Ухвала

12 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 178/384/17

провадження № 61-2670ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Каратаєвої Л. О., Деркач Н. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вишневе» про визнання трудового договору (контракту) припиненим,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вишневе» (далі - ТОВ «Агрофірма «Вишневе») про визнання трудового договору (контракту) припиненим.

Позов мотивував тим, що він і ОСОБА_2 є засновниками ТОВ «Агрофірма «Вишневе». ОСОБА_2 був призначений на посаду директора ТОВ «Агрофірма» «Вишневе», строком на 5 років.

Посилаючись на те, що строк повноважень відповідача, як директора ТОВ «Агрофірма «Вишневе», закінчився, просив визнати трудовий договір (контракт), укладений між ТОВ «Агрофірма «Вишневе» та ОСОБА_2 припиненим з моменту набрання рішенням суду законної сили; визнати повноваження ОСОБА_2 на посаді директора ТОВ «Агрофірма «Вишневе» припиненими з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Короткий зміст ухвалених судових рішень

Заочним рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2018 року позов задоволено.

Визнано трудовий договір (контракт) укладений між ТОВ «Агрофірма «Вишневе» та ОСОБА_2 припиненим з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Визнано повноваження ОСОБА_2 на посаді директора ТОВ «Агрофірма «Вишневе» припиненими з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Додатковим рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2019 року вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2019 року та додаткове рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня

2019 року скасовано і ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У лютому 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 у якій він просив скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року та залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

До касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, мотивоване тим, що повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду заявник отримав 17 січня 2020 року.

За змістом частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Вивчивши клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, вважаю, що причини пропуску строку на касаційне оскарження, наведені заявником, є поважними, підтверджені відповідними доказами, а тому строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (у редакції чинній на момент подання касаційної скарги) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України (у редакції чинній на момент подання касаційної скарги) для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України (у редакції чинній на момент подання касаційної скарги)в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необгрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору в даній справі є вимоги про визнання трудового договору (контракту) припиненим.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України (у редакції чинній на момент подання касаційної скарги).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України(у редакції чинній на момент подання касаційної скарги), за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України (у редакції чинній на момент подання касаційної скарги) суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (у редакції чинній на момент подання касаційної скарги) випадків за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України (у редакції чинній на момент подання касаційної скарги), Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня

2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вишневе» про визнання трудового договору (контракту) припиненим, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик