ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5265/20 Справа № 180/25/20 Суддя у 1-й інстанції - Хомченко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за 1/2 частки автомобіля,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2020 року до Марганецького міського суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за 1/2 частки автомобіля.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за 1/2 частки автомобіля задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки HONDA CR-V» 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 в сумі 293 200 (двісті дев`яносто три тисячі двісті) гривень.

Після отримання позивачем вказаного розміру компенсації вартості належної їй частки на спірне майно припинити право власності ОСОБА_2 на автомобіль марки HONDA CR-V» 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 2932 (дві тисячі дев`ятсот тридцять дві) гривні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року по справі №180/25/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року просить рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважає що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов до висновку, що майно з приводу якого порушено спір, а саме автомобіль, є неподільною річчю, у зв`язку з чим виділ в натурі частки позивача є неможливим, а тому позивач обґрунтовано звернулась з позовом про стягнення грошової компенсації.

Але з таким висновком суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

За час шлюбу сторонами було придбано автомобіль HONDA CR-V» 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , оціночна (ринкова) вартість автомобіля становить 586400,00 грн., який рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 04.04.2019 року поділений між сторонами шляхом визнання за кожним права власності на 1/2 ідеальну частку вказаного автомобіля.

Рішення суду набрало законної сили 29.01.2020 року (а.с.38-44).

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою частковою власністю.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка не зверталась до відповідача з пропозиціями щодо спільного користування автомобілем, та визначення порядку такого користування.

Також, автомобіль перебуває у користуванні відповідача та сторонами не досягнуто згоди щодо користування спірним майном на умовах права спільної часткової власності.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено за домовленістю між ними (ч.ч. 1,2 ст. 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (ч. 4 ст. 71 СК України).

Частинами 1, 2 статті 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, заінтересований в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі ст.364 ЦК України.

Зазначена норма права регулює випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації належної йому частки та визнання за ним права власності на все майно.

За положеннями ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників.

Разом з тим, положення ст. 365 ЦК України регулюють випадки припинення особи на частку у спільному майні та спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати: чи дійсно є неможливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на усе спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар тощо.

Право власності на частку у спільному майні за вимогою позивача співвласника майна, який домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників відповідачів у справі, та визначають умови такого виділу. Виплата компенсації у цьому випадку допускається за наявності умов, визначених пунктами 1-4 ч.1 зазначеної статті, та за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Так, згідно з ч.ч. 1,2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними, у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

При поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.ч. 4,5 ст. 71 СК України).

У разі недосягнення такої згоди між подружжям може застосовуватися ст. 365 ЦК України за наявності для цього відповідних підстав і суд може присудити одному з подружжя річ у натурі, а іншому грошову компенсацію з підстав, передбачених цією статтею.

Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Отже, за змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п.п.1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Згідно з ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно рішення ЄСПЛ в справі Андрій Руденко проти України слідує, що внесення вартості частки у власності на депозитний рахунок суду першої інстанції було і залишається передумовою винесення судом рішення про припинення права на частку у спільному майні.

Розглядаючи даний позов на підставі положень ст. 364 ЦК України, суд повинен надати оцінку, чи не перебуває відповідач у скрутному матеріальному становищі, чи спроможний відповідач виплатити компенсацію вартості належної йому частки у спільному майні.

Також з огляду на закріплені п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України засади добросовісності і розумності, що спонукають суд урахувати інтереси обох співвласників дійти висновку, чи не становить для відповідачки надмірний тягар виплата компенсації.

А тому, аналізуючи вище викладене, суд першої інстанції мав встановити: 1) чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; 2) чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; 3) чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України; 4) чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач має достатній дохід або накопичення для одноразової виплати позивачці компенсації у розмірі половини вартості спірного автомобіля.

Таким чином, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив матеріали справи та помилково дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року скасуванню.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за 1/2 частки автомобіля відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4398,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за 1/2 частки автомобіля відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4398,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова