Справа № 323/2758/20
2/323/730/20
У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

"05" листопада 2020 р. м. Оріхів

Суддя Оріхівського районного суду Запорізької області Мінаєв М.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз»,

В С Т А Н О В И В:

02.11.2020 року до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій він просить:

- «встановити факт, що надасть юридичну визначеність, відсутність в Акт № 017987 про демонтаж-монтаж/пломбування засобу вимірювальної техніки від 11.09.2020 року не було виявлено будь-яких пошкоджень (порушень) лічильника газу САМГАЗ G4 № .09.2020 року»;

- «встановити факт, що надасть юридичну визначеність, відсутність в Протоколі № 000852 направлення засобу вимірювальної техніки на експертизу від 11.09.2020 року не було виявлено будь-яких пошкоджень (порушень) лічильника газу САМГАЗ G4 № .09.2020 року»;

- «встановити факт, що надасть юридичну визначеність, що АТ «Запоріжгаз» провів демонтаж лічильника газу САМГАЗ G4 № .09.2020 року.., під час обстеження лічильника газу САМГАЗ G4 № 48028127 не було виявлено будь-яких пошкоджень (порушень), що підтверджується нескладанням Акту про порушення 11.09.2020 року».

Зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки вимоги ст. ст. 175 ЦПК України при поданні цієї заяви не дотримані.

Так, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

При цьому, при виконанні вимог п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачу слід враховувати таке.

Відповідно до ч. 1 і 3 ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, процедурні гарантії, закріплені в ст. 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; п. 33).

Суд також враховує вже зазначену позицію Європейського суду з прав людини у справі «Голдер проти Сполученого Королівства», згідно з якою саме «небезпідставність» доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду. У п. 3032 рішення у справі «Наталія Михайленко проти України» (заява №49069/11) Суд повторює, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (див. рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), п. 36, Series A №18). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання в реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним, та скаржиться на те, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції йому не було надано жодних можливостей подати до суду скаргу (див. серед іншого (inter alia), рішення у справах «Рош проти Сполученого Королівства» (Roche v. the United Kingdom), заява №32555/96, п. 117, та «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (Salontaji-Drobnjak v. Serbia), заява №36500/05, п. 132).

Однак право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб» (див. рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A №93). Встановлюючи такі правила, договірна держава користується певною свободою розсуду, однак обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Крім того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Кордова проти Італії» (№1) (Cordova v. Italy (no. 1)), заява №40877/98, п. 54, та рішення у справі «Фаєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), п. 65, Series A № 294-B).

Таким чином, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Однак, всупереч цьому, в позовній заяві ОСОБА_1 не вказується, з метою захисту якого саме порушеного, невизнаного чи оспорюваного відповідачем права він звертається до суду, і в чому саме полягає юридичний спір між сторонами.

З тексту позовної заяви та доданих до неї документів випливає лише те, що 11.09.2020 року працівники АТ «Запоріжгаз» провели демонтаж встановленого у позивача лічильника газу з метою проведення його періодичної повірки, і що при проведенні демонтажу будь-яких порушень (пошкоджень) лічильника газу виявлено не було. При цьому позивач не вказує на те, що певні дії чи рішення відповідача не відповідали певним нормам права та (або) призвели до порушення, невизнання чи оспорювання суб`єктивних прав позивача.

Крім того, законом не передбачений такий спосіб захисту, як «встановлення факту, який надасть юридичну визначеність», а застосування будь-якого способу захисту залежить від наявності порушення права та природи цього порушення.

Відтак, без вказівки у позовній заяві того, яке саме право позивача порушене, не визнане чи оспорюється, не можна вважати, що й спосіб захисту такого права визначений.

Крім того, всупереч вимогам п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява не містить підтвердження позивачем того, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб ї строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» залишити без руху.

Запропонувати позивачу усунути недоліки, допущені при поданні позовної заяви, шляхом зазначення того, у чому саме полягає юридичний спір між сторонами, із зазначенням конкретного суб`єктивного права чи охоронюваного законом інтересу позивача, яке він вважає порушеним, невизнаним чи оспореним з боку відповідача, а також шляхом надання підтвердження позивачем того, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Надати позивачу строку для усунення недоліків не пізніше десяти днів з дня вручення позивачу копії цієї ухвали.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає. У разі усунення недоліків заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.М. Мінаєв