Провадження № 22-ц/812/1830/20 Доповідач апеляційної інстанції -Тищук Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 листопада 2020 року м. Миколаїв

справа № 489/2115/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В.,

із секретарем Колосовою О.М.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 7 вересня 2020 року суддею Коваленко І.В. в приміщенні цього ж суду зі складанням його повного тексту, у цивільній справі за позовом

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до

ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 5 липня 2019 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву без номеру про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Своїм підписом підтвердив, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг а також тарифами банку складають між ним та АТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг. Згідно цієї заяви відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту.

Посилаючись на порушення умов кредитного договору та виникнення станом на 16 квітня 2020 року кредитної заборгованості, банк просив стягнути з відповідача 14 654, 58 грн., з яких 9 412, 92 грн. заборгованості за тілом кредиту, 4 067, 63 грн. за відсотками, та штрафи - 500 грн. фіксована частина та 674, 03 грн. - процентна складова.

Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Правом відзиву на позов відповідач не скористався.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 7 вересня 2020 року позов задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто 9 412, 92 грн. кредитної заборгованості та 1 350, 11 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі банк просив скасувати рішення в частині позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено. Посилався на помилковість висновку суду про те, що банком не доведено факту укладення між сторонами кредитного договору та досягнення згоди щодо істотних умов цього договору, оскільки правовідносини між сторонами виникли на підставі договору про приєднання, які регулюються положеннями статті 634 ЦК України. Укладення вказаного виду договору підтверджується змістом анкети-заяви, за умовами якої позичальник своїм підписом приєднується і погоджується виконувати Умови та Правила банківських послуг, Тарифи банку, що в цілому складають договір банківського обслуговування. Відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах надання банківських послуг не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, а також відсутності між сторонами договірних правовідносин та наявності заборгованості за кредитом. Також вказував на наявну в матеріалах справи підписану позичальником інформацію про умови кредитування, що пропонуються банком від 5 липня 2019 року. Одночасно посилався на відповідні правові позиції Верховного Суду, які судом першої інстанції не враховані.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З матеріалів справи вбачається, що 5 липня 2019 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву без номеру про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Своїм підписом підтвердив, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг а також тарифами банку складають між ним та АТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг (а.с. 13).

Цього ж дня ОСОБА_1 під особистий підпис був ознайомлений з умовами кредитування у АТ КБ «ПриватБанк» за кредитною карткою «Універсальна» (а.с. 15-16), за якими процентна ставка у межах пільгового періоду складає 0, 00001%, поза його межами 43,2%; процентна ставка є фіксованою та може бути змінена за згодою кредитодавця та споживача шляхом укладення додаткової угоди до договору про споживчий кредит.

Повернення кредиту відбувається шляхом сплати до 25 числа поточного місяця 5 % від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100 грн.

Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту складає 86, 4 % .

Надана позичальнику ця інформація була чинною до 20 липня 2019 року, отже, є підстави вважати, що підписавши 5 липня 2019 року анкету-заяву, позичальник висловив свою згоду з умовами кредитування.

Враховуючи, що пред`являючи позов, банк на підтвердження своїх вимог, крім витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягу з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, також надав підписані позичальником основні умови кредитування, з якими ОСОБА_1 ознайомився в день отримання кредиту та підписав їх, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами.

Також підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення штрафів.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Основними умовами кредитування, підписаними позичальником визначено нарахування штрафів за прострочення сплати обов`язкового платежу більше, ніж на 30 днів у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Отже розмір штрафів, що підлягають стягненню з відповідача складає 1 174, 03 грн., з яких 500 грн. фіксована частина та 674, 03 грн процентна складова.

Судом першої інстанції помилково застосовано позицію Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц щодо недоведеності факту ознайомлення відповідачем з Умовами і Правилами надання банківських послуг, оскільки у даному випадку, на відміну від застосованого судом рішення, банком надано витяг з протоколу № 30 засідання Правління від 31 липня 2018 року, яким затверджені внесені до Умов та Правил зміни та доповнення. Тобто суду надано конкретну редакцію Умов та Правил надання банківських послуг, до якої приєднався відповідач при підписанні анкети-заяви при укладенні договору.

Оскільки суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що сторони не досягли домовленості щодо розміру та порядку нарахування відсотків за користування кредитними коштами та інших платежів, передбачених договором, не дав належну оцінку підписаній відповідачем інформації про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, апеляційний суд вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення процентів та штрафів, збільшивши стягнення до 14 654, 58 грн.

Рішення суду в частині розміру стягнутого тіла кредиту не оскаржується.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України збільшенню підлягає і стягнутий судом судовий збір, до 2 102 грн.

Крім цього з ОСОБА_1 підлягає стягненню і 3 153 грн. сплаченого банком судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 7 вересня 2020 року змінити, збільшивши стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості до 14 654 (чотирнадцяти тисяч шестисот п`ятдесяти чотирьох), 58 грн., та судових витрат до 2 102 (двох тисяч ста двох) грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

---------------------------------

Повну постанову складено 3 листопада 2020 року