Дата документу 22.12.2020 Справа № 331/211/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 331/211/19

Провадження № 22-ц/807/2594/20

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2020 року в складі судді Ярошенко А.Г. в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди та визнання дій відповідача незаконними,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди та визнання дій відповідача незаконними.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2019 року вказану позовну заяву було передано на розгляд Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 01 вересня 2017 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя прийнято рішення в цивільній справі № 334/6901/16-ц, яким задоволено позов ПАТ «КБ Надра» про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 787942,01 гривень заборгованості за кредитним договором №14/2007/840/0370 ЮМК від 24.10.2007 року.

В судовому рішенні зазначено, що Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час, місце і дату слухання справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. У зв`язку з цим, проведено заочний розгляд справи та ухвалено заочне рішення не на користь ОСОБА_1 .

Представник Банку ОСОБА_2 , який на той період часу був представником Банку та звільнений у 2019 році, діючи виключно шляхом обману і шахрайства, ввів суд в оману і у позовній заяві вказав невірну адресу проживання ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 . При цьому у Банку є його справжня адреса, є і копія паспорту з реєстрацією, яку відповідач надав до суду.

Судом усі листи до ОСОБА_1 направлялись за вказаною Банком, невірною адресою: АДРЕСА_1 . Вказані листи наявні в матеріалах судової справи, оскільки були повернуті поштою як не отримані.

Таким чином, позивач вважає, що були порушені його права як відповідача у цивільній справі, які передбачені статтями 12, 43, 49, 130 ЦПК України.

Також позивач вказує, що відповідач ОСОБА_2 , будучи службовою особою, вносив до офіційних документів завідомо неправдиві відомості та вводив суд в оману.

11 грудня 2018 року ОСОБА_2 заявив у суді під звукозапис, що десь у Києві у нього є прихована ксерокопія паспорта ОСОБА_1 з реєстрацією по АДРЕСА_2 . У першій частині офіційного звукозапису судового засідання зафіксовано, що ОСОБА_2 настирливо та неодноразово заявляв суду, що він може у будь-який час надати ксерокопію паспорта позивача із реєстрацією по АДРЕСА_2 , що ця копія зберігається в офісі Банка у м. Києві. Вважає таку заяву неправдивим повідомленням про злочин.

11.12.2018 року суд, який розглядав заяву про перегляд заочного судового рішення по справі № 334/6901/16-ц, піддався обману ОСОБА_2 та постановив ухвалу на його користь, тобто відмовив у перегляді справи.

Вважає, що за кредитним договором № 14/2007/840/0370 ЮМК від 24 жовтня 2007 року про який йшла мова у тій судовій справі, строк позовної давності, із питання стягнення неустойки сплив у 2011 році, а загальний строк позовної давності закінчився у 2013 році. Позивач вказує, що незаконними діями відповідача порушено його особисті немайнові права: право на повагу честі і гідності.

Позивач вважає, що моральною шкодою у даному випадку є: психологічне страждання, яке він зазнав із причини незаконних дій відповідача, хвилювання та постійного пошуку виходу з ситуації, шляхом звернень до суду, правоохоронних органів; розміщенні його даних в Єдиному реєстрі боржників; порушення відповідачем його права на повагу честі і гідності та його законних інтересів. Незаконні дії відповідача завдають ОСОБА_1 душевних страждань та провокують погіршення здоров`я.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив суд визнати дії ОСОБА_2 такими, що порушують його права і законні інтереси та стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача тридцять дві тисячі гривень моральної шкоди.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2020 року та додатковим рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2020 року в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди та визнання дій відповідача незаконними - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що докази про навмисне зазначення адреси ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , відсутні, а позивачем не доведено причетності відповідача до завдання йому моральних страждань.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, а також те, що судом неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та у відповідності до частин 10,11 статті 262 ЦПК України, постановити окрему ухвалу про виявлені ознаки кримінального правопорушення та направити її прокурору або органу досудового розслідування.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що саме за підписом ОСОБА_2 і ним особисто, було подано до Ленінського районного суду м. Запоріжжя відзив від 07.12.2018 року по справі № 334/6901/16-ц, в якому відповідач неправдиво зазначив, що ОСОБА_1 , нібито, змінив місце реєстрації та не повідомив про це Банк, чим порушив умови кредитного договору.

Обставини незаконних дій відповідача були розглянуті Запорізьким апеляційним судом в рамках справи № 334/6901/16-ц. У постанові від 28.05.2019 року апеляційний суд зазначав, що, як вбачається з копії паспорту ОСОБА_1 , яка долучена позивачем до позовної заяви, відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Усі документи подавались ОСОБА_2 особисто (не через пошту), тобто відповідач діяв у власних інтересах та на користь Банку незаконними способами, з метою заочного розгляду справи без участі ОСОБА_1 , ввів суд в оману в усіх документах, що подавав.

11 грудня 2018 року в день розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, ОСОБА_2 в суді заявив, що у м. Києві знаходиться копія паспорта ОСОБА_1 з реєстрацією по АДРЕСА_2 . В результаті обману ОСОБА_2 позивачу було відмовлено у перегляді заочного рішення, його ім`я незаконно виставлено в Єдиний реєстр боржників та на його майно було накладено арешт. Дійшовши висновку про відмову в позові суд першої інстанції при ухваленні рішення невірно застосував положення ст. 23 ЦК України.

Позивач вважає, що скоюючи неправомірні дії ОСОБА_2 діяв на власний розсуд, а наявність у матеріалах справи довіреності від Банку не підтверджує, що саме керівництво Банку змушувало відповідача діяти незаконно.

Судом при ухваленні рішення не було розглянуто вимогу про визнання дій відповідача такими, що порушують права і законні позивача.

25.06.2020 ОСОБА_2 у судовому засіданні під час промови заявив, що у Києві у нього та його спільниці є ксерокопія паспорту позивача із реєстрацією по АДРЕСА_2 . Вказане вважає кримінальним злочином, на яке суд першої інстанції на його думку повинен був відреагувати постановивши окрему ухвалу, що не було зроблено.

Також судом по тексту рішення було допущеного граматичні помилки та описки, зокрема, у прізвищі представника банку Стрюкової, а також помилково зазначено, що ОСОБА_1 укладав кредитний договір № 14/2007/840/0410 ЮМК, хоча він був поручителем.

19 жовтня 2020 року до Запорізького апеляційного суду подано заяву, в якій ОСОБА_1 зазначає про те, що при розгляді його справи суду необхідно встановити хто конкретно винен у порушення його прав. До вказаної заяви апелянтом долучено копію заяви про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності, а також ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.10.2020 у справі № 334/4548/20 пр. № 1-кс/334/1574/20.

Відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в якому висловлено згоду з висновками суду першої інстанції та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відзиві відповідач зазначав, що 19.11.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 14/2007/840/0410 ЮМК, за умовами якого банк надав, а позичальник отримав грошові кошти. Через наявність заборгованості за кредитним договором Банком подано позовну заяву в тому числі і до апелянта. Перша позовна заява була подана 22.04.2010 року. Позов був залишений без розгляду. Як зазначає ОСОБА_2 він почав свою трудову діяльність у ПАТ КБ «Надра» з 02.11.2015 і здійснював її до 31.01.2019.

Повторна позовна заява була подана 17.10.2016 за підписом Стрюкової І.О. особи уповноваженої на ліквідацію ПАТ КБ «Надра», а виконавцем даної позовної заяви була працівник ЦО ПАТ КБ «Надра» ОСОБА_4 .

Відповідач вказує, що дійсно у відзиві та судових засіданнях зазначав, що позивач ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Вказану інформацію було отримано від безпосереднього керівництва, в тому числі начальника юридичного відділу ПАТ КБ «Надра» Герасимчука А.Б. та його заступника ОСОБА_5 . Відповідачу було повідомлено, що матеріали кредитної справи містять копію паспорту позивача, де адреса реєстрації саме така, яка вказана у договорі поруки і у позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що в усіх судових процесах між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 та ОСОБА_1 він діяв виключно в інтересах довірителя, всі твердження у відзивах по справі та у судовому процесі є волевиявленням, думкою та точкою зору юридичної особи ПАТ КБ «Надра» і вважає, що ним, як фізичною особою, у відношенні громадянина ОСОБА_1 не було завдано порушень немайнових прав. ОСОБА_2 особисто як фізична особа не зустрічався з ОСОБА_1 та не перебував у судових процесах з особистих питань.

Під час укладання договору у реквізитах сторін в частині відомостей, щодо апелянта ОСОБА_1 , як поручителя за зобов`язанням, вказана адреса АДРЕСА_1 .

Одночасно з поданням відзиву на апеляційну скаргу, відповідачем подано клопотання про доручення до справи копії ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.03.2017 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав рішення таким, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту умисного зазначення неправильної адреси реєстрації позивача АДРЕСА_1 , відповідачем ОСОБА_2 , оскільки така адреса була взята з раніше укладеного договору та з недоведеності причетності відповідача до завдання позивачу тих моральних страждань на які він посилався.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 2-1157/11 від 29.11.2011, яка набула законної сили 06.12.2011, справу за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «Надра» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором залишено без розгляду.

19.10.2016 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкова І.О. в особі Відділення ПАТ «КБ «Надра» Запорізького регіонального управління звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя, з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 14/2007/840/0370 ЮМК від 24.10.2007 р.

Вказана позовна заява підписана уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» І.О. Стрюковою І.О., нижче за текстом міститься напис з відомостями про виконавця: «Вик. ОСОБА_4 » із зазначенням номеру телефону.

У позовній заяві вказано наступну адресу реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : АДРЕСА_4 .

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/6901/16-ц пр. 2/334/852/17 від 11 вересня 2017 року позовні вимоги було задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 14/2007/840/0370 ЮМК від 24.10.2007 року в розмірі 31 196,68 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 19.05.2016 року становить 787942,01 грн.

Відповідно до постанови Олександрівського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області ВП № 57106756, 03.09.2018 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 334/6901/16-ц виданого 06.11.2017 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ПАТ КБ «Надра» боргу в сумі 787 942,01 грн. Адреса ОСОБА_1 у вказаній постанові зазначена як: АДРЕСА_1 ( а.с.19-20).

В подальшому, ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з заявою про перегляд заочного рішення.

Відповідно до довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 04-19/4/2768 від 01.08.2016 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 з 25.09.2007 року по час надання відповіді ( а.с.22).

За вихідним № 12/3/6-4094 від 07.12.2018 від імені ПАТ КБ «Надра» до Ленінського районного суду м. Запоріжжя направлено відзив на заяву про перегляд заочного рішення. Вказаний відзив підписано від імені представника ПАТ КБ «Надра» за довіреністю І.Р.о. Мамедовим.

За змістом відзиву на заяву про перегляд заочного рішення представник ПАТ КБ «Надра» за довіреністю І.Р.о. Мамедов зазначає, що у договорі поруки на момент його укладення боржником вказана одна адреса його реєстрації та проживання, а у заяві про перегляд заочного рішення вже інша, зазначає, що боржник змінив адресу свого проживання, однак інформацію щодо зміни адреси, а також свої зобов`язання за умовами договору поруки сам не виконав ( а.с.16-17).

До вказаного відзиву ОСОБА_2 долучалась копія договору поруки, який було підписано ОСОБА_1 . Однак, вказана копія договору поруки сторонами до матеріалів цивільної справи № 331/211/19 не додана.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/6901/16-ц, пр. 2-п/334/58/18 від 11 грудня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі № 334/6901/16-ц залишено без задоволення.

Згідно з наказом № 36-п від 28 січня 2019 року ОСОБА_2 було звільнено з посади керівника напрямку Відділу передпродажної підготовки кредитів Управління по роботі з проблемною заборгованістю фізичних осіб Департаменту супроводження та реалізації активів 31.01.2019 р. за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП.

В заяві від 21.01.2019 року, яка направлена на адресу Запорізького апеляційного суду, позивач ОСОБА_1 зазначав про факт внесення до договору поруки та кредитної справи його адреси як АДРЕСА_1 та вказував, що внесення некоректних відомостей могло трапитись під час підготовки документів співробітниками Банку «Надра» у 2007 та підписанням цих документів ним без фактичного їх прочитання, у зв`язку з перебуванням у той час у стані депресії ( а.с.111-112).

Проте, будучи стороною договору поруки, ОСОБА_1 мав об`єктивну можливість отримати копію вказаного договору, та в подальшому, встановивши факт зазначення невірної адреси, не був позбавлений можливості повідомити іншу сторону договору, якою є ПАТ КБ «Надра» про внесення до договору помилкових даних.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 28 травня 2019 року у цивільній справі № 334/6901/16 пр. 22-ц/807/938/19 було розглянуто апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2017 року.

Апеляційний суд, встановивши порушення статті 55 Конституції України, статті 6 Конвенції та статті 10 ЦПК України (у редакції 2004 року), апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив, заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2017 року у цій справі скасував та прийняв нову постанову, якою в задоволенні позову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Проте, у постанові апеляційного суду не зазначено особу чиїми діями та не конкретизовано якими діями було здійснено порушення прав позивача.

Як передбачено ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт заподіяння позивачу неправомірними діями відповідача моральної шкоди, а також порушення відповідачем його законних прав.

Посилання апеляційної скарги на зміст постанови Запорізького апеляційного суду від 28 травня 2019 року по справі № 334/6901/16-ц, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2017 року у цій справі скасовано та прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову, є неприйнятними.

Сам факт скасування постановою Запорізького апеляційного суду заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2017 року у справі № 334/6901/16, не свідчить про протиправність дій представника банку ОСОБА_2 та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що останній не підписував позовну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб;

Сама по собі незгода позивача з доводами, викладеними відповідачем у відзиві на заяву про перегляд заочного рішення чи висловленими ОСОБА_2 в судовому засіданні, не свідчить про протиправність поведінки відповідача та не підтверджує наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

Твердження апеляційної скарги про те, що відповідач був єдиним представником Банку та мав брати участь у складанні позовів, які пред`являються до суду банком, є лише особистою думкою позивача, яка належними і допустимими доказами не підтверджена.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначав, що відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на його майно та внесення його персональних даних до реєстру боржників, порушили його конституційні права, завдали шкоди його честі та гідності, як людини і громадянина, а також, що вказані порушення пов`язані з протиправною поведінкою відповідача ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції при ухваленні рішення надав правову оцінку таким доводам позивача та обґрунтовано не погодився з такими доводами позивача, оскільки останні не ґрунтуються на наявних у справі доказах.

Як встановлено судом, 03.09.2018 Олександрівським ВДВС було відкрито виконавче провадження ВП № 57106756 з примусового виконання виконавчого листа № 334/6901/16-ц виданого 06.11.2017 Ленінським районним судом м. Запоріжжя на підставі заочного рішення від 11.09.2017.

Дії державного виконавця спрямовані на виконання судового рішення, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», вчинялись останнім до подання ОСОБА_1 заяви про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя та до подання представником ПАТ КБ «Надра» - Мамедовим І.Р.о. відзиву на таку заяву ОСОБА_1 і не пов`язані зі змістом пояснень наданих у судовому засіданні від 11.12.2018.

Відповідно до пункту четвертого Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової шкоди) має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

В матеріалах справи наявне пояснення ОСОБА_6 , лікаря-невропатолога. З вказаних письмових пояснень вбачається, що хворий ОСОБА_1 знаходиться під наглядом лікаря з 1986 року. На теперішній час ОСОБА_1 встановлені наступні діагнози: церебральний атеросклероз 2-3 стадії, дисциркуляторна енцефолопатія 2-3 стадії, вегетотивно-судинна дисфункція, пароксизмально-ремиттируючий перебіг, синкопальні стани, вістібуло-атактичний синдром, церебрастонічний синдром.

Загострення судинних хвороб, раптові зміни артеріального тиску за останній рік хворий пов`язує з погіршенням соціально-побутового стану, низьким доходом, протиправними діями відносно нього співробітників банку «Надра».

Вказані письмові пояснення лікаря підтверджують лише погіршення судинних захворювань позивача ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції, обгрунтовано не прийняв до уваги вказані письмові пояснення, оскільки останні, зокрема в частині причин загострення хронічних хвороб, складені на підставі пояснень самого ОСОБА_1 .

Названий документ в розумінні ст. 77, 79 ЦПК України не можна вважати належним та допустимим доказом завдання ОСОБА_1 моральної шкоди діями відповідача ОСОБА_7 .

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем причетності відповідача до завдання позивачу тих моральних страждань на які він посилався.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вимоги ОСОБА_1 , викладені у заяві долученій до апеляційної скарги, щодо встановлення осіб винних у порушенні його прав, виходять за межі обов`язків суду апеляційної інстанції при перегляді судового рішення у цивільній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Посилання позивача ОСОБА_1 на вчинення відносно нього ОСОБА_2 кримінальних правопорушень за ст. 190, 364, 366,383 КК України, за умови відсутності вироку у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, не впливають на висновки суду.

Посилаючись на порушення його прав у справі № 334/6901/16-ц за позовом ПАТ КБ «Надра» ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначав, що судом при розгляді справи за його позовом не постановлено окрему ухвалу. Просив суд апеляційної інстанції усунути цю прогалину та постановити окрему ухвалу про виявлені ознаки кримінального правопорушення направити її прокурору або органу до судового розслідування.

Як визначено ч. 1 ст. 262 ЦПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Позивач не вказує, у відношенні якої особи або органу, на його думку, повинна бути постановлена окрема ухвала, а судом апеляційної інстанції не встановлено підстав, визначених ст.. 262 ЦПК України для постановлення окремої ухвали.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Оскаржуване рішення суду першої інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги повністю спростовуються встановленими судом обставинами справи і не дають підстав уважати, що судом при ухваленні рішення неправильно застосовані норми матеріального чи порушені норми процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2020 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова