Справа № 303/4596/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 грудня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів : Бисаги Т.Ю., Собослоя Г.Г.

імена (найменування) сторін:

позивач Перечинська районна кредитна спілка "Тур`я",

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатької області від 22 травня 2020 року у складі судді Монич В.О., у справі за позовом Перечинської районної кредитної спілки "Тур`я" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

встановив :

У липні 2019 року Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позов мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_1 зобов`язалася повернути отриманий кредит та відсотки за користування кредитом в строки та порядку, встановлених договором. Однак, внаслідок неналежного виконання останньою взятих на себе зобов`язань за договором кредиту-поруки станом на 16 липня 2019 року виникла сума боргу в розмірі 36 740 грн. 69 коп. з яких : заборгованість по тілу кредиту 5 800 грн. 00 коп. та заборгованість по відсотках за користування кредитом 30 940 грн. 69 коп. В якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 згідно з договором кредиту-поруки №150 від 09 серпня 20017 року, виступила перед кредитною спілкою поручителями та зобов`язалися перед кредитною спілкою солідарно з позичальником ( ОСОБА_1 ) відповідати за обов`язки позичальника щодо сплати кредиту, відсотків та можливих штрафних санкцій. Відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконує умови кредитного договору. В добровільному порядку відповідачі не бажають сплатити наявну заборгованість.

22 квітня 2020 року Перечинською районною кредитною спілкою «Тур`я» подано клопотання про зменшення позовних вимог, відповідно до якого кредитна спілка просила стягнути з відповідачів на свою користь 10 805 грн. 16 коп. з них: заборгованість по тілу кредиту 5 800 грн. та заборгованість по відсотках за користування кредитом 5 005 грн. 16 коп.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатької області від 22 травня 2020 року зменшені позовні вимоги Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користь Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» суму заборгованості, що складається із тіла кредиту 5 800 грн. 00 коп., відсотків за користування кредитом 5005 грн. 16 коп., а саме: в розмірі 10 805 (десять тисяч вісімсот п`ять) грн. 16 коп. за договором кредиту-поруки №150 від 09 серпня 2007 року.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користь держави судові витрати в розмірі 1 921 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та закрити провадження у справі в порядку п.7 ст.255 ЦПК України, посилаючись на грубе порушення судом норм матеріального процесуального права. Зокрема, вказує на те, що суд першої інстанції прийняв до уваги тільки докази подані стороною позивача, позиція відповідача взагалі не врахована. Зокрема, 30 квітня 2020 року на адресу суду її представником було подано клопотання про закриття провадження у справі з посиланням на те, що Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» втратила право на звернення до суду, так як, позбавлена права здійснювати діяльність, їй анульовано ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а тому наявні підстави для закриття провадження у справі.

Іншим відповідачем ОСОБА_2 рішення суду не оскаржено.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 28 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та надано учасникам справи строк десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для надання відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість. Зокрема, вказує на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки оскаржуваним рішення задоволено зменшені позовні вимоги в межах строку кредитування, тобто до 09.08.2009 року закінчення строку кредитування.

Правом на подання відзиву відповідач ОСОБА_2 не скористався.

До суду апеляційної інстанції представником відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 також було подано доповнення до апеляційної скарги, яке по суті є клопотанням про долучення документів, зокрема додано адвокатський запит Головного управління Державної податкової служби в Закарпатській області та відповідь Головного управління Державної податкової служби в Закарпатській області.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, дана справа є незначної складності і відноситься до категорії справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, а тому дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Матеріалами справи встановлено, що згідно договору кредиту-поруки №150 від 09 серпня 2007 року вбачається, що відповідач ОСОБА_1 отримала у Перечинській районній кредитній спілці «Тур`я» кредит в сумі 5 800 грн. строком на 24 місяці, з оплатою 45,00% річних.

В якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 згідно з договором кредиту-поруки №150 від 09 серпня 2007 року, виступила перед кредитною спілкою поручителями та зобов`язалися перед кредитною спілкою солідарно з позичальником ( ОСОБА_1 ) відповідати за обов`язки позичальника щодо сплати кредиту, відсотків та можливих штрафних санкцій (а.с.110-112).

Матеріалами справи доведено, що відповідач ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором кредиту-поруки не виконувала належним чином, у зв`язку з чим виникла сума боргу в розмірі 10 805 грн. 16 коп. з них: заборгованість по тілу кредиту 5 800 грн. 00 коп. та заборгованість по відсотках за користування кредитом 5 005 грн. 16 коп., що стверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами: договором кредиту-поруки №150 (а.с.110-112), карткою платежів по гривневому кредиту (а.с.197), видатковим касовим ордером (а.с.114).

Згідно з п. 1.2. Договору кредиту-поруки, кредит, визначений пунктом 1.1. договору, надається терміном на 24 місяці з 09 серпня 2007 р. по 09 серпня 2009 р. Зазначені строки можуть бути змінені за взаємною письмовою згодою сторін, яка може бути оформлена як у вигляді заяви позичальника на ім`я керівника спілки, погодженої з поручителем, так і у формі відповідного додатку договору.

