КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №758/3521/19 Головуючий у І інстанції Гребенюк В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У?березні 2019 року до суду звернулося? приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (надалі за текстом - позивач) з позовом про стягнення з ОСОБА_1 (надалі за текстом - відповідач) суми відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.?

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив,?що 02 вересня 2015 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу - автомобіля Volkswagen, держ.номер НОМЕР_1 .

01.09.2016 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (надалі за текстом - ДТП) за участю автомобіля Volkswagen, держ.номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля Hyundai, держ.номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача, застрахований позивачем автомобіль було пошкоджено. Позивач виплатив власнику застрахованого автомобіля суму страхового відшкодування в розмірі 274 000 гривень.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.09.2016 року у справі №?755/13981/16-п відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована СК «АХА страхування», частину збитків в сумі 50?000 грн. (ліміт страхування) було відшкодовано вказаною страховою компанією.

З метою повного відшкодування збитків позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача залишку сплаченого відшкодування в порядку регресу в розмірі 224 000 грн., а також суми судового збору.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (Код ) суму страхового відшкодування в розмірі 224 000 (двісті двадцять чотири тисячі) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (Код ) судовий збір у розмірі 3 375 (три тисячі триста сімдесят п`ять) гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції фактично не було проведено підготовче засідання в законодавчо встановленому порядку. Суддя в приміщенні коридору суду запитав у сторін про наявні клопотання, у відповідь, представником відповідача судді було надано клопотання про витребування доказів (про розгляд яких суд рішення в наступному так і не прийняв), та суддя повідомив про те, що розгляд справи буде відкладено про що сторін повідомлять ухвалою.

Відповідач був позбавлений прав, що могли бути реалізовані ним під час проведення підготовчого засідання суду, зокрема, надання пояснень, доказів, подання клопотань, витребування необхідних доказів, та інших прав що надані процесуальним законодавством.

В тому числі, судом першої інстанції також не з`ясовано чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі, що позбавило можливості відповідача надати додаткові пояснення щодо предмету спору та не вирішено клопотання відповідача про витребування доказів, що в подальшому виключило можливість вирішення питання про призначення судової експертизи.

Так, судом першої інстанції проігноровано зазначений у відзиві на позов намір відповідача призначити судову автотоварознавчу експертизу та клопотання про витребування доказів, необхідних для проведення такої судової автотоварознавчої експертизи, у зв`язку із неможливістю подання висновку експерта самостійно з об`єктивних причин, так як, у відповідача відсутні будь-які матеріали необхідні для призначення експертизи, оскільки усі матеріали (протоколи огляду, фото-таблиці та ін.) зберігаються у позивача.

Судом першої інстанції не надано жодної оцінки доводам відповідача про те, що Договір страхування укладений між позивачем та потерпілим ( ОСОБА_2 ) не породжує обв`язку для відповідача, відшкодування шкоди у розмірі встановленому таким Договором страхування.

Страховий акт від 07 жовтня 2016 року був складений на підставі рахунку ТОВ «АВТОМИР» № В000012591 від 06.09.2016 року, відповідно до якого вартість послуг з відновлювального ремонту складатиме 278940,98 грн.

Вказаний рахунок ТОВ «АВТОМИР» не є достовірним доказом завданої матеріальної шкоди, оскільки підтверджує лише вартість певних робіт які можуть бути виконані ТОВ «АВТОМИР» під час здійснення відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen» держ.номер НОМЕР_1 , та жодним чином не підтверджують необхідність виконання саме таких робіт для відновлення автомобіля «Volkswagen» держ.номер НОМЕР_1 після ДТП.

Рахунок ТОВ «АВТОМИР» не є документом, що підтверджує проведену оцінку вартості відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen» держ.номер НОМЕР_1 , та жодним чином не підтверджує таку оціночну вартість.

На підтвердження понесених фактичних витрат з відновлення пошкодженого автомобіля позивач не надав суду акти виконаних робіт, які фактично підтверджують виконані відновлювальні роботи, а надав документи, які містять різний обсяг ремонтних робіт та деталей, що підлягають заміні (див. нижче).

Позивачем було проведено оцінку, яка була проведена суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Асистанська компанія «Українська служба допомоги», за результатами якої підготовлено Звіт про оцінку автомобіля №1909 Volkswagen Touran, держ .номер НОМЕР_1 від 20.09.2016 р.

Огляд проводився без повідомлення та залучення відповідача, який є зацікавленою особою, що порушує право останнього на захист та давало Позивачу змогу зловживати в частині формування суми необхідної на відновлювальний ремонт автомобіля.

ТОВ «Асистанська компанія «Українська служба допомоги» залучався до проведення оцінки саме позивачем й відомості про зміст ремонтних робіт та деталей для відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля суттєво відрізняється від тієї, що вказана виконавцем у його ремонтній калькуляції, і насамперед, відрізняється від переліку ремонтних робіт та деталей, зазначених в Протоколі огляду транспортного засобу від 20 вересня 2016 року, складеного залученим страховиком експертом.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, скаржник просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Войкова С.В. підтримала вимоги апеляційної скарги.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши докази в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.09.2013 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №?28-0199-РМ2-13-00627, а також додатковий договір № 1 від 03.03.2015 року, відповідно до умов яких було застраховано транспортний засіб - автомобіль Volkswagen, держ.номер НОМЕР_1 (а.с. 5-9).

01.09.2016 року, о 20:27 год, відповідач, керуючи автомобілем «Hyundai», держ.номер НОМЕР_2 , по проспекту Возз`єднання в м. Києві, при зміні напрямку руху здійснив розворот у недозволеному місці, не впевнився в безпечності маневру, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen», держ.номер НОМЕР_1 , в результаті чого заподіяно матеріальну шкоду обом транспортним засобам. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.09.2016 року у справі №?755/13981/16-п відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 17).

Відповідно до звіту № 1909 від 20.09.2016 року про оцінку автомобіля «Volkswagen», держ.номер НОМЕР_1 , вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 369 549,88 грн (а.с. 18-60).

Згідно зі страховим актом № СТОКА-3115 за договором страхування № 28-0199-РМ2-13-00627 від 07.10.2016 року сума страхового відшкодування, виплачена позивачем ОСОБА_2 , становить 274?000,98 грн. (а.с. 61-62). Вказана сума перерахована останньому, що підтверджується платіжними дорученнями № 18460 від 10.10.2016 року на суму 130?000 грн. (а.с. 63), № 18944 від 11.10.2016 року на суму 144 000,98 грн. (а.с. 64).

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована АТ «СК «АХА страхування», поліс № АЕ/5612916, на суму 50?000 грн. (шкода майну), позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою про сплату різниці в розмірі 224 000,98 грн. між сумою фактично сплаченого розміру страхового відшкодування та лімітом відповідальності (а.с. 65-66).

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі. До збитків відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Положення ч. 1 ст. 1194 ЦК України передбачають, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)

Статтею 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

З врахуванням наведених положень законодавства та встановлених судом обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки до відповідача перейшло право вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 у межах фактичних витрат за заподіяну шкоду, оскільки позивач виплатив ОСОБА_2 страхове відшкодування за договором майнового страхування.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції критично оцінив заперечення відповідача щодо завищеного, на його думку, розміру збитків, оскільки ним не було надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження своїх заперечень в цій частині.

Відповідач заявив клопотання про витребування доказів у позивача, а саме, кольорових фотокарток зафіксованих пошкоджень автомобіля «Volkswagen», держ.номер НОМЕР_1 , обґрунтовуючи необхідністю проведення товарознавчої експертизи. Водночас, клопотання про проведення вказаної експертизи ним не заявлялося, висновків експертного дослідження, які б спростовували звіт про оцінку майна, наданий позивачем, чи інших доказів завищення розміру збитків відповідач також не надав.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права в частині проведення підготовчого судового засідання та розгляду заявлених позивачем клопотань, то ці доводи є голослівними і спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву та клопотання про витребування доказів, які були передані судді 11.10.2019 року (а.с.109-120) В заяві, від 09.10.19 відповідач просив суд розглянути справу 02.12.20 без його участі.

Отже посилання позивача на те, що в коридорі суду його представник передав судді клопотання, суддя повідомив, що підготовче засідання не буде проводитись, є неправдивими.

Як вбачається із протоколу судового засіданні від 02.12.19 року судове засідання відбувалось, на ньому був присутній представник позивача. До матеріалів справи долучений технічний аудіо запис судового засідання.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів, оскільки відповідач в судове засідання не з`явився, не заявив клопотання про призначення експертизи, тому були відсутні підстави для витребування доказів для проведення такої експертизи.

Щодо доводів відповідача про те, що на 02 грудня 2010 року було призначено підготовче судове засідання і суд в ньому ухвалив рішення, хоча не мав на це процесуальних повноважень, судова колегія з такими доводами погоджується.

Відповідно до ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення лише у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки такого визнання позову з боку відповідача не відбулось, суд мав призначити справу до розгляду у судовому засіданні.

Разом із тим, відповідно до ст. 376 ЦПК України порушення судом норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Основним доводом апеляційної скарги є те, що внаслідок відсутності відповідача в судовому засіданні і ухвалення рішення без його участі, він був позбавлений права заявити клопотання про призначення експертизи, отже не зміг довести свої заперечення проти розміру відшкодування.

Однак, виходячи із вимог ст. 197 ЦПК України саме у підготовчому засіданні відповідач має право надати докази на спростування позовних вимог і заявити клопотання про призначення експертизи. В судовому засіданні сторони обмежені у праві надавати нові докази. Отже, оскільки відповідач подав заяву, в якій просив слухати справу 02 грудня 2019 року без його участі, клопотання про призначення експертизи не заявив, свої заперечення проти позову надавав суду, отже він використав свої процесуальні права щодо надання доказів, а тому розгляд справи у судовому засіданні не давало б можливості відповідачу надавати нові докази.

За таких обставин, судова колегія вважає, що такі процесуальні порушення, допущені судом першої інстанції, як ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні, не вплинули на правильність висновків суду, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення суду першої інстанції було постановлено з дотриманням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортної пригоди залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді: