Справа № 139/772/20
Провадження № 2/139/204/20
РІШЕННЯ

іменем України

04 листопада 2020 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючого - судді Тучинської Н.В.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Остаповича І.М. представників третіх осіб Свиріпи Я.А. та Марецької Л.С.

секретаря судового засідання Хонькович Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом ОСОБА_1 до органу опіки та піклування Мурованокуриловецької районної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Мурованокуриловецької районної державної адміністрації та Опікунська рада при виконавчому комітеті Жванської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, про повернення дитини,

в с т а н о в и в:

Позивач у справі ОСОБА_1 є матір`ю малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 03 червня 2020 року відібрано від ОСОБА_1 без позбавлення батьківських прав.На даний час позивач вважає, що вона усунула усі причини, які стали підставою для відібрання дитини, створила належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини, а тому 18 вересня 2020 року звернулася до суду з позовом про повернення дитини ОСОБА_3 в сім`ю.

Ухвалою від 22 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче провадження (а.с. 26).

01 жовтня 2020 року отримано відзив на позов (а.с. 29). 06 жовтня 2020 року витребувано (а.с. 34), а 12 жовтня 2020 року судом отримано висновок Опікунської ради при виконавчому комітеті Жванської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області про доцільність/недоцільність повернення малолітньої дитини позивачу.

19 жовтня 2020 року суд своєю ухвалою (а.с. 48) закрив підготовче провадження і призначив розгляд справи по суті.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовну вимогу підтримала і пояснила: Вона є інвалідом з дитинства через психічне захворювання. Однак, вона повністю самостійна і здатна до самообслуговування та до догляду за дитиною. ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народилася дочка ОСОБА_3 . Вона дуже любить свою дочку, дбає, на скільки дозволяють умови проживання, про її здоров`я, харчування та розвиток. Разом з дочкою вона проживала в будинку своєї матері в смт Муровані Курилівці, який дійсно перебуває в аварійному стані, однак вдвох з мамою та без допомоги селищної ради вони не можуть оформити всі належні документи і зробити ремонт. Після відібрання дитини, на початку серпня місяця цього року вона перейшла жити у батьківський будинок в с. Жван. Батько дав дозвіл на реєстрацію місця проживання в будинку її та її малолітньої дочки. Після цього вона зробила необхідний косметичний ремонт у двох кімнатах будинку, випрала речі, запаслась на зиму дровами, прибрала на городі. В цьому будинку вона зростала сама і вважає, що її дочці також буде комфортно жити в таких умовах.

В судових дебатах ОСОБА_1 просила надати можливість відвідувати дочку в будинку дитини, а також забезпечити можливість проживати разом з дитиною в якомусь спеціалізованому закладі.

Представник відповідача - начальник служби у справах дітей Мурованокуриловецької РДА Остапович Ігор Миколайович (а.с. 31) у судовому засіданні позовну вимогу не визнав з підстав, наведених у відзиві, зокрема, пояснив: Крім того, що підставою для відібрання від ОСОБА_1 дитини вкрай незадовільні умови проживання, антисанітарія, постійна присутність в будинку сторонніх п`яних чоловіків і т.п., головною підставою для прийняття такого рішення судом став висновок ЛКК про високий ступінь втрати ОСОБА_1 здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. Ця обставина на сьогоднішній день не змінилася. Крім того, ОСОБА_1 продовжує проживати зі своє матір`ю, яка веде аморальний спосіб життя, в смт Муровані Курилівці в будинку без ремонту, без утеплення, без підводу води, без туалету і т.п. Просив відмовити в позові.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Мурованокуриловецької РДА Свиріпа Яна Анатоліївна письмових пояснень суду не надала, в судовому засіданні не визнала позовні вимоги ОСОБА_1 та зазначила, що Службою з лютого 2018 року неодноразово проводилися обстеження умов проживання та виховання дитини у сім`ї ОСОБА_1 , вказувалися на помилки, недоліки. Неодноразово мати попереджалася про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. Під час обстеження в приміщенні завжди було брудно, був неприємний затхлий запах, дитина не розмовляла, не реагувала на звернення, була завжди брудна, спального місця у дитини не було, наявні в будинку продукти не відповідали критеріям дитячого харчування. Декілька разів, коли вони приходили, ОСОБА_1 вдома не було, а дитина була з бабусею ОСОБА_5 , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, в будинку були п`яні чоловіки. Вважає, що ОСОБА_1 не здатна самостійно піклуватися про дитину, не дивлячись на те, що облаштувала дві кімнати в батьківському будинку в с. Жван. Постійним місцем проживання позивача завжди, в тому числі і в даний час, є аварійний будинок в смт Муровані Курилівці, а сама ОСОБА_1 потребує сторонньої допомоги в самообслуговуванні.

Представник опікунської ради при виконавчому комітеті Жванської сільської ради - сільський голова Марецька Л.С. заявила, що повністю підтримує позицію Служби у справах дітей. Суду пояснила: До сільської ради на початку серпня місяця ц.р. звернувся ОСОБА_6 з проханням зареєструвати в його будинку дочку ОСОБА_1 та її дочку ОСОБА_3 . Сам ОСОБА_6 проживає за межами району і має іншу сім`ю. Відразу після реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та її мати зробили косметичний ремонт у двох кімнатах будинку, завезли дрова, але вони в будинку не проживали, крім того, ОСОБА_5 господар дозволу на проживання в його будинку не надавав.

Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши всі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного:

Наданими до суду документами (рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 03 червня 2020 року (а.с. 4-8), довідкою КНП «Тульчинський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки Вінницької обласної ради» (а.с. 9), довідкою Жванської сільської ради про реєстрацію місця проживання дитини (а.с. 14)) встановлено, а також учасниками справи визнається, що позивач ОСОБА_1 має доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, правовідносини, які виникли між учасниками справи, витікають з прав та обов`язків батьків та дітей, що регулюються Сімейним кодексом України, Законом України "Про охорону дитинства", міжнародними правовими актами у сфері захисту прав дитини.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Малолітні діти є особливою категорією населення, яка характеризується соціальною вразливістю та неспроможністю внаслідок власного віку звернутися до суду з метою реалізації процесуального права.

Як випливає із вимог Конвенції «Про права дитини» та Закону України «Про охорону дитинства», дитинство перебуває в Україні під особливою охороною.

У п. 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1У «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права. Слід зауважити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року, зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 03 червня 2020 року (а.с. 4-8), яке, відповідно до інформації в ЄДРСР, набрало чинності 06 серпня 2020 року, від ОСОБА_1 відібрано без позбавлення батьківських прав малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як слідує, із тексту цього судового рішення, судом було встановлено, що умови проживання малолітньої ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 є критичними, а мати дитини ОСОБА_1 за станом здоров`я не здатна забезпечити безпечні умови життя, здоров`я та морального виховання своєї малолітньої дочки ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 3 ст.170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може ухвалити рішення про повернення їм дитини.

Таким чином, під час розгляду по суті позову про повернення дитини суд має переконатися про повне усунення підстав чи причин, що зумовили відібрання дитини від матері.

Позивач доводить, що вона виправила ситуацію щодо умов проживання дитини. На ствердження такої позиції ОСОБА_1 подала довідки виконавчого комітету Жванської сільської ради № 322 від 05 серпня 2020 року (а.с. 13) та № 313 від 05 серпня 2020 року (а.с. 14) про реєстрацію свого місця проживання та місця проживання своєї малолітньої доньки в АДРЕСА_2 , а також акт обстеження матеріально-побутових умов від 19 серпня 2020 року (а.с. 11) у цьому будинку. Останнім документом, зокрема, доводяться твердження позивача про те, що стан будинку та виділених ОСОБА_1 для проживання кімнат відповідає нормам, придатний для проживання та забезпечений необхідними речами і технікою для проживання матері та дитини (а.с. 18-22).

Згідно довідки КНП «Тульчинський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки Вінницької обласної ради» № 106 від 26 лютого 2020 року (а.с. 9) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться на виховані в будинку дитини з 25.02.2020 року на повному державному утриманні. За час перебування малолітньої ОСОБА_3 в закладі її мати ОСОБА_1 відвідувала дівчинку двічі: 05.02.2020 та 11.03.2020 разом з бабусею, часто цікавиться в телефонному режимі станом здоров`я та розвитком дитини (2-3 рази на тиждень), оскільки відвідування обмежені через впровадження карантинних заходів, пов`язаних із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (а.с. 10).

В той же час, в суді здобуто докази, що позивач ОСОБА_1 продовжує проживати зі своєю матір`ю в аварійному будинку в смт Муровані Курилівці. Ця обставина доводиться поясненнями в судовому засіданні представників третіх осіб, інформацією Мурованокуриловецького ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області № 3863/224/01-2020 від 16.10.2020 (а.с. 45) про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності, а також не заперечується самою позивачем. Так, на запитання головуючої ОСОБА_1 28 жовтня 2020 року пояснила, що поки йдуть судові засідання і нема дитини, то їм з матір`ю зручніше знаходитися в смт Муровані Курилівці, а 04 листопада 2020 року заявила, що останній тиждень жила у своєї хрещеної мами, але також в смт Муровані Курилівці.

