Ухвала

02 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 761/34269/19

провадження № 61-15441ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Зайцева А. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України», третя особа - професійна спілка працівників Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України», про стягнення невиплаченої частини заробітної плати і премії, визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» про стягнення невиплаченої частини заробітної плати і премії, визнання протиправним та скасування наказу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що він з 04 вересня 2013 року

по 29 травня 2019 року працював у ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» на посаді начальника архівного відділу Управління внутрішньої та зовнішньої безпеки.

На початку квітня 2019 року, при отриманні заробітної плати за березень, позивач помітив, що розмір його заробітної плати значно зменшився у порівнянні з минулим періодом та у порівнянні з розміром нарахованої заробітної плати іншим працівникам. На думку позивача, у відповідача були відсутні, законні та об`єктивні підстави для зменшення розміру оплати праці позивача в період з січня по березень 2019 року, оскільки за вказаний період інтенсивність його праці та функціональні обов`язки не змінювались та він до дисциплінарної відповідальності не притягався.

Крім того, позивач вважає, що його незаконно позбавили премії «за підсумками січня 2019 року» та «за підсумками лютого 2019 року», які в березні 2019 року були нараховані всьому трудовому колективу, що свідчить про суб`єктивний та незаконний характер, таких, прийнятих відповідачем управлінських рішень.

В свою чергу, наказом директора ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» Думенко Т. М. від 29 травня

2019 року №403к позивача було звільнено з посади начальника архівного відділу Управління внутрішньої та зовнішньої безпеки, на підставі його заяви від 14 травня 2019 року. Цього ж дня, позивачу наказом директора ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» Думенко Т. М. № 401к було оголошено догану, за порушення трудової дисципліни, на підставі акту Робочої групи щодо перевірки ситуації, що виникла у зв`язку із накопиченням великої кількості неопрацьованих матеріалів у архівному відділі Управління внутрішньої та зовнішньої безпеки від 22 квітня 2019 року, та за невиконання абзаців 2, 3, 4 та 6 пункту 2.1 розділу 2 та пункту 4.1 розділу 4 Посадової інструкції начальника архівного відділу.

Позивач вважає, що вказаний наказ є незаконним, оскільки був виданий на 37-й день після завершення роботи Робочої групи та винесення рекомендації про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, крім того, такий наказ був виданий без погодженням з профспілковим комітетом.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь невиплачену частину заробітної плати (надбавки), невиплачені премії «за підсумками січня 2019 року» та «за підсумками лютого 2019 року»; визнати протиправним та скасувати наказ № 401к від 29 травня 2019 року ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням Шевченківського районного суду мыста Києва від 26 травня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним наказ ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» № 401к від 29 травня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, та скасовано його.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимогвідмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року апеляційну скаргу ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 травня

2020 року в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача невиплаченої частини заробітної плати та невиплачених премій скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто з ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» на користь ОСОБА_1 невиплачену частину заробітної плати у розмірі 15 300,00 грн.

Стягнуто з ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» на користь ОСОБА_1 невиплачені премії у розмірі

14 526,36 грн.

Вирішено питання розподілу сулових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

21 жовтня 2020 року ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» подав до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, як суду права, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах

та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених

у цій же статті ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірівпрожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судове рішення, ухвалене у справі про стягнення невиплаченої частини заробітної плати (надбавки) у розмірі 15 300,00 грн, невиплачених премій у розмірі 14 526,36 грн, визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Отже, справа № 761/34269/19 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У касаційній скарзі ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України»» зазначає, що справа є малозначною, але оскаржується згідно підпунктів а, в пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України, а саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Отже, випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою

статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою,

пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України», третя особа - професійна спілка працівників Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України», про стягнення невиплаченої частини заробітної плати і премії, визнання протиправним та скасування наказу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська С. Ю. Бурлаков А. Ю. Зайцев