ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 22-ц/807/3234/20 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Полякова О.З.

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани,

ВСТАНОВИВ

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 01.11.2007 року ОСОБА_1 займає посаду завідуючого Третього хірургічного відділення у Комунальній установі «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя», яка 04.04.2019 року була перетворена у Комунальне некомерційне підприємство «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради (скорочено КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР).

На підставі Наказу директора КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР «Про накладення дисциплінарного стягнення» від 25.09.2019 року №220к-тм, ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Позивач вважає зазначений наказ протиправним, оскільки порушень трудової дисципліни не допускав, посадові обов`язки виконував сумлінно.

Так, відповідно до ст. 149 КЗпП України, позивачу пропонувалося надати пояснення щодо збору підписів на зібранні трудового колективу у відділенні ультразвукової діагностики (працівників лікарні).

Проте, позивач вважає, що це ніяк не стосується внутрішнього трудового розпорядку та його службових обов`язків, тому що зазначений збір підписів проводився 23.09.2019 року під зверненням трудового колективу лікарні до директора КНП «МЛЕ та ШМД ЗМР» ОСОБА_2 стосовно настання можливих негативних наслідків внаслідок реформування хірургічної служби в лікарні, а тому даний захід регулюється Законом України «Про звернення громадян», а не Кодексом законів про працю України.

Так, в тексті Наказу №220к-тм від 25.09.2019 року міститься наступне: « ОСОБА_1 запропонував працівникам підписатися ніби то під зверненням до директора КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» на окремих листках де вже були підписи багатьох працівників. На цей час з`ясувалося що це була скарга».

Колективне звернення працівників КНП «МЛЕ та ШМД ЗМР» було до директора КНП ««МЛЕ та ШМД ЗМР» ОСОБА_2 у виді заяви, а не скарги. І навіть якщо директор КНП «МЛЕ та ШМД ЗМР» тлумачить цю заяву як скаргу, на думку позивача, це не надає йому жодних підстав вважати що це не було зверненням.

Також, позивач зазначає, що перебував на вказаному зібранні трудового колективу відділення ультразвукової діагностики 23.09.2019 року (не покидаючи територію КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР) приблизно 10 хвилин. А згідно пункту 7.4 Додатку 16 до діючого Колективного договору від 16.08.2013 року, укладеного між трудовим колективом та адміністрацією Комунальної установи "Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя», правонаступником якої є КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР, прогулом вважається неявка на роботу, у тому числі відсутність на роботі більше трьох годин впродовж робочого дня без поважних причин.

Крім того, відповідно до тексту Наказу, підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності стало, нібито, порушення Позивачем пунктів 1.6 та 2.6. невідомої останньому «Посадової інструкції завідувача хірургії». Натомість, позивача було ознайомлено лише з «Посадової інструкції завідувача відділенням третього хірургічного відділення П1Х3/09-01» від 17.10.2012 року, розділом 4 якої визначені функціональні обов`язки, які не містять вищезазначених пунктів та обов`язку знаходитись на робочому місці у відділенні. В розділі 8 відомої позивачу Посадової інструкції «Місце знаходження робочого місця, матеріали і устаткування» визначено місцезнаходження його службового кабінету.

Посилаючись на вищезазначене просив суд, скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради від 25.09.2019 року №220к-тм про накладення дисциплінарного стягнення, згідно якого завідуючого хірургічним відділенням № 3 ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та стягнути судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Скасовано Наказ Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради від 25 вересня 2019 року №220к-тм «Про накладення дисциплінарного стягнення», згідно якого завідуючого хірургічним відділенням №3 ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Позивач скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу. Зазначає, що рішення суду ухвалено без порушення норм матеріального та процесуального права, у відповідності до діючого законодавства України. З цих підстав просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 01.11.2007 року займає посаду завідуючого Третього хірургічного відділення у Комунальній установі «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя», яка 04.04.2019 року була перетворена у Комунальне некомерційне підприємство «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради (скорочено КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР), що підтверджується копією трудової книжки.

Наказом директора КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР Івченко Д.В. від 25 вересня 2019 року №220к-тм «Про накладення дисциплінарного стягнення» завідуючого хірургічного відділення №3 ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани (а.с.20)

З наказу вбачається, 23 вересня 2019 року о 14 годині 00 хвилин у відділенні ультразвукової діагности (далі-УЗД) проводилися збори щодо створення нової структури, проведення реорганізації та внесення змін до штатного розкладу. На зборах був присутній завідуючий хірургічного відділення №3 ОСОБА_1 . Після проведення зборів ОСОБА_1 запропонував працівникам підписатися ніби то під зверненням до директора КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» на окремих листках, де вже були підписи багатьох працівників. Відповідно до п.1.6. посадової інструкції завідувача хірургії робоче місце завідувача знаходиться в приміщенні відділення, а відповідно до п 2.6 він може бути у відділенні у неробочий час (вечірні або нічні години, вихідні, святкові дні) за викликом чергового лікаря уролога або з метою перевірки чергового персоналу. Протягом робочого часу завідувач повинен знаходитися на робочому місті у відділенні, тобто завідуючий хірургічного відділення №3 ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці певний час, знаходячись у відділенні УЗД, чим порушив трудову дисципліну.

ОСОБА_1 отримав копію наказу, проте відмовився від його підпису, про що зазначено у самому наказі, а також підтверджується актом КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР від 26 вересня 2019 року «Про відмову завідуючого хірургічного відділення №3 підписати наказ про накладення дисциплінарного стягнення» складеним комісією у складі: Максименко В.В. в.о. заступника директора з медичної частини, ОСОБА_3 начальника відділу кадрів, ОСОБА_4 - начальника юридичного відділу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів порушення позивачем трудової дисципліни.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором (ст. 31 КЗпП України).

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівник зобов`язаний працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення (частина перша статті 147 КЗпП України).

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно з ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення до працівника, власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошуєтьсяв наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Порушення трудової дисципліни - це невиконання чи неналежне виконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Трудові обов`язки працівника визначаються у посадовій (робочій) інструкції. КЗпП України не містить переліку випадків, в яких може застосовуватися догана чи звільнення. Притягнення до дисциплінарної відповідальності і накладення стягнення - це право роботодавця, а не його обов`язок. При визначенні виду стягнення враховуються попередня робота працівника, його ставлення до праці. До застосування дисциплінарного стягнення власник повинен зажадати від працівника письмові пояснення. Якщо працівник відмовився від цього, власник повинен скласти акт про відмову від дачі пояснень і провести дисциплінарне розслідування порушення трудової дисципліни. Власник підприємства зобов`язаний, застосовуючи певний вид дисциплінарного стягнення, видати наказ (розпорядження), в якому в обов`язковому порядку зазначити мотиви застосування стягнення.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в Постанові № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 26.10.1995 року, № 15 від 25.05.1998 року, у спорах з приводу порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст.147,148,149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

У апеляційній скарзі вказано, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності було порушення позивачем п.1.6 та п.2.6 «Посадової інструкції завідувача хірургії».

Відповідно до п.1.6 «Посадової інструкції завідувача хірургії» від 04 квітня 2019 року, робоче місце завідувача відділення хірургії знаходиться в приміщенні відділення хірургії на 4-му поверху кабінет завідуючого відділення.

Відповідно до п.2.6 «Посадової інструкції завідувача хірургії» від 04 квітня 2019 року, завідувач відділення хірургії здійснює систематичний контроль за діяльністю співробітників відділення, за повнотою та якістю лікувально-діагностичного процесу, з`являється у відділення у неробочий час (вечері або нічні години, вихідні, святкові дні) за викликом чергового лікаря уролога або з метою перевірки роботи чергового персоналу.

Попри зазначене, суд першої інстанції вірно вказав, що відповідачем було надано копію «Посадової інструкції завідуючого відділенням хірургії» від 04 квітня 2019 року, яка не затверджена директором КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР ОСОБА_2 , оскільки не містить його підпису, а тому як нормативного документу внутрішнього характеру не має юридичної сили (а.с.85)

Також, копія зазначеної посадової інструкції у графі «З інструкцією ознайомлений, екземпляр отримав» не містить підпису ОСОБА_1 , що свідчить про те, що його не було з нею ознайомлено. Підпис ОСОБА_1 разом з підписами інших посадових осіб КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР, які погоджували зміст посадової інструкції не свідчить про те, що посадова інструкція була затверджена та ОСОБА_1 було з нею ознайомлено.

Разом з тим, позивачем було надано копію посадової інструкції завідувача третім хірургічним відділенням КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» ОСОБА_1 , яка затверджена головним лікарем КУ «МКЛЕ та ШМД м. Запоріжжя» професором ОСОБА_5 17.10.2012 року, з якою ОСОБА_1 під підпис було ознайомлено та надано її екземпляр, та яка взагалі не містить п.1.6. та п 2.6, за порушення яких ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності (а.с.28)

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Наказ «Про накладення дисциплінарного стягнення» від 25.09.2019 року №220к-тм, як нормативний документ внутрішнього характеру не має юридичної сили, оскільки зі змістом посадової інструкції на підставі якої позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності він ознайомлений не був та зазначена посадова інструкція не була затверджена директором КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР ОСОБА_2 .

Також судова колегія звертає увагу на зміст наказу про притягнення до відповідальності, з якого не вбачається, що позивач знаходився у робочий час за межами лікарні, не вбачається також кількість часу, проведеного позивачем нібито за межами робочого місця, не зазначені будь-які негативні наслідки того, що позивач в межах лікарні був присутнім на зборах працівників лікарні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду та додаткове рішення суду ухвалені з додержанням вимог закону і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2020 рокупо цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2020р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: О.З. Поляков

С.В. Кухар