Таким чином, суд ставить під сумнів повне усунення такої причини для відібрання від позивача дитини, як критичні умов проживання малолітньої.

Окрім того, відповідно до рішення виконавчого комітету Жванської сільської ради № 20 від 08 жовтня 2020 року та доданого до нього протоколу № 1 засідання опікунської ради при виконкомі Жванської сільської ради від 07 жовтня 2020 року, після детального вивчення способу життя сім`ї позивача прийнято рішення про недоцільність повернення малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її матері ОСОБА_1 .

Щодо другої причини, яка стала підставою для відібрання від ОСОБА_1 дитини, - стану її здоров`я, то суд враховує наступне:

Відповідно до висновку ЛКК КНП «Мурованокуриловецька ЦРЛ» № 223 від 30.09.2020 (а.с. 30) ОСОБА_1 за рівнем обмеження життєдіяльності має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків (а.с. 62).

Допитані в судовому засіданні в якості свідків голова та члени лікарсько-консультативної комісії ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили, що в листопаді 1995 року ОСОБА_1 встановлено діагноз психічних розладів здоров`я і з тих пір вона перебуває на диспансерному обліку у психіатра. З 1998 до 2018 року вона дванадцять разів періодично лікувалася та обстежувалася в спеціалізованих психіатричних медичних закладах м. Вінниці та Вінницької області. Що півроку ОСОБА_1 та її мати ОСОБА_5 звертаються до ЛКК за відповідними довідками для отримання державної соціальної допомоги особі з інвалідністю з дитинства та допомоги на догляд особі, яка проживає разом із інвалідом 1 чи 2 групи внаслідок психічного захворювання. За матеріалами амбулаторної карти, в якій містяться, в тому числі, висновки спеціалізованих медичних психіатричних закладів, ОСОБА_1 має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб, що перешкоджає виконанню нею батьківських обов`язків.

В той же час, з довідки Управління праці та соціального захисту населення Мурованокуриловецької РДА № 01-4/579 від 03.03.2020 (а.с. 44) слідує, що ОСОБА_1 не визнавалася недієздатною, а її мати не призначалася опікуном над нею.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року в справі № 400/936/18 зробив висновок, що дитина не може бути повернута одному з батьків, коли існує загроза їй або умови проживання з цим з батьків є небезпечними для її життя, здоров`я і морального виховання.

Суд надає віри твердженням позивача, про те, що вона бажає змінити своє життя на краще, аби їй повернули дитину. Однак, з наданих суду доказів, в тому числі і медичних висновків, слідує, що ОСОБА_1 залежить від особи, яка фактично здійснює над нею піклування, - від своєї матері ОСОБА_5 . Зокрема, всі свої дії вона узгоджує з матір`ю, а та визначає спосіб та якість її життя, спрямовує на вчинення певних дій чи утримання від певних дій. В той же час, сама особа матері позивача не є зразком для наслідування, що було встановлено в судому рішенні, яке набрало чинності (а.с. 4-8), а також частково під час розгляду цієї справи.

За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 передчасно звернулася до суду з цим позовом, оскільки нею чи членами її родини не усунуто причини, які перешкоджали належному вихованню дитини. Зокрема, позивач продовжує проживати спільно зі своєю матір`ю, яка веде аморальний спосіб життя, що підтверджено відповідною інформацією поліції (а.с. 45), з якої слідує, що в період перебування цього позову в провадженні суду вона двічі притягувалася до адміністративної відповідальності - за розпивання алкогольних напоїв у громадському місці та за доведення неповнолітнього до стану сп`яніння.

В ході судового розгляду справи, а також у судових дебатах сама позивач також частково визнавала передчасність та необґрунтованість своєї вимоги, оскільки просила про можливість безперешкодно відвідувати та зустрічатися зі своєю дочкою, або, за можливості, помістити її з дочкою у відповідний спеціалізований заклад або соціальний або медичний.

Враховуючи охоронювані Конституцією України інтереси дитини, суд прийшов до висновку, що в позові слід відмовити.

Керуючись ст. 170 СК України, ст.ст. 2, 12, 13, 76-81, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 відмовити в позові про повернення дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: __________