Справа № 642/4716/20
Провадження № 2/645/2154/20
15 грудня 2020 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Мартинової О.М.,
секретар судових засідань Костін О.Б.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2020 року вказану позовну заяву направлено за підсудністю до Фрунзенського районного суду м. Харкова.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2020 року прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак разом з позовом надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.
Як встановлено з матеріалів справи, що 13 листопада 2006 року відповідач підписала заяву позичальника № DNH4KP20821272.
09 липня 2014 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (яке змінило найменування на АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_2 з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору № DNH4KP20821272 від 13.11.2006 року (далі - Договір 1) укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, яка підписана відповідачем.
Відповідно до п.п. 1.1.2, 1.1.3 Генеральної угоди заборгованість по кредитному договору №1 з дати підписання Генеральної угоди становить 4460,60 грн. Датою кінцевого погашення заборгованості є 31.01.2015 року.
Відповідно до п.п. 1.1.1 Генеральної угоди сторони узгодили зменшення розміру заборгованості, що виникла з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї Додаткової угоди, а саме відсотки на 0,00 грн.; комісію на 0,00 грн.; пеню на 4406,63 грн.; штраф на 0,00 грн.
Відповідно до п.1.3.1 - 1.3.3 Генеральної угоди сторони погодили, що строком повернення кредиту є другий день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з дня наступного за днем повернення кредиту (2-й день), вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 4406,63 грн.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
В пункті 2.1 Генеральної угоди сторони погодили, що банк надає позичальнику кредит в сумі 3860,60 грн. на строк 06 місяців з 09.07.2014 року по 31.01.2015 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 3860,60 грн. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті процентів в розмірі 0,001 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в зазначені в заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 643,43 грн. для погашення заборгованості за кредитом. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 31.01.2015 року.
Згідно з п. 2.2. Генеральної угоди, при порушенні Боржником строків погашення заборгованості, вказаних в цій Генеральній угоді, Умовах та правилах, більш ніж на 31 день, по зобов`язанням, строк яких не настав. Сторони узгодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення вважається простроченою. Боржник сплачує Банку штраф у розмірі 4406,63 грн.
Отже, в Генеральній угоді від 09.07.2014 року визначено розмір процентної ставки по процентам за користування кредитом, підстави його стягнення, що свідчить про погодження цих умов сторонами по справі.
Вказана Генеральна угода, яка підписана відповідачем, у встановленому законом порядку останньою не оспорювалася та не визнавалася недійсною, тому вказані обставини свідчать про її згоду з усіма умовами цієї угоди.
Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Як вбачається з Довідки наданої позивачем, відповідачу було надано кредитні картки, а саме: дата відкриття 09.07.2014 року, термін дії 04/18.
Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що 09.07.2014 року встановлено кредитний ліміт 3860,60 грн.
В статті 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).
На підставіст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідност. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.
З огляду на ст. ст. 1048, 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики и позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за генеральною угодою у добровільному порядку.
Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.
Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею в розмірі 7593,95 грн., то суд виходить з такого.
В пункті 2.8 Генеральної угоди зазначено, що при порушенні позичальником зобов`язань з погашення кредиту позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах за кожен день прострочки.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Як зазначалось вище, підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст. ст. 610,611 ЦК України)
До позовної заяви позивачем додано копію заяви позичальника № DNH4KP20821272 від 13.11.2006 року та копію Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 09.07.2014 року, розрахунок заборгованості, виписку по договору, Умови та Правила надання банківських послуг.
При цьому, ці Умови та Правила надання банківських послуг не підписані відповідачем, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи як заяву від 13.11.2006 року, так і Генеральну угоду від 09.07.2014 року, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів містили умови щодо сплати пені.
Суд вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
У Генеральній угоді від 09.07.2014 року, яка підписана відповідачем, не зазначені умови щодо сплати пені, тобто сторони у розумінні цивільного законодавства не погодили розмір та підстави стягнення пені.
Враховуючи вказані обставини суд вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві та Генеральній угоді домовленості сторін про сплату пені, надані банком Умови та Правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Проте, позивачем під час розгляду справи, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин того, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи як заяву, так і Генеральну угоду, як і не надано доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про погодження сторонами договору розміру і порядку нарахування пені.
Умови та Правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не підписані відповідачем, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем шляхом підписання заяви та Генеральної угоди. Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді сплату пені.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту укладання із відповідачем договору на умовах, зазначених позивачем, а саме щодо пені. Тому позовні вимоги про стягнення пені не підлягають задоволенню.
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, на підставі частини другої статті 530 ЦК України АТ КБ «Приватбанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Вказана позиція цілком узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.07.2019 року (провадження 14-131цс19).
Таким чином, суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитом в сумі 2920,75 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - в сумі 1,65 грн., та штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди в сумі 2549,78 грн. В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.
За частиною першою ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно платіжного доручення № PROM7BTD9J від 27-08-2020 року, під час звернення до суду з позовом АТ КБ «Приватбанк» сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн., таким чином, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача, судовий збір, пропорційно до суми задоволених позовних вимог, у сумі 880,33 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 546-552, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 13, 76-80, 133, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-
в и р і ш и в :
Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.07.2014 року у розмірі 5472(п`ять тисяч чотириста сімдесят дві) грн. 18 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судовий збір в розмірі 880 (вісімсот вісімдесят) грн. 33 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м.Харкова.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», код ЄДРПОУ 14360570, рах. № НОМЕР_1 , МФО № 305299,місцезнаходження: м.Київ, вул.Грушевського, 1Д.
Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому порядку місцепроживання (перебування): АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено 21 грудня 2020 року.
Суддя -