б/н, відповідно до якого останні передали кредитору в іпотеку нерухоме майно: домоволодіння з усіма господарськими і побутовими спорудами і будівлями, що складається з двох житлових будинків загальною площею 97,8 кв. м., житловою площею 73,0 кв. м. та загальна площа - 119, 8 кв. м., житлова площа 89,0 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з 25.07.2017 року АТ "Укрсоцбанк" є власником спірного житлового будинку. Отже, відповідачі втратили право користування вказаним житловим будинком відповідно до ст. 317 ЦК України. Позивач звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, про що було надіслано письмову вимогу про усунення порушень. Проте, відповідачі по теперішній час продовжують користуватися житловим будинком АДРЕСА_1 . Такі дії відповідачів створюють перешкоди у здійсненні законних прав власника, який не може вільно користуватися та розпоряджатися нерухомим майном.

Від представника відповідачів надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Посилаючись на те, що 18 березня 2008 року спірне домоволодіння передано в іпотеку в якості забезпечення виконання Договору кредиту № 640/4-155 від 17.03.2008 року укладеного між АКБ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_5 та майновим поручителем ОСОБА_1 Домоволодіння АДРЕСА_1 належало на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_5 у розмірі 8/100 частки та ОСОБА_1 - 92/100 часток на підставі рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 558 від 22.02.2008 року. Отже, вказане домоволодіння не було придбано за рахунок кредиту. Вважає, що АТ "Альфа-банк" не має процесуальних прав звертатися до суду з відповідним позовом, оскільки не власником спірного домоволодіння у відповідності до вимог ст.ст. 182, 334 ЦК України. Відповідачі не отримували повідомлення про те,що позивач набув право власності на спірний будинок шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі Договору на анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 03.11.2017 року. А тому договір на анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 03.11.2017 року має ознаки фіктивності та уявного договору. Також зазначає, що ОСОБА_4 є малолітньою особою, а тому позивачем грубо порушуються права дитини, як самої незахищеної версти населення. Що стосується виселення відповідачів, вважає, що необхідно застосувати норми ст. 109 ЖК УРСР, яка встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення без одночасного надання іншого постійного житлового приміщення. Відповідачі іншого житлового приміщення не мають. Крім того, ОСОБА_5 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 640/4-155 від 17.03.2008 року було примусово реалізовано у 2013 році квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 16.12.2019, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 06.05.2020, провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_6 закрито.

Ухвалою суду від 06.05.2020, залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Службу у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради та зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 02.09.2020, провадження у справі поновлено та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 02.09.2020, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, 18.03.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (далі - іпотекодержатель) з однієї сторони та ОСОБА_1 , ОСОБА_5 (далі - іпотекодавець) з іншої сторони укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сіряковою О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1025, відповідно до якого ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , яка є третьою особою - майновим поручителем, передали в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання, домоволодіння з усіма господарськими і побутовими будівлями і спорудами, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить іпотекодавцям на праві спільної часткової власності: ОСОБА_5 - 8/100 часток домоволодіння, ОСОБА_1 - 92/100 частки домоволодіння, на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 07.03.2008 року на підставі рішення № 558 від 22.02.2008 року, зареєстрованого в ММБТІ 07.03.2008 року за реєстраційним № 11283.

Згідно п.п. 1.4, 1.4.1, 1.4.2 Іпотечного договору, розмір основного зобов`язання становить 99000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних та комісії, у розмірі, в строки та в порядку, що визначені договором, яким обумовлене основне зобов`язання строком до березня 2018 року.

Відповідно до п. 4.1 Іпотечного договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктами 4.5, 4.5.3 Іпотечного договору, передбачено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 30.04.2020 року, право власності на домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 зареєстровано за Акціонерним товариством "Укрсоцбанк" на підставі: Іпотечного договору від 18.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сіряковою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1025; договору кредиту № 640/4-155від 17.03.2008 року; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням № УСБ-412 від 03.11.2017 року; рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 13.11.2017 року № 866.

Відповідно до довідки з Департаменту з надання адміністративних послуг від 14.11.2019 року за вих. № 19.03.03-12/8648/19, станом на 20.09.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

Згідно рішення № 5/2019 єдиного акціонера Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" від 15.10.2019 року,протоколу № 4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства "Альфа-банк" від 15.10.2019 року, прийнято рішення, щодо визначення правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків Акціонерного товариства "Укрсоцбанк", які зазначені у передавальному акті, виникає у Акціонерного товариства "Альфа-банк".

22 листопада 2019 року представником позивача АТ "Альфа-банк" на адресу відповідачів направлено вимогу про виселення та зняття з реєстраційного обліку з домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 (а.с 10-12).

