ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1787/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/1851/20 Категорія: 304090000 Ігнатенко Т. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Храпка В.Д., Бондаренка С.І.

за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 вересня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування вимог позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_1 звернулася до

АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 31.05.2012 року.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.2.3., 2.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, який відповідно до п.1.1.51. договору короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.

Пунктом 1.3.2.3. договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору.

При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Формулярами та стандартними формами є саме Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

У порушення умов договору відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, зобов`язання за вказаним договором не виконала у зв`язку із чим станом на 28.04.2020 р. у неї утворилась заборгованість у сумі 20383,13 грн., яка складається з наступного: 8839,97 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 8839,97 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 3177,76 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦПК України; 6918,58 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нараховано комісії, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 946,82 грн. штраф (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини позивач просив позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 20383,13 грн. за кредитним договором №б/н від 31.05.2012 р. та судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

21.05.2018 р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» перейменовано на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк».

Відповідно до ч. 2 ст.5 Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VІ від 17.09.2008 р., зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви.

Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14.09.2020 р. у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Ухвалюючи заочне рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд зазначив, що з наданих позивачем доказів, він був позбавлений об`єктивної можливості встановити вид кредитної картки, яку отримала відповідач при укладенні договору з АТ КБ «Приватбанк», використовувала та яка в подальшому за доводами позивача змінювалася. Суд виходив з того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що підтверджували б погоджених сторонами договору умов кредитування. Так, в Анкеті-заяві №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «Приватбанку», відсутні відомості про обраний вид банківської картки, бажаний кредитний ліміт, розмір відсотків, який сплачується за користування кредитом, та неврегульовано порядок нарахування пені та штрафів. Також відсутні докази того, що відповідач ознайомилася під підпис з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами. А у розрахунку заборгованості що був наданий позивачем для підтвердження заявлених позовних вимог, зазначено, що заборгованість за поточним тілом кредиту становить 00,00 грн., тому прийшов до висновку, що підстав для стягнення з відповідача тіла кредиту відсутні. Також суд вказав, що позивач зазначив, що прострочене тіло кредиту є складовою фактично отриманих коштів, однак з розрахунку вбачається, що в прострочене тіло кредиту банк включав відсотки за користування кредитними коштами, а в підписаних відповідачем документах відсутня регламентація складових частин поняття «прострочене тіло кредиту», тому суд не вбачав достатніх правових підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, вважаючи його незаконним та винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, позивач АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк».

Апеляційні вимоги мотивував тим, що відповідач підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, визнала та погодилась на запропоновані банком умови користування послугами банку, та в подальшому зобов`язалась самостійно знайомитися зі всіма змінами вказаних Умов та Правил. Позивач надав належні та допустимі докази по справі, відповідачем ці докази не спростовані. Доказів, що відповідача не було ознайомлено з Умовами та Правилами, Тарифами банку або ж було ознайомлено з іншими Умовами та Правилами, відповідач не надала. Відсутність підпису боржника на відповідних Тарифах, Умовах та Правилах не свідчить про неукладення договору, так як суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Зауважив, що у разі незгоди суду з розрахунком заборгованості наданого судом, суд повинен був надати свій розрахунок, однак цього не зробив, чим ухилився від своїх обов`язків, а саме від здійснення правосуддя.

Відповідач не скористалася правом, передбаченим ст.360 ЦПК України, і відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надала, однак відповідно до положень ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст.369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно зі ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст.129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Згідно зі ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове заочне рішення відповідає.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені позову, виходив із недоведеності позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції встановив, що 31.05.2012 р. ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «Приватбанку», в якій відсутні відомості про вид банківської картки, кредитний ліміт, розмір відсотків, який сплачується позичальником за користування кредитом, та не врегульовано порядок нарахування пені та штрафів.

Позивачем надано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» із зазначенням умов, що стосуються чотирьох карт з різними назвами та умовами користування, який не містить підпису відповідача, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в «Приватбанку», який також не містить підпису відповідача. Також, надав розрахунок заборгованості; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування картки, оформлену на ім`я відповідача; довідку про видачу банківських карток на ім`я відповідача; виписку за договором №б/н на ім`я відповідача станом на 30.04.2020 р.

Посилаючись на невиконання відповідачем умов договору про надання банківських послуг, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка станом на 28.04.2020 р., за розрахунком позивача становить 20383,13 грн., яка складається з наступного: 8839,97 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 8839,97 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 3177,76 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦПК України; 6918,58 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нараховано комісії, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 946,82 грн. штраф (процентна складова).

Згідно зі ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст.ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 31.05.2012 р. у формулярі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «Приватбанку» заповнена інформація про персональні та контактні дані ОСОБА_1 , а також останньою проставлено підпис під текстом у розділі «Ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку, виявляю бажання оформити на своє ім`я».

Зазначений розділ передбачає проставляння відміток навпроти запропонованого виду карток, а саме: картка "Універсальна", картка Gold, ідентифікація з паспортом, зарплатна картка, пенсійна картка, ощадкнижка (депозит), дебетова особиста картка, а також суму бажаного кредитного ліміту.

Окрім того, при пред`явленні позову банком наданий витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", у яких містяться умови щодо пільгового періоду, базової процентної ставки, строків сплати заборгованості, неустойки для наступних видів кредитних карт: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; «Універсальна Contract»; «Універсальна GOLD».

При цьому, для карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та «Універсальна Contract» процентна ставка для всього періоду кредитування вказана як незмінна, а для інших карток процентна ставка підвищується у чітко вказані дати.

З наданої Анкети-заяви вбачається, що відповідач бажала отримати дебетову особисту картку, пенсійну картку і при цьому зазначено, що виявила бажання отримати кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна»/ Gold 3000 грн. При цьому відмітки про бажання позичальника отримати платіжну картку кредитка «Універсальна» чи картку Gold, відсутні. Однак, в Анкеті-заяві, яка підписана відповідачем не зазначено, яку саме картку було фактично видано позичальнику, не зазначено її номер та термін дії. Також Анкета-заява не містить істотних умов договору (базову процентну ставку, порядок погашення кредиту, пільговий період та інше).

При цьому, слід зазначити, що дебетова картка призначена для отримання готівки та виконання інших операцій, доступних в меню банкомата та касах відділень банків, для купівлі товарів та послуг з оплатою через електронні термінали, для здійснення операцій за допомогою інтернет-банкінгу. Картка дозволяє використовувати кошти доступного залишку на депозитному рахунку, до якого вона прив`язана (якщо умовами договору обслуговування картки не зазначено інше). Різновидами дебетових карток є зарплатна картка (використовується для нарахування заробітної плати); студентська картка (використовується для нарахування стипендії); пенсійна або соціальна картка (використовується для нарахування пенсії або соціальної допомоги).

Колегія суддів відмічає, що укладення договору між банком та його клієнтом на отримання дебетової особистої картки, пенсійної картки, не утворює між споживачем банківських послуг та банком кредитних відносин.

Використання даних наведених Тарифів є можливим лише за умови, що в Анкеті-заяві позначено про те, яку конкретно картку отримав позичальник, інакше втрачається зв`язок між тарифами та умовами кредитування, які були обрані позичальником, та, виходячи з чого, має орієнтуватися суд під час розгляду справи.

Окрім того, матеріали справи не містять даних про те, що відповідач при заповненні Анкети-заяви була ознайомлена та погодила використання саме цих Тарифів.

Анкета-заява не містить таких основоположних умов, виходячи з яких суд мав би реальну можливість установити укладення кредитного договору, конкретні його умови, зокрема, встановити, яка процента ставка мала б відповідати правовідносинам сторін. Розрахунок заборгованості таким доказом не є, оскільки такий складено безпосередньо позивачем, при цьому доказів на підтвердження визначених банком показників, матеріали справи не містять.

Факт видачі кредитної картки та встановлення кредитного ліміту банком не підтверджений.

За таких обставин, суд не може брати до уваги, як доказ на підтвердження заявлених позовних вимог, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (а.с.26 ) та довідку щодо надання кредитних карток ОСОБА_1 (а.с.27), оскільки з матеріалів справи не вбачається, що умови про зміну кредитування та вказані картки якимось чином пов`язані та стосувалися саме Анкети-заяви від 31.05.2012 р. підписаної ОСОБА_1 , а також відсутні відомості, що відповідач особисто отримала будь-яку із зазначених кредитних карток, що в свою чергу виключає прийняття в якості доказу виписки за договором №б/н на ім`я відповідача станом на 30.04.2020 р. (а.с.19-25).

Окрім того, обґрунтовуючи позовні вимоги, банк посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в «Приватбанку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ані витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ані витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» не містять підпису відповідача.

Матеріали справи також не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг «Приватбанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначених у цих документах розмірах і порядку нарахування.

Оскільки, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» не містять підпису відповідача, то їх не можна розцінювати як частину кредитного договору.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

За клопотанням позивача судом першої інстанції було проведено огляд веб-сайту АТ КБ «Приватбанк» за посиланням www.privatbank.ua/terms, та встановлено відсутність розміщеного на ньому електронного документу з назвою «Первинний договір (актуальний на 01.05.2012 р.), що свідчить про те, що відповідач була позбавлена об`єктивно можливості ознайомитися з Умовами та Правилами надання банківських послуг на вказаному веб-сайті.

При цьому, колегія суддів вважає, що суд вірно зазначив в ухваленому заочному рішенні, що оскільки в розрахунку заборгованості наданого позивачем, зазначено, що заборгованість за поточним тілом кредиту становить 00,00 грн. (відсутня сума, яку фактично отримав у борг позичальник) то підстав, для стягнення з відповідача тіла кредиту відсутні.

Крім того, з позовної заяви вбачається, що позивач вказує, що прострочене тіло кредиту є складовою фактично отриманих коштів, однак, з розрахунку заборгованості видно, що в прострочене тіло кредиту банк включав відсотки за користування кредитними коштами, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 8839,97 грн.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 01.09.2020 р. у справі №293/599/19-ц (провадження № 61-6796св20) заборгованість за простроченим тілом кредиту є складовою його повної вартості, однак не є сумою, яку фактично отримав у борг позичальник.

Враховуючи, що банком не доведено вид кредитної картки, яку фактично отримала відповідач ОСОБА_1 , у зв`язку із чим неможливо установити розмір відсотків, обумовлений сторонами при укладенні договору, при цьому Умови та Правила надання банківських послуг «Приватбанку» з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору, відтак такі вимоги є недоведеними.

В постанові Верховного Суду у справі №595/290/17 (провадження № 61-6796св20) від 16.08.2019 р. звертається увага на те, що відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним, як оспорюваного правочину, не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Тобто, той факт, що відповідач не висловила доводи про спростування тверджень позивача, не позбавляє банк обов`язку обгрунтувати належними та достатніми доказами свої позовні вимоги.

Колегія суддів, приходить до висновку, що за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження існування кредитних правовідносин між сторонами, відсутні й правові підстави для застосування наслідків порушення неіснуючого зобов`язання.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог та незаконність відмови у позові з підстав його недоведеності, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права не містять посилань на такі порушення, які б призвели до неправильного вирішення справи. Тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування заочного рішення.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і не вбачає підстав для скасування або зміни даного заочного рішення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді