ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 жовтня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/13852/18

Головуючий у першій інстанції - Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/457/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Онищенко О.І.,

секретар: Позняк О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Прокуратури Чернігівської області на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 10 червня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Чернігівської області, Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу досудового розслідування,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до прокуратури Чернігівської області, ГУ Національної поліції в Чернігівській області, ДКС України про стягнення з ДКС України шляхом здійснення безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) матеріальної шкоди в розмірі 441767 грн та 100000 грн моральної шкоди, заподіяної бездіяльністю органу, що проводить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування та прокуратури.

Доводи позовної заяви зводяться до того, що в лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області із заявою з приводу розшуку та затримання транспортного засобу Opel Zafira, номерний знак НОМЕР_1 , який належав йому на праві власності, та просив притягнути винних осіб до кримінальної відповідальності, а у серпні 2016 року - по факту крадіжки запасних частин з указаного транспортного засобу, внаслідок чого йому завдано майнової шкоди у розмірі 441767 грн.

ОСОБА_1 вказував, що досудове розслідування у кримінальних провадженнях по факту його заяв здійснювалося неефективно, безрезультатно, з порушенням розумних строків. Крім того, стороною обвинувачення не зібрано жодних доказів, які б дали можливість встановити істину у справі та забезпечити його належний захист як потерпілої сторони. Така бездіяльність призвела до втрати доказів і можливості їх отримання, оскільки його транспортний засіб продано за зниженою ціною.

Також позивач зазначив, що неправомірними діями йому завданої моральних страждань. Завдану моральну шкоду оцінив у розмірі 100000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 10 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто на його користь з Державного бюджету України через ДКС України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку моральну шкоду у розмірі 50000 грн., в іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів факт завдання йому моральної шкоди бездіяльністю органу досудового розслідування, а її розмір визначений судом із урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, в той же час, позов у частині вимог про відшкодування майнової шкоди позивач не довів.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просив змінити рішення суду та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано глибину його моральних страждань при вирішенні питання про розмір морального відшкодування, не враховано доказів, поданих ним на підтвердження нанесених матеріальних збитків в сумі 441767 грн, зокрема рахунок-фактуру про вартість викрадених запчастин. Крім того зазначав, що жодним з відповідачів не ставилась під сумнів сума завданих збитків.

В апеляційній скарзі Прокуратура Чернігівської області (на теперішній час - Чернігівська обласна прокуратура), посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги Прокуратури Чернігівської області зводяться до того, що в рішенні не наведено жодних обґрунтованих мотивів, виходячи з яких він частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , не надано оцінки доводам прокурора. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади є наявність неправомірних дій цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями та заподіяною шкодою. Відповідач вказує, що у кримінальних провадженнях, на які посилається позивач, досудове розслідування наразі триває, остаточне процесуальне рішення не прийнято, винні особи у їх вчиненні не встановлено, факт винних дій по відношенню до ОСОБА_1 відсутній. Саме по собі скасування постанов про закриття кримінального провадження №0005726 безспірно не свідчить про протиправність дій органів досудового розслідування.

На думку Прокуратури Чернігівської області, поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що згідно виконавчого провадження №2636А/15 автомобіль Opel Zafira ОСОБА_1 , який обґрунтовує завдання йому моральної шкоди саме неможливістю вільно володіти, розпоряджатися та користуватися своїм автомобілем, 12 серпня 2016 року описано, арештовано, проведено його оцінку для погашення заборгованості та 30 листопада 2016 продано на електронних торгах за 66656 грн 25 коп.

Також апеляційну скаргу подано Головним управлінням Національної поліції в Чернігівській області, яке посилалось на неповне дослідження судом всіх обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права та просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ухвали судів про скасування постанов про закриття кримінальних проваджень не містить встановлених ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового, розслідування, прокуратури і суду» підстав виникнення у позивача правд для відшкодування моральної шкоди.

Також ГУ Національної поліції в Чернігівській області зазначає, що ОСОБА_1 не надано відповідних доказів заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди органами Національної поліції України та прокуратури, не наведено мотивів обґрунтування її розміру та не наведено підстав які призвели до заподіяння душевних страждань.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення; апеляційну скаргу прокуратури Чернігівської області задоволено; апеляційну скаргу ГУНП в Чернігівській області задоволено частково та скасовано рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 10 червня 2019 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України через ДКС України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку моральну шкоду у розмірі 50000 грн та відмовлено у задоволенні зазначених позовних вимог. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 10 червня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_1 , постанову Чернігівського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд зазначив, що апеляційним судом, в порушення ст.263 ЦПК України не враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, зокрема висновок, викладений у постанові від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17, провадження №12-199гс18, Великої Палати Верховного Суду. Суд дійшов висновку, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого і держави, що не регулюються нормами КПК України, а суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази. Стверджуючи про необхідність попереднього судового рішення або рішення іншого компетентного органу, яким має бути встановлено протиправність відповідних дій, рішень чи бездіяльності державного органу при здійснені кримінального провадження, як підстави для відшкодування шкоди, апеляційний суд не врахував, що спірні деліктні правовідносини виникли через дії, які не опосередковуються регулюванням КПК України. Таким чином, апеляційним судом не встановлені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи і спір по суті не вирішено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг та заперечень, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що у лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Чернігівського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області з приводу розшуку та затримання транспортного засобу Opel Zafira, номерний знак НОМЕР_1 , який належав йому на праві власності (а.с.75-79 т.1), та просив притягнути винних осіб до кримінальної відповідальності за вчинення шахрайських дій (стаття 190 КК України).

ОСОБА_1 зазначав, що має у приватний власності автомобіль Opel Zafira, номерний знак НОМЕР_1 , який після аварії тривалий час знаходився в ремонті у приватного майстра ОСОБА_2 . Зазначив, що автомобіль відремонтований, проте ОСОБА_2 відмовляється повернути його (а.с.95 т.1).

Також вбачається, що автомобіль Opel Zafira передано в заставу АКІБ «УкрСиббанк» по Договору застави транспортного засобу №30207Z48 від 19 жовтня 2007 року (а.с.80-85).

За результатами перевірки вказаного звернення заявнику надано Висновок про відсутність складу кримінального правопорушення (а.с.96, 97 т.1)

За заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення 05 липня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005726 було внесено відомості, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, а ОСОБА_1 29 серпня 2015 року визнано потерпілим (а.с.56, 57-58 т.1).

ОСОБА_1 20 липня 2015 року до Чернігівського міського відділу УМВС України в Чернігівській області подано заяву, в якій він повідомив, що ОСОБА_2 відмовився повертати автомобіль та документи на нього, не надав документів, що підтверджують проведення ремонтних робіт та що в діях ОСОБА_2 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст.190 КК України, оскільки останній обманним шляхом заволодів його майном та не повертає його. ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_2 посилався на те, що він купив це майно, хоча заявник його не продавав і нікого не уповноважував продавати (а.с.94 т.1).

ОСОБА_2 11 серпня 2016 року звернувся до Деснянського ВДВС м.Чернігів з заявою, в якій зазначив, що у 2013 році придбав розукомплектований автомобіль ОСОБА_1 в якому були відсутні багато деталей. Зазначив, що через деякий час він дізнався, що даний автомобіль знаходиться в розшуку в зв`язку з цим і звернувся до органу ДВС (а.с.89 т.1).

По виконавчому провадженні №2636А/15 17 серпня 2016 року головним державним виконавцем Деснянського ВДВС м.Чернігів Падалкою О.С. було складено акт опису й арешту майна ОСОБА_1 , а саме: розукомплектованого автомобіля Opel Zafira, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.87-88, 177-178 т.1). Описане майно прийняв на відповідальне зберігання ОСОБА_2 , копію акта опису й арешту майна отримав.

В подальшому 26 серпня 2016 року позивач звернувся до Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області із заявою про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про скоєння ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185 КК України. Також ОСОБА_1 18 грудня 2017 року звернувся до Чернігівської місцевої прокуратури Чернігівської області з заявою про крадіжку запчастин з належного йому автомобіля марки Opel Zafira та 20 грудня 2017 року прокуратурою розпочато кримінальне провадження №0000262, за ознаками частини першої статті 185 КК України (а.с.59-61 т.1).

Згідно звіту про незалежну оцінку, проведену в рамках зведеного виконавчого провадження, автомобіля Opel Zafira, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 , автомобіль було оцінено у 88578 грн (а.с.179 т.1), в подальшому автомобіль реалізовано на електронних торгах, що підтверджується протоколом №215934 від 30 листопада 2016 року за 66656 грн 25 коп. (а.с.182 т.1) та зараховано в рахунок погашення боргів ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 неодноразово звертався до Чернігівського відділу поліції з заявами щодо затягування розслідування та просив надати відповіді про результати розслідування, зокрема 31 березня 2016 року, 26 серпня 2016 року, 17 травня 2017 року та 18 жовтня 2017 року (а.с.98, 99, 100, 138 т.1).

В подальшому ОСОБА_1 27 жовтня 2017 року подав скаргу до прокуратури про безвідповідальне ставлення до вирішення його заяв з боку заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури та затягування розслідування за його заявами (а.с.101 т.1).

Прокуратурою надано відповідь з якої вбачається, що 23 листопада 2017 року слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження №0005726 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України та роз`яснено право звернутися до слідчого судді із скаргою на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора (а.с.102 т.1).

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звертався до керівника Чернігівської місцевої прокуратури та просив внести дані про вчинення кримінальних правопорушень працівниками поліції до ЄРДР та забезпечити належне розслідування (а.с.106 т.1).

З листа прокуратури Чернігівської області від 23 жовтня 2017 року вбачається, що звернення ОСОБА_1 щодо неправомірних дій слідчих СВ ЧМВП ГУНП в Чернігівській області для вирішення згідно вимог чинного законодавства було направлено до ГУНП в Чернігівській області (а.с.104 т.1). Іншим листом від 23 жовтня 2017 року повідомлено ОСОБА_1 про те, що розслідування триває, вживаються заходи щодо його завершення у найкоротші строки (а.с.105 т.1).

Постановою про закриття кримінального провадження від 21 листопада 2017 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0005726 від 05 серпня 2015 року було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України (а.с.121-122).

Головне управління Національної поліції в Чернігівській області 21 листопада 2017 року повідомило ОСОБА_1 , що у зв`язку з недотриманням вимог КПК України щодо швидкого та повторного розслідування у розумні строки до слідчого ОСОБА_3 вжито заходи реагування та зазначено, що заява від 26 серпня 2016 року про скоєння ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України до Чернігівського відділу поліції не надходила та в матеріалах кримінального провадження №0005726 відсутня (а.с.107 т.1).

04 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівської місцевої прокуратури зі скаргою на слідчого (а.с.108 т.1), на яку отримав відповідь та повідомлено заявника про те, що рішення слідчого про закриття кримінального провадження №0005726 не скасовано (а.с.109, 110 т.1).

ОСОБА_1 повторно 14 грудня 2017 року подав скаргу на бездіяльність працівників прокуратури та просив вжити заходів до внесення даних щодо злочинів скоєних працівниками поліції до ЄРДР (а.с.103 т.1); а 16 грудня 2017 року - про те, що ним подано заяву про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.5 КК України, проте дані до ЄРДР не внесені (а.с.111 т.1).

ОСОБА_1 листом від 20 грудня 2017 року повідомлено, що за його заявою щодо викрадення запчастин з належного йому автомобіля Opel Zafira прокуратурою розпочато кримінальне провадження №0000262, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України (а.с.113 т.1).

Також ОСОБА_1 листом від 26 грудня 2017 року повідомлено, що 20 грудня 2017 року розпочато кримінальне провадження №000262 за фактом викрадення запчастин з належного йому автомобіля, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України (а.с.123 т.1).

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 26 лютого 2018 року зобов`язано службову особу Чернігівської місцевої прокуратури, уповноважену на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою про кримінальне правопорушення ОСОБА_1 від 18 жовтня 2017 року (а.с.114-115 т.1).

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 01 березня 2018 року постанову слідчого від 21 листопада 2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0005726 від 05 серпня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення - скасовано як невмотивовану та таку, що містить суперечності та викликає сумніви у законності такого процесуального рішення (а.с.124-125 т.1).

ОСОБА_1 подавав скаргу від 10 січня 2018 року (а.с.119 т.1) та листом прокуратури Чернігівської області від 02 квітня 2018 року його було повідомлено, що відсутні достатні підстави для перекваліфікації кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0000262 на ч.5 ст.185 КК України у зв`язку із невстановленням розміру збитків, заподіяних злочином (а.с.117 т.1).

З Витягу з ЄРДР вбачається, що 26 лютого 2018 року за фактом заздалегідь необіцяного приховування працівниками СВ ЧВП ГУНП в Чернігівській обл. тяжкого злочину, вичиненого ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 при розслідуванні кримінального провадження №0005726, відкрито кримінальне провадження №0000045 (а.с.144 т.1).

В подальшому 02 березня 2018 року ОСОБА_1 звертався до прокуратури з заявою щодо процесуальних порушень (а.с.120 т.1) та листом від 04 квітня 2018 року ОСОБА_1 було повідомлено, що відсутні достатні підстави для перекваліфікації кримінального правопорушення з ч.1 ст.190 КК України (а.с.118 т.1).

ОСОБА_1 09 липня 2018 року звернувся до керівника Чернігівської місцевої прокуратури про взяття розгляду заяви на особистий контроль та (а.с.130 т.1), 16 липня з заявою про внесення даних про вчинення правопорушень, передбачених ч.5 ст.190, ч.5 ст.185 КК України до ЄРДР та про об`єднання в одне кримінальне провадження (а.с.131 т.1), а 02 серпня 2018 року зі скаргою, в якій просив вжити заходи щодо притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності та направлення справи до суду з обвинувальним актом (а.с.129 т.1). На дані заяви та скарги заявник отримував відповіді (а.с.132, 133, 134 т.1

Постановою про закриття кримінального провадження від 16 липня 2018 року, кримінальне провадження №0005726 від 05 серпня 2015 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України (а.с.126-127 т.1).

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 22 серпня 2018 року скасовано постанову слідчого судді про закриття кримінального провадження від 16 липня 2018 року, як передчасну (а.с.128 т.1).

На наступний день, 23 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до національної поліції з проханням надати інформацію по розгляду його заяви, а також з заявленими клопотаннями по руху справи (а.с.135, 137 т.1), та до прокуратури з заявою про вжиття заходів щодо об`єднання кримінальних проваджень в одне, оскільки вони проводяться відносно однієї особи (а.с.136 т.1).

Ухвалами Деснянського районного суду м.Чернігова від 10 вересня 2018 року та Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року заяви ОСОБА_1 про визнання бездіяльності слідчого та керівника були повернуті через їх непідсудність (а.с.7-8, 9-10 т.1).

СВ Чернігівського РВП ЧВП ГУНП надано довідки про хід досудового розслідування у кримінальному провадженні №0005726 та №0000262 від 07 червня 2019 року (а.с.208, 209 т.1).

Позивачем, з метою обґрунтування розміру вимог матеріальної шкоди, надані скріншот сторінки в «запчасти РІА.com» щодо вартості сидінь для Opel Zafira та копію рахунку фактури ТОВ «ТЛА Чернігів» від 06 липня 2018 року, в якому зазначено перелік деталей до автомобіля на загальну суму 423427 грн (а.с.93 т.1);

Також матеріали справи містять Акт опису й арешту майна серії АК №777564, складений 11 листопада 2010 року державним виконавцем Деснянського ВДВС ЧМУЮ Ільченком Р.О., згідно якого у ОСОБА_1 описано й накладено арешт на автомобіль Opel Zafira, номерний знак НОМЕР_1 (а.с.90-91 т.1) та Акт про проведення електронних торгів з продажу автомобіля Opel Zafira (а.с.141 т.1).

Відповідно до положень норм ст.219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить:

1) дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину;

2) вісімнадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.

У п.19 рішення ЄСПЛ від 30 липня 2015 року (заява № 55902/11) у справі «Риженко проти України» Суд зазначив, що: «ефективність розслідування втілює в собі вимоги щодо оперативності та розумної швидкості. Навіть якщо існують перешкоди або труднощі, які перешкоджають прогресу розслідування у конкретній ситуації, оперативне реагування національних органів влади є надзвичайно важливим для підтримання громадської віри в їх відданість принципам верховенства права та їх здатність запобігати проявам сприяння незаконним діям або терпимості до них» (див. рішення у справі «Шиліх проти Словенії» (Silih v. Slovenia [ВП], заява №71463/01, п.195, від 09 квітня 2009 року). Більше того, з перебігом чару перспектива проведення будь-якого ефективного розслідування зменшується.»

Відповідно до п.43 рішення ЄСПЛ 2000-VI у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France) [ВП], заява №30979/96I, «розумність» тривалості провадження має оцінюватися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливість предмета спору для заявника.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Оскільки для наявності зобов`язань з відшкодування шкоди, відповідно до статей 1176, 1167, 1173, 1174 ЦК України, потрібно встановлення незаконності рішень, дій чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та відповідно до ст.81 ЦПК України є обов`язком позивача.

Дії (бездіяльність) ГУНП в Чернігівській області, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України).

Враховуючи, що факт неналежного здійснення процесуальних дій протягом надмірно тривалого часу органом досудового розслідування підтверджується неодноразовими зверненнями позивача до органів слідства, прокуратури та суду по його справі, судом неодноразово надавалась оцінка дій даних органів, зокрема в ухвалах слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова Самусь Л.В. від 26 лютого 2018 року та слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова Сапона А.В. від 22 серпня 2018 року, враховуючи надмірну тривалість досудового розслідування, колегія суддів Чернігівського апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, яка, з врахуванням зібраних по справі доказів, а також принципів розумності, виваженості та справедливості, має складати 50000 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що судом першої інстанції не в повній мірі враховано глибину його моральних страждань при вирішенні питання про розмір морального відшкодування, не заслуговують на увагу з вищенаведених підстав.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неврахування судом першої інстанції доказів, поданих ним на підтвердження нанесених матеріальних збитків в сумі 441767 грн, зокрема рахунок-фактуру про вартість викрадених запчастин. Загалом з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 автомобіль Opel Zafira було передано на ремонт ОСОБА_2 , проте встановити в якому стані даний автомобіль було передано в ремонт, його фізичний знос, неможливо за відсутності будь-яких належних та допустимих доказів з цього приводу як у рамках кримінальних проваджень так і у рамках даної справи. Клопотань про проведення експертизи для встановлення вартості автомобіль, його комплектуючих, тощо позивачем заявлено не було. Наданий суду скріншот з об`яви в мережі інтернет про вартість сидіння легкового автомобіля Opel Zafira 18340 грн (а.с.92 т.1) апеляційним судом до уваги не приймається, оскільки відсутні будь-які докази, що таке крісло та по такій вартості було придбано позивачем для власного автомобіля. Не приймаються до уваги і Рахунок-фактура (а.с.93 т.1) щодо вартості комплектуючих, оскільки він не містить даних про вантажоодержувача та придбання позивачем.

Доводи апеляційної скарги Прокуратури Чернігівської області про те, що в рішенні не наведено жодних обґрунтованих мотивів, виходячи з яких він частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу, враховуючи вище наведені обставини.

Посилання Прокуратури Чернігівської області, що у кримінальних провадженнях, на які посилається позивач, досудове розслідування наразі триває, остаточне процесуальне рішення не прийнято, винні особи у їх вчиненні не встановлено, факт винних дій по відношенню до ОСОБА_1 відсутній, а саме по собі скасування постанов про закриття кримінального провадження №0005726 безспірно не свідчить про протиправність дій органів досудового розслідування, відхиляються апеляційним судом, оскільки достовірно вбачається, що протягом тривалого часу дане досудове розслідування не закінчено, винні особи не покарані, а дії слідчих, в тому числі щодо закриття кримінального провадження, неодноразово визнавались судом неправомірними.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, що ухвали судів про скасування постанов про закриття кримінальних проваджень не містить встановлених ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового, розслідування, прокуратури і суду» підстав виникнення у позивача права для відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що положеннями ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі та гідності фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Інші доводи наведені в обґрунтування апеляційних скарг, не можуть бути підставами для скасування вірного по суті рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки доказів. Наведені доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Апеляційний суд констатує, що рішення суду першої інстанції належним чином обґрунтоване.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про відмову у позові.

Оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційні скарги ОСОБА_1 , ГУНП в Чернігівській області та Прокуратури Чернігівської області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Прокуратури Чернігівської області - залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 10 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2020 року.

Головуючий: Судді: