ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 654/180/19 Головуючий в І інстанції: Францішко Ю.В.
Номер провадження: №22-ц/819/121/20 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Литвиненко В.О.,

за участю прокурора Волкової Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Херсонської області, діючого в інтересах держави в особі Голопристанської міської ради Херсонської області, на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 28 травня 2019 року, у складі судді Францішка Ю.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Голопристанської міської ради Херсонської області про визнання права оренди земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Голопристанської міської ради Херсонської області, в якому просила зобов`язати відповідача укласти з нею договір оренди земельної ділянки площею 42 кв.м, кадастровий номер :01:002:0217, що розташована в АДРЕСА_1 , біля приміщення колишнього річкового вокзалу, для розміщення стаціонарної тимчасової споруди з двох зблокованих павільйонів для провадження підприємницької діяльності.

Позов обґрунтований наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 . Після її смерті залишилося нерухоме майно, зокрема магазин, що знаходиться в АДРЕСА_1 , біля приміщення колишнього АДРЕСА_2 . Згідно заповіту від 22.11.2012 року зазначене майно мати заповіла їй.

При зверненні до приватного нотаріуса Голопристанського нотаріального округу Ноздрачової В. Д. для отримання свідоцтва про спадщину після смерті матері на вказаний магазин, вона отримала відмову, оскільки правовстановлюючі документи на дане нерухоме майно відсутні.

У неї наявні документи на зазначений магазин, а саме: паспорт прив`язки, оскільки даний магазин є стаціонарною тимчасовою спорудою двох зблокованих павільйонів для провадження підприємницької діяльності.

Даний магазин розміщено згідно додаткової угоди до договору оренди землі на земельній ділянці, що належить Голопристанській міській раді, кадастровий номер :01:002:0217. Дану додаткову угоду про оренду землі укладено 26.06.2012 року та зареєстровано 07.09.2012 року у Відділі Держкомзему у Голопристанському районі.

Протягом всього терміну дії договору та додаткової угоди до договору оренди землі орендар його сумлінно виконувала, а після смерті матері вона (позивачка) фактично виконувала умови договору, тобто продовжувала користуватися магазином та сплачувати орендну плату згідно договору оренди землі.

На даний час вказаний магазин фактично перебуває у її (позивачки) власності та користуванні.

Вважає, що оскільки вказаний магазин належить саме їй, то буде справедливим, що саме вона буде орендарем відповідної земельної ділянки. Без укладання договору оренди не можуть вирішуватися питання дозвільного характеру з різними державними установами та надавачами комунальних послуг, вона не може реалізувати свої повноваження власника та здійснювати підприємницьку діяльність.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.ст.759, 764, 770 ЦК України, просить задовольнити позов.

23.04.2019 року від позивачки до суду надійшло письмове клопотання, відповідно до якого позивач уточнила позовні вимоги та просила визнати за нею право оренди земельної ділянки площею 42 кв. м, кадастровий номер :01:002:0217, що розташована в АДРЕСА_1 ), для розміщення стаціонарної тимчасової споруди з двох заблокованих павільйонів для провадження підприємницької діяльності, в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 28 травня 2019 року позов було повністю задоволено.

У своїй апеляційній скарзі заступник прокурора Херсонської області, діючий в інтересах держави в особі Голопристанської міської ради Херсонської області, просить вказане рішення скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, вказав, що судом не враховано того, що відповідний договір оренди землі на земельну ділянку площею 42 кв.м із земель житлової та громадської забудови в АДРЕСА_1 , біля приміщення АДРЕСА_3 , укладений з ФОП ОСОБА_2 , закінчився 08.09.2017 року. Крім того, відсутні правовстановлюючі документи на магазин, який згідно заповіту ОСОБА_2 заповіла позивачці і відносно якого позивачка бажає отримати в оренду відповідну земельну ділянку. Також зазначив, що поза увагою суду залишилось те, що свою заяву від 23.04.2019 року про зміну предмета позову позивачка подала з порушенням п.2 ч.2, ч.ч.3 і 4 ст.49 ЦПК України, вже на стадії розгляду справи по суті, за відсутності доказів направлення її копії відповідачеві. І після зміни предмета позову жодного засідання за участі відповідача не відбулось, а тому не можна вважати, що рада визнала позов. Також вказав, що судом при задоволенні позову застосовано норми матеріального права, які не підлягають застосуванню, адже ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто ще до закінчення договору оренди (08.09.2017 року). Отже, наймач (орендар) земельної ділянки ніяк не могла користуватися майном після закінчення строку договору найма, що унеможливлює застосування ст.ст.759, 764, 770 ЦК України. Крім того, суд перебрав на себе повноваження ради щодо надання в користування земельної ділянки. Також зазначив, що матеріали не містять відомості про звернення позивачки до ради з приводу надання їй в оренду вказаної земельної ділянки і їй було відмовлено. Також, вказав, що судом не враховано того, що право оренди земельної ділянки, як речове право, входить до складу спадщини, а тому документом, який підтверджує перехід права оренди від спадкодавця до спадкоємця є свідоцтво про право на спадщину, однак позивачкою не надано доказів відмови нотаріуса у видачі такого свідоцтва. Також, зазначив, що суд не перевіряв обставини щодо спадкування права оренди (факт спадкоємства, волевиявлення на виконання договору оренди), не встановив коло спадкоємців після смерті спадкодавця, які мають бути залучені до участі у розгляді справи, не звернув увагу на відсутність заповіту ОСОБА_2 відносно спірної земельної ділянки, а також доказів виконання позивачкою договору оренди та сплати орендної плати. Крім того, матеріалами справи не доведено того, що ОСОБА_2 є матір`ю позивачки. Також вказав, що дійсно, законодавство передбачає передання у спадщину права оренди землі, якщо інше не передбачено договором, однак договором оренди від 03.03.2004 року (п.40), який позивачкою до справи долучено не було, передбачено, що право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи-орендаря не переходить до спадкоємців. Також зазначив, що судом не враховано того, що тлумачення тимчасової споруди дається в ст.28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а згідно п.2.30 Порядку розміщення тимчасових споруд для проведення підприємницької діяльності у разі закінчення строку дії чи анулювання паспорта прив`язки, самовільного встановлення тимчасова споруда підлягає демонтажу. Строк же дії паспорту прив`язки тимчасової споруди двох зблокованих павільйонів для провадження підприємницької діяльності за вказаною адресою закінчився 07.09.2017 року й іншого паспорту прив`язки на ім`я позивачки не видавалося, як вбачається з відповіді виконавчого комітету міської ради. Також вказав, що зазначена земельна ділянка надавалась для провадження підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 , а не громадянину, а позивачка звернулась до суду з цим позовом як громадянин, а суд не перевірив чи є вона фізичною особою-підприємцем, чи здійснює вона підприємницьку діяльність, оскільки відповідно до п.1 Договору предметом договору оренди є земельна ділянка несільськогосподарського призначення для розміщення малої архітектурної форми павільйону для провадження підприємницької діяльності.

У відзиві адвокат Рахімов В.А., діючий від імені позивачки, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справа двічі призначалась до апеляційного розгляду (21.01.2020 року о 15-00 годині та 11.02.2020 року о 13-15 годині), однак останнього разу позивачка та представник ради, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, заяв до суду ними не надано. Натомість з`явився представник позивачки адвокат Рахімов В.А. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Згідно копії свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (а.с.5).

Згідно заповіту від 22.11.2012 року ОСОБА_2 заповіла магазин, що знаходиться в АДРЕСА_1 , біля приміщення колишнього річкового вокзалу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

Наявний паспорт прив`язки стаціонарної тимчасової споруди двох зблокованих павільйонів для провадження підприємницької діяльності, по АДРЕСА_1 Пристані, відповідно до якого замовником є фізична особа-підприємець ОСОБА_2 . Паспорт дійсний до 07.09.2017 року (а.с.8).

Відповідно до долученого при апеляційному розгляді справи договору оренди землі від 03.03.2004 року, зареєстрованого у Голопристанському відділі Херсонської регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", укладеного між орендодавцем Голопристанською міською радою та орендарем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 :

--- орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення землі громадського призначення для розміщення малої архітектурної форми павільйону для провадження підприємницької діяльності, яка знаходиться в АДРЕСА_1 вокзалу) (п.1);

--- об`єкт оренди земельна ділянка площею 0,0042 га під розміщення малої архітектурної форми павільйону (п.2);

--- строк дії договору 5 років (п.4);

--- нормативна грошова оцінка землі 9141,70грн (п.5);

--- розмір орендної плати 9,97% нормативної грошової оцінки землі, що складає 912,00грн в рік;

--- земельна ділянка передається в оренду для розміщення малої архітектурної форми павільйону для провадження підприємницької діяльності (п.15);

--- зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін (п.36);

--- дія договору припиняється у разі закінчення строку його дії, придбання орендарем земельної ділянки у власність або її викупу для суспільних потреб чи примусового відчуження, ліквідації юридичної особи-орендаря, в інших випадках, передбачених законом (п.37);

--- дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, за рішенням суду (п.38);

--- перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни або розірвання договору. Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи-орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду не переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем (п.40) (а.с.64-66).

Згідно долученої при апеляційному розгляді справи відповіді від 13.11.2019 року виконавчого комітету Голопристанської міської ради в особі першого заступника міського голови на адресу органу прокуратури строк дії паспорту прив`язки тимчасової споруди двох зблокованих павільйонів для провадження підприємницької діяльності за вказаною адресою закінчився 07.09.2017 року й іншого паспорту прив`язки на ім`я позивачки не видавалося.

26 червня 2012 року між сторонами договору оренди укладено Додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, яку було відповідним чином зареєстровано у Відділі Держкомзему у Голопристанському районі, відповідно до якого його було поновлено на 5 років, для розміщення тимчасової споруди з полегшених конструкцій без улаштування фундаменту, для провадження підприємницької діяльності було змінено деякі його пункти, доповнено деякими пунктами, зокрема доповнено пунктом 44 про те, що право на оренду земельної ділянки не може бути відчужено її орендарем іншим особам, внесено до статутного фонду, передано у заставу. Пункт 40 договору залишився без змін. Також було доповнено пунктом 45 про те, що кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0217 (а.с.3-4).

При зверненні 03.07.2017 року до приватного нотаріуса Голопристанського нотаріального округу Ноздрачової В.Д. для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 на магазин, що знаходиться в АДРЕСА_1 , біля приміщення колишнього річкового вокзалу, позивачка отримала відмову, оскільки правовстановлюючі документи щодо належності вказаного магазину спадкодавцеві відсутні (а.с.7).

Отже, не заперечується, що позивачка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки подала 03.07.2017 року відповідну заяву нотаріусу.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання за позивачкою право оренди земельної ділянки площею 42 кв.м, кадастровий номер :01:002:0217, що розташована в АДРЕСА_1 ), для розміщення стаціонарної тимчасової споруди з двох заблокованих павільйонів для провадження підприємницької діяльності, в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції виходив з того, що після смерті ОСОБА_2 залишилось нерухоме майно, зокрема, магазин за вказаною адресою, який спадкодавець заповіла позивачці, виходив з того, що у позивачки наявні документи на вказаний магазин, а саме паспорт прив`язки, що вказаний магазин фактично перебуває у власності і користуванні позивачки і згідно додаткової угоди до договору оренди землі він розміщений на належній відповідачу земельній ділянці, виходив з того, що орендар сумлінно виконувала умови договору оренди землі та додаткової угоди до договору оренди землі, а після смерті матері вказані умови виконувала позивачка, яка фактично продовжує користуватися магазином. Крім того суд виходив з того, що без укладення договору оренди землі під торгівельним павільйоном за вищевказаною адресою позивачка не може вирішувати питання дозвільного характеру з різними державними установами та надавачами комунальних послуг, тобто повністю реалізувати свої повноваження як підприємця та власника майна.

Апеляційний суд не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки до нього він дійшов при неповному з`ясуванні обставин справи та порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності встановлені ст.116 ЗК України, частиною другою якої передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно ст.116 та ст.118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування.

Відповідно до положень ст.125 ЗК України, в редакції чинній на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 вказаного Кодексу встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За положеннями ст.93 ЗК України:

--- право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ч.1);

--- право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного капіталу власником земельної ділянки на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом (ч.5).

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про оренду землі" право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону.

Згідно ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщин, наведено в ст.1219 ЦК України і право оренди до вказаного переліку не входить.

Отже, закон не забороняє перехід права на оренду землі в порядку спадкування, якщо інше не передбачено договором.

Однак, судом першої інстанції розглянуто справу поспішно, без залучення необхідних документів та їх оцінки. Зокрема, згідно п.40 долученого при апеляційному розгляді справи договору оренди землі від 03.03.2004 року, зареєстрованого у Голопристанському відділі Херсонської регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", укладеного між орендодавцем Голопристанською міською радою та орендарем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи-орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду не переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

Тобто, договір оренди землі, укладений зі спадкодавцем, чітко передбачав заборону на перехід до спадкоємців права на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи-орендаря.

На вказане суд уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про задоволення позову.

Крім того, слід зазначити й про те, що у цій справі не доведено належними доказами наявність належним чином зареєстрованої тимчасової споруди для проведення підприємницької діяльності, щодо якої вирішується питання про право оренди земельної ділянки.

Так, судом не враховано того, що тлумачення тимчасової споруди дається в ст.28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а згідно п.2.30 Порядку розміщення тимчасових споруд для проведення підприємницької діяльності (затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 року №244) у разі закінчення строку дії чи анулювання паспорта прив`язки, самовільного встановлення тимчасова споруда підлягає демонтажу. Строк же дії паспорту прив`язки тимчасової споруди двох зблокованих павільйонів для провадження підприємницької діяльності за вказаною адресою закінчився 07.09.2017 року й іншого паспорту прив`язки на ім`я позивачки не видавалося, як вбачається з відповіді виконавчого комітету міської ради.

Отже є помилковим висновок суду про те, що після смерті спадкодавця залишилось нерухоме майно, зокрема, магазин за вказаною адресою, який спадкодавець заповіла позивачці, і що у позивачки наявні документи на вказаний магазин.

Також, необхідно звернути увагу й на те, що судом першої інстанції не було з`ясовано обставини щодо спадкування права оренди (факт спадкоємства, волевиявлення на виконання договору оренди), не встановлено коло спадкоємців після смерті спадкодавця, які мають бути залучені до участі у розгляді справи, не звернуто уваги на відсутність заповіту ОСОБА_2 відносно спірної земельної ділянки, а також доказів виконання позивачкою договору оренди та сплати орендної плати. Крім того, матеріалами справи не доведено того, що ОСОБА_2 є матір`ю позивачки, про що зазначає суд першої інстанції.

Вирішуючи спір, судом не з`ясовано отримання позивачкою дозвільних документів на вказаний об`єкт (тимчасову споруду двох зблокованих павільйонів для провадження підприємницької діяльності), не перевірено чи є позивачка фізичною особою-підприємцем, чи здійснює вона підприємницьку діяльність, оскільки відповідно до п.1 Договору предметом договору оренди є земельна ділянка несільськогосподарського призначення для розміщення малої архітектурної форми павільйону для провадження підприємницької діяльності.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.15 ЦК України, ст.3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення.

Проте установлено, що порушене позивачкою у суді питання про надання їй в оренду вказаної земельної ділянки не було предметом розгляду компетентного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підставу вважати про наявність спору про право. А тому оскаржуваним рішенням суд фактично перебрав на себе повноваження ради щодо надання в користування земельної ділянки.

При вирішенні цього позову суд першої інстанції послався, зокрема, на положення ст.ст.764, 770 ЦК України, однак вказані норми закону до цих правовідносин застосуванню не підлягають, адже ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто ще до закінчення договору оренди (08.09.2017 року), а тому наймач (орендар) земельної ділянки ніяк не могла користуватися майном після закінчення строку договору найма, як то передбачено ст.764 ЦК України. З іншого боку, не встановлено і зміни власника речі, переданої у найм, що врегульовано ст.770 ЦК України.

Крім того, слід звернути увагу й на наявні процесуальні порушення, допущені судом першої інстанції. Так, своє клопотання від 23.04.2019 року про зміну предмета позову позивачка подала з порушенням п.2 ч.2, ч.ч.3 і 4 ст.49 ЦПК України, вже на стадії розгляду справи по суті, за відсутності доказів направлення її копії відповідачеві. І після зміни предмета позову жодного засідання за участі відповідача не відбулось, а тому не можна вважати, що рада визнала позов. Суд першої інстанції у своїй вступній частині зазначив вимоги позивачки у первісно заявленому вигляді, однак в резолютивній частині вирішив задовольнити вимоги у зміненій редакції відповідно до клопотання позивачки від 23.04.2019 року (а.с.33).

Відповідно ж до ч.5 ст.49 ЦПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

При апеляційному розгляді до справи було долучено надану стороною позивача копію додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 09.09.2019 року та квитанції за 2018-2019 роки про сплату позивачкою орендної плати. При цьому він зазначив, що вказана додаткова угода була укладена на виконання цього оскаржуваного рішення, однак право оренди не зареєстровано належним чином через перебування цієї справи на розгляді апеляційного суду.

Апеляційний суд не може прийняти до уваги вказану додаткову угоду та квитанції про сплату орендної плати в якості належної підстави для задоволення позову, оскільки укладання додаткової угоди було зумовлено ухваленням цього рішення суду першої інстанції, яке в подальшому оскаржене в апеляційному порядку.

Таким чином, відсутні правові підстави для задоволення позову, а тому відповідно до п.2 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції слід скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Відповідно, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України:

--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1);

--- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову на відповідача;

2) у разі відмови в позові на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2).

При поданні апеляційної скарги скаржник сплатив в установленому законом розмірі 1152,60грн судового збору (а.с.63), в позові відмовлено, отже апеляційну скаргу задоволено на 100,00%. Тобто з позивачки на користь прокуратури Херсонської області слід стягнути судові витрати в розмірі 1152,60грн.

Керуючись ст.ст.141, 367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області, діючого в інтересах держави в особі Голопристанської міської ради Херсонської області, задовольнити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 28 травня 2019 рокускасувати й ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Голопристанської міської ради Херсонської області про визнання права оренди земельної ділянкивідмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Херсонської області судові витрати в розмірі 1152,60грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 13 лютого 2020 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська