Справа № 461/4259/18 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/132/18 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Шеремети Н. О., Цяцяка Р. П.

при секретарі: Цап П. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Львівської міської ради, ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 30 липня 2018 року у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дорошенка 25» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - Львівської міської ради, про витребування майна та визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

08.06.2018 р. ОСББ «Дорошенка 25» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Львівська міська рада про витребування майна та визнання права власності на нежитлові приміщення загальною площею 52,2 кв.м під індексами 19-1 площею 11,3 кв.м, 19-2 площею 29,5 кв.м, 19-3 площею 11,4 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 04.03.2013 року за ОСОБА_2 визнано право власності на нежитлові приміщення площею 52,2 кв.м., що знаходяться в будинку АДРЕСА_1 (позначені на поверховому плані ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 22.02.2001 року під індексами 19-1 площею 11,3 кв.м, 19-2 площею 29,5 кв.м, 19-3 площею 11,4 кв.м) та зобов`язано РС ЛМУЮ зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на зазначені нежитлові приміщення. В подальшому, ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності на ці приміщення та з метою приховання обставин протиправної приватизації спірних приміщень, які є допоміжними приміщеннями будинку, відчужив їх ОСОБА_3 , яка в свою чергу відчужила їх ОСОБА_4 . Постановою Апеляційного суду Львівської області від 17.05.2018 року рішення Галицького районного суду м.Львова від 04.03.2013 року, яким було визнано право власності на спірні приміщення за ОСОБА_2 скасовано та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 . Відтак, в силу Закону, спірні нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 знову перейшли у спільну власність співвласників будинку АДРЕСА_1 . Однак, оскільки право власності ОСОБА_4 на зазначені приміщення не є скасованим, такі підлягають витребуванню у власність ОСББ «Дорошенка 25», яке діє в інтересах та на захист прав співвласників багатоквартирного будинку, в порядку ст.388 ЦК України.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Витребувано від ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дорошенка 25» нежитлові приміщення загальною площею 52,2 кв.м під індексами 19-1 площею 11,3 кв.м, 19-2 площею 29,5 кв.м, 19-3 площею 11,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнано за Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Дорошенка 25» право власності на нежитлові приміщення загальною площею 52,2 кв.м під індексами 19-1 площею 11,3 кв.м, 19-2 площею 29,5 кв.м, 19-3 площею 11,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду оскаржила Львівська міська рада.

Вважає його незаконним, необгрунтованим, таким, що постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що нежитлові приміщення загальною площею 52,2 кв.м, що знаходяться в будинку АДРЕСА_1 , належать на праві комунальної власності територіальній громаді м. АДРЕСА_1 в особі Львівської міської ради, що підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідно до ч.5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад право суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Враховуючи, що власник майна - Львівська міська рада не приймала рішення щодо відчуження спірних нежитлових приміщень з комунальної власності, оскаржуваним рішенням суду порушено права Львівської міської ради, як законного власника спірного майна. Задовольняючи позовні вимоги ОСББ «Дорошенка 25», суд першої інстанції не врахував рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 року №4-рп/2004 та від 09.11.2011 року №14-рп/2011, у яких роз`яснено, які приміщення відносяться до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку та які передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків, До таких приміщень віднесено підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і інші. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1

Вважає його незаконним, необгрунтованим, таким, що постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що позивач не надав суду належних доказів того, що спірні приміщення перебували у власності мешканців будинку по АДРЕСА_1 . Суд не врахував, що такі є нежитловими приміщеннями в багатоквартирному будинку та самостійним об`єктом нерухомого майна. Крім того, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зіслався на обставини, встановлені апеляційним судом у іншій справі, однак такий висновок суду є безпідставним, оскільки зазначені обставини судом апеляційної інстанції не встановлювалися.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСББ «Дорошенка 25» Станько Т. проти скарг заперечив, просив у їх задоволенні відмовити, рішення суду залишити без змін.

Представник Львівської міської ради Шевченко М.І. скаргу підтримала, просила скаргу задоволити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСББ «Дорошенка 25» відмовити.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча неодноразово належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності по наявних матеріалах справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що скарги підлягають до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв тощо) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

За змістом ст. ст. 1, 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у процесі приватизації громадяни набувають право власності на допоміжні приміщення багатоквартирного житлового будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, поза квартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти та машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території, відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї тощо) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Цим положенням Закону дано офіційне тлумачення рішенням Конституційного Суду України від 02.03.2004 року №4-рп/2004, у якому зазначено, що власники квартир дво - або багатоквартирних житловий будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

У ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», ч.2 ст. 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», зазначено, що співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку є власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, тобто, співвласниками багатоквартирного житлового будинку є, як власники квартир, так і власники нежитлових приміщень.

Відповідно до ст. 1 Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», п.п. 1 п.1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, поза квартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкомори, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Аналогічне визначення «допоміжного приміщення» наведено в Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово - комунального господарства від 17.05.2005 року №76.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна. Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Відповідно до ст. 4 ЖК України до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торгівельних, побутових та інших потреб, і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає.

Тобто, поняття допоміжних приміщень та нежитлових приміщень в житлових будинках законодавством чітко розмежовані.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 04.03.2013 року за ОСОБА_2 визнано право власності на нежитлові приміщення, які знаходяться у будинку АДРЕСА_1 та позначені на поверховому плані ОКП ЛОР БТІ та ЕО від 22.01.2001 року індексами 19-1 площею 11,3 м.кв., 19-2 площею 29,5 м.кв. та 19-3 площею 11,4 м.кв. та зобов`язано реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на нежитлові приміщення площею 52,2 кв.м., які знаходяться у будинку АДРЕСА_1 та позначені на поверховому плані ОКП ЛОР БТІ та ЕО від 22.01.2001 року індексами 19-1 площею 11,3 м.кв., 19-2 площею 29,5 м.кв. та 19-3 площею 11,4 м.кв.

11.05.2018 року на підставі зазначеного рішення суду за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на нежитлові приміщення, що знаходяться у будинку АДРЕСА_1 та позначені на поверховому плані ОКП ЛОР БТІ та ЕО від 22.01.2001 року індексами 19-1 площею 11,3 м.кв., 19-2 площею 29,5 м.кв. та 19-3 площею 11,4 м.кв.

17.01.2014 року ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу відчужив вказані приміщення ОСОБА_3

31.07.2015року ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу відчужила спірніі приміщення ОСОБА_1

01.07.2016 року на підставі рішення зборів співвлісників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 створено та зареєстровано ОСББ «Дорошенка 25».

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 17.05.2018 року рішення Галицького районного суду м.Львова від 04.03.2013 року, на підставі якого ОСОБА_2 набув права власності на спірні нежитлові приміщення, скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_2 до Відділу приватизації державного житлового фонду Галицького району м. Львова, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про визнання права власності на нежитлові приміщення, що знаходяться у будинку АДРЕСА_1 та позначені на поверховому плані ОКП ЛОР БТІ та ЕО від 22.01.2001 року індексами 19-1 площею 11,3 м.кв., 19-2 площею 29,5 м.кв. та 19-3 площею 11,4 кв.м - відмовлено.

Тобто, скасована підстава набуття ОСОБА_2 права власності на спірні нежитлові приміщення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСББ «Дорошенка 25» про витребування від ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дорошенка 25» нежитлових приміщень загальною площею 52,2 кв.м під індексами 19-1 площею 11,3 кв.м, 19-2 площею 29,5 кв.м, 19-3 площею 11,4 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та визнаючи за ОСББ «Дорошенка 25» право власності на ці приміщення, районний суд виходив з того, що (дослівно) «…як безспірно встановлено в апеляційному порядку, нежитлові приміщення площею 52,2 кв.м., які знаходяться у будинку АДРЕСА_1 та позначені на поверховому плані ОКП ЛОР БТІ та ЕО від 22.01.2001 року індексами 19-1 площею 11,3 м.кв., 19-2 площею 29,5 м.кв. та 19-3 площею 11,4 м.кв. та зобов`язання реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на нежитлові приміщення площею 52,2 кв.м, які знаходяться в будинку АДРЕСА_1 та позначені на поверховому плані ОКП ЛОР БТІ та ЕО від 22.01.2001 року індексами 19-1 площею 11,3 м.кв., 19-2 площею 29,5 м.кв. та 19-3 площею 11,4 м.кв грубо порушує права ОСББ «Дорошенка 25», оскільки на момент, коли ці приміщення вибули з власності та володіння співвласників будинку, право власності на нежитлові приміщення загального користування будинку АДРЕСА_1 , вже знаходились у спільній власності усіх співвласників цього будинку, а тому безпосередньо стосується їх майнових прав та інтересів. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи які не викликають сумніву у їх об`єктивності».

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися, з наступних мотивів.

Як вбачається зі змісту постанови Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2018 року, якою скасовано рішення Галицького районного суду міста Львова від 04 березня 2013 року про визнання права власності на спірні приміщення за ОСОБА_2 , підставою для скасування такого колегія суддів зазначила, що відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тому, звернутися з позовом про захист права власності шляхом його визнання може саме власник цього майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, і це право повинно підтверджуватися відповідними правовстановлюючими документами, на підставі яких у встановлених законом випадках здійснюється реєстрація права власності. Визнаючи за позивачем право власності на нежитлові приміщення в багатоповерховому будинку, суд не врахував, що доказів того, що між сторонами дійсно виник спір з приводу їх приватизації, як і доказів закріплення таких за позивачем, матеріали справи не містять. Крім того, суд не з`ясував, чи підлягає таке право позивача захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Відтак, апеляційним судом взагалі не з`ясовувалося питання про належність нежитлових приміщень до місць загального користування будинку АДРЕСА_1 чи перебування таких у спільній власності співвласників цього будинку (постанова апеляційного суду від 17.05.2018 року, а.с.82).

Тому, покликання суду на зазначену обставину в оскаржуваному рішенні є безпідставним, а іншого судового рішення, яким би було встановлено належність спірних приміщень до місць загального користування будинку, матеріали справи не містять.

Крім того, спірні приміщення площею 52,2 м.кв, що знаходяться у житловому будинку АДРЕСА_1 та позначені на поверховому плані ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 22.01.2001 року під індексами 19-1 площею 11,3 м.кв, 19-2 площею 29,5 м.кв, 19-3 площею 11,4 м.кв з 1993 року по 2010 рік Управлінням ресурсів Департаменту економічної політики Львівської міської ради на підставі ст.13 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передавалося в оренду Державному підприємству геодезії, картографії та кадастру в Західному регіоні «Західгеодезкартографія», що підтверджується долученими до матеріалів справи договорами оренди (а.с.125-128), що свідчить про те, що протягом тривалого часу ці приміщенн були самостійним об`єктом цивільно - правових відносин.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.08.2018 року будинок АДРЕСА_1 з 21.06.2004 року зареєстровано на праві власності за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради - (частка власності 1/1, форма власності - комунальна).

З врахуванням визначених Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» термінів «допоміжне приміщення» і «нежитлове приміщення», враховуючи, що спірні нежитлові приміщення площею 52,2 м.кв, що знаходяться у житловому будинку АДРЕСА_1 , позначені на поверховому плані ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 22.01.2001 року під індексами 19-1 площею 11,3 м.кв, 19-2 площею 29,5 м.кв., 19-3 площею 11,4 м.кв., не виконують функцій допоміжного приміщення, оскільки не відповідають за забезпечення належного функціонування житлового комплексу, є нежитловими приміщеннями, а відтак, такі є самостійним об`єктом цивільно - правових відносин, відчуження таких приміщень проводиться на підставі загальних норм, що регулюють порядок відчуження майна територіальної громади.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 23 жовтня 2019 року (справа N 598/175/15-ц) Верховний Суд зазначив, що згідно з ч.2 статті 10 Закону статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. При цьому законодавство розділяє поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення як окремого об`єкта нерухомості.

Згідно зі ст.1 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти й машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

У Рішенні від 09 листопада 2011 року у справі N 14-рп/2011 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_19 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" Конституційний Суд України вказав, що за законодавством України допоміжне приміщення у дво - або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Разом з тим, нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Відповідно до п. 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року N 56, нежилі приміщення житлового фонду, які використовуються підприємствами торгівлі, громадського харчування, житлово-комунального та побутового обслуговування населення на умовах оренди, передаються у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

З наведених норм убачається, що у житлових будинках можуть бути як допоможні, так і нежилі приміщення, які мають окреме, незалежне призначення і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять (частина третя статті 4 Житлового кодексу Української РСР) і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами про належність спірних приміщень до допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ст.388 ч.1 п.3 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Враховуючи, що позивач не надав доказів того, що Львівська міська рада, як власник будинку, передала спірні приміщення Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Дорошенка - 25», яке було створено 01.07.2016 року, тому таке, на думку колегії суддів, не набуло права на витребування їх від ОСОБА_1 на підставі ст.388 ЦК України, оскільки таким правом наділений лише власник майна.

З наведених мотивів, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дорошенка - 25» про витребування спірних нежитлових приміщень від ОСОБА_1 та визнання права власності на ці приміщення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Львівської міської ради та ОСОБА_1 задоволити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 30 липня 2018 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дорошенка 25» до ОСОБА_1 , третя особа Львівська міська рада про витребування майна та визнання права власності на нежитлові приміщення загальною площею 52,2 кв.м під індексами 19-1 площею 11,3 кв.м, 19-2 площею 29,5 кв.м, 19-3 площею 11,4 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 13.02.2020 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.