Представник відповідача в своєму відзиві зазначає, що відповідачі не отримували повідомлення про те, що позивач набув право власності на спірний будинок шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі Договору на анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 03.11.2017 року. А тому, вважає, що договір на анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 03.11.2017 року має ознаки фіктивності та уявного договору.

Крім того, ОСОБА_5 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 640/4-155 від 17.03.2008 року було примусово реалізовано у 2013 році квартиру АДРЕСА_2 .

Проте, дане твердження судом не береться до уваги, оскільки доказів на підтвердження зазначеного суду не надано.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 липня 2020 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до Державного реєстратора комунального підприємства «Енерго» Миколаївської області Лубінської Олени Миколаївни, Акціонерного товариства «Альфа Банк», третя особа орган опіки та піклування Миколаївської міської ради в особі служби у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради; ОСОБА_6 про визнання дій державного реєстратора протиправними щодо проведення державної реєстрації права власності та скасування рішень та запису про державну реєстрацію відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 12.10.2020, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов ОСОБА_5 та ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення та запис державного реєстратора комунального підприємства «Енерго» Миколаївської області Лубінської Олени Миколаївни про державну реєстрацію права власності за акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-банк», на домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , індексний номер 47977690 від 27.07.2019. Стягнуто з акціонерного товариства «Альфа-банк» на користь ОСОБА_5 судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції у сумі 2101,70 грн. Стягнуто з акціонерного товариства «Альфа-банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції у сумі 2522,10 грн.

Рішення набрало законної сили 13.10.2020.

Згідно зі статями 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно із ч.1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 вказаного Закону передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Аналіз ч.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» свідчить, що законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За такого, суд вбачає, що позивач є іпотекодержателем нерухомого майна домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , та має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою кредитного зобов`язання, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Частиною першою статті 40 Закону «Про іпотеку», передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом..

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР.

За загальним правилом, визначеним частиною другою статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення.

Прикінцевими положеннями Закону України "Про іпотеку", який набрав чинності з 1 січня 2004 року, внесено зміни до ЖК УРСР, зокрема, текст статті 109 викладено у новій редакції, та в частині другій цієї статті як виключення спростовано вищезазначене загальне правило для громадян, яких виселяють при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

За змістом частини другої статті 40 Закону України "Про іпотеку", після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічні норми містяться в частині третій статті 109 ЖК УРСР.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

В даному випадку суд вважає, що ключовим є походження грошових коштів за які було придбане іпотечне житло.

Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20 березня 1952 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В частині ж другій цієї статті зазначено, що попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Таким чином, правомочності власника не є абсолютними, законом можуть встановлюватися певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення балансу інтересів у суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 28 вересня 1995 року у справі «Сколло проти Італії» («Skollo v Italy») дійшов висновку, що необхідно зважати на той факт, що держава може приймати будь-які закони, які вважатиме за потрібне для встановлення контролю за використанням власності відповідно до суспільних інтересів. Відповідні закони, на думку Суду, частіше за все приймаються у сфері забезпечення громадян житлом. З метою реалізації такої політики законодавчий орган має користуватися розсудом у широких межах як у питанні визначення наявності проблеми, що викликає занепокоєність суспільства, так і у питанні вибору детальних заходів та запровадження механізму для їх реалізації. ЄСПЛ зазначив, що погоджується на здійснення контролю за правом власності за умови, що відповідний контроль має під собою «розумні підстави» (пункт 28 Рішення).

Статтю 109 ЖК УРСР викладено в саме в такій редакції з урахуванням економічної та соціальної ситуації в державі з метою захисту суспільних інтересів, зокрема незахищених верст населення, які в силу об`єктивних обставин мають ризики втратити право користування житлом.

Разом з тим, відповідно до практики ЄСПЛ вживаючи будь-яких заходів, у тому числі й обмеження мирного володіння майном, держава повинна дбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, під час виселення в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту та забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, а також скасування рішення та запису державного реєстратора КП «Енерго» Лубінської О.М. про державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-банк» на спірне майно, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Судом не встановлено підстав для позбавлення відповідачів права користування спірним житловим приміщенням, то відповідно до положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Україні» відсутні підстави для зняття з реєстрації місця проживання відповідачів.

Щодо судових витрат, то суд зазначає, що у відповідності до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку - відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: Акціонерне товариство "Альфа-Банк", , юридична адреса: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100.

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, юридична адреса: м. Миколаїв, пр-т Богоявленський, 1.

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «30» грудня 2020 року.