Як вбачається із наданих позивачем документів, зазначені в договорі строки не були змінені сторонами.

Згідно з п. 4.1 Договору кредиту-поруки, позичальник зобов`язується погашати заборгованість по кредиту і сплачувати відсотки за користування ним.

Згідно з п. 8.1 Договору, за даним договором сторони домовилися про встановлення десятирічного терміну позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Сторони Договору № 150 домовились про збільшення позовної давності до десяти років, а отже, позов КС «Тур`я» подано 18.07.2019 року у межах строку збільшеної позовної давності, а тому посилання відповідача ОСОБА_1 на пропуск строку позовної давності не заслуговують на увагу.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачі порушують зобов`язання за даним договором.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

За змістом статтей 526, 530, 610, 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема і щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

При цьому, відповідно до статтей 1048 та 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Разом з тим, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін календарною добою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч.2 ст. 631 ЦК України), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ст. 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.4 ст. 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані в ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Після закінчення строку кредитування відсутні підстави для нарахування та стягнення процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування.

В даному випадку, сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування.

Так, 09.08.2007 року сторони уклали договір, в якому погодили термін кредитування - 24 місяці, тобто до 09.08.2009 року, кредитні кошти у національній валюті у розмірі 5800 грн., які позичальник зобов`язався повернути зі сплатою відсотків у розмірі 45 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відтак, у межах строку кредитування до 09.08.2009 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами.

Згідно з п.5.1 Договору, поручитель поручається перед спілкою за виконання позичальником обов`язків за договором та відповідає перед кредитодавцем за порушення позичальником зобов`язань у повному обсязі (включаючи сплату всіх відсотків, неустойки, збитків, у тому числі, упущеної вигоди) солідарно терміном на десять років з дня укладення договору, але не раніше виконання всіх зобов`язань за ним.

Згідно з п. 5.2 Договору, поручитель зобов`язується здійснювати постійний та систематичний контроль за виконанням позичальником зобов`язань за договором.

Відповідно до ст. 554 ЦК, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

На даний час відповідачі продовжують ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашають, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором (карточці платежів по гривневому кредиту).

Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачі зобов`язання за вказаним договором не виконали.

Умовами спірного кредитного договору встановлено щомісячну сплату процентів за кредитом у розмірі 45 % річних до 09.08.2009 року.

В данному випадку, згідно із зменшеними позовними вимогами, заборгованість, в тому числі і по відсоткам (відсоткова ставка обчислена у розмірі 45% річних) у розмірі нарахована позивачем за 24 місяці, тобто до 09.08.2009 року закінчення строку кредитування.

Такі висновки відповідають висновкам, які наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 (справа N 14-10цс18), від 04.07.2018 (справа N 14-154цс18), від 31.10.2018 (справа N 202/4494/16-ц) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 298/131/17.

Правильність нарахування заборгованості неповернутої суми кредиту в розмірі 10 805 грн. 16 коп. жодними доказами не спростовано, а тому заборгованість у вказаному розмірі є доведеною.

Доводи апелянта про наявність підстав для закриття провадження у справі з посиланням на те, що Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» позбавлена права здійснювати діяльність, так як їй анульовано ліцензії на провадження фінансово-господарської діяльності з надання фінансових послуг не заслуговують на увагу, оскільки дана обставина не є підставою для закриття провадження у справі, позивач не позбавлений статусу юридичної особи і права звернення до суду за захистом порушених прав.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за договором кредиту-поруки №150 від 09 серпня 2007 року, яка нарахована до строку дії кредитування та правильно задовольнив зменшені позовні вимоги позивача.

Разом з тим судом першої інстанції неправильно, з порушенням вимог ст. 141 ЦПК України, та роз`яснень, викладених у п. 35 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вирішено питання про стягнення судових витрат, не врахувавши, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, а тому рішення суду в цій частині підлягає зміні зі стягненням судового збору у рівних частинах з обох відповідачів.

Ухвалою судді Закарпатського апеляційного суду від 28.07.2020 року було відкрито провадження у справі та відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору у розмірі 2881 грн. 50 коп. за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі.

Враховуючи наведене, із ОСОБА_1 слід стягнути в дохід держави суму судового збору в розмірі 2881 грн. 50 коп. за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Виходячи з наведеного та керуючись вимогами статей 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд :

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатької області від 22 травня 2020 року в частині солідарного стягнення судового збору змінити, стягнувши його на користь держави з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в розмірі по 960 (дев`ятсот шістдесят) грн. 50 (п`ятдесят) коп. з кожного.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави суму судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) грн. 50 (п`ятдесят) коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 29 грудня 2020 року.

Головуючий :

Судді :