Дата документу 22.12.2020 Справа № 323/1362/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №323/1362/19 Головуючий у 1 інстанції: Смокович М.В.
Провадження № 22-ц/807/2728/20 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 19 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту належності заповіту та визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцов Олександр Володимирович, про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту належності заповіту та визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 .

За заповітом, який 09 жовтня 2015 року посвідчений приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В., ОСОБА_4 заповіла їй усе належне останній майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право, позбавивши права спадкування усіх інших осіб.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до якої входить: земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області площею 5,6 га; житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У визначений законодавством строк вона звернулася до приватного нотаріуса Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцова О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 за заповітом.

У жовтні 2018 року вона звернулась до нотаріуса із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом та 24 жовтня 2018 року отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 539/02-31 у зв`язку з тим, що з наданих нею документів встановлено, що прізвище « ОСОБА_5 » зазначене в Свідоцтві про смерть та правовстановлюючих документах та « ОСОБА_6 », зазначене в заповіті, не є тотожними, а тому неможливо встановити, що спадкоємцем майна, яке належало ОСОБА_4 за заповітом є саме вона ОСОБА_3 .

Вона є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 , однак через описку нотаріуса не може в позасудовому порядку оформити право власності в порядку спадкування.

На підставі зазначеного просила встановити факт, що заповіт від 09 жовтня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В., зареєстрований в реєстрі за №№ 1393, 1394 від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_3 належав ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Комишуваха Оріхівського району Запорізької області; визнати за нею право власності на спадкове майно ОСОБА_4 за заповітом, посвідченим 09 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В., який зареєстрований в реєстрі за №№ 1393, 1394, у вигляді земельної ділянки, розташованої на території Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, загальною площею 5,6 га, згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ЗП № 041475, який виданий 10 листопада 1993 року на ім`я ОСОБА_4 , у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 21.09.1988 року, виданого виконавчим комітетом Комишуваської селищної ради народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету Комишуваської селищної ради народних депутатів за № 9 від 13.09.1988 року, з правом реєстрації на своє ім`я.

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцов О.В., про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_4 .

Складання заповіту 09 жовтня 2015 року відбулось при свідках ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , текст заповіту було ними прочитано, а підписано заповіт через незадовільний стан здоров`я та похилий вік ОСОБА_4 іншою особою ОСОБА_10 .

Відповідно до відомостей лікувальної установи Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області», ОСОБА_4 страждала на церебральний атеросклероз ІІ ступеню з гіпертонією, дисцеркулярну енцефалопатію ІІ ступеню, хронічну церебросудинну недостатність ІІ ступеню, старечу туговухість ІІІ-IV стадії. Хвора протезована слуховим апаратом, при зверненні чула, читала тривалий час без окулярів. Погіршення стану у 2015 році, коли з`явились головні болі, запаморочення, почала падати. Хвора самостійно пересувалась, читала книги. Погіршення стану з 2018 року поступово настало з віковими змінами. Хвора знаходилась в ліжку, при ходьбі падала, спостерігалась амнезія.

Вважала, що заповіт від 09 жовтня 2015 року підлягає визнанню недійсним, оскільки ОСОБА_4 не читала заповіту, хоча за станом здоров`я могла це зробити, та не підписала його особисто, хоча перешкод для цього не мала.

На підставі зазначеного просила визнати недійсним заповіт від 09 жовтня 2015 року, складений від імені ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В., зареєстрований в реєстрі за №№1393, 1394 (бланк нотаріальних дій серії НАР №775398).

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 19 червня 2020 року позов ОСОБА_11 задоволено частково.

Встановлено факт, що заповіт від 09 жовтня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В., зареєстрований в реєстрі за №№ 1393, 1394 від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_3 належав ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Комишуваха Оріхівського району Запорізької області.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно ОСОБА_4 за заповітом, посвідченим 09.10.2015 року приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В., який зареєстрований в реєстрі за №№ 1393, 1394, у вигляді земельної ділянки, розташованої на території Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, загальною площею 5,6 га, згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ЗП № 041475, який виданий 10 листопада 1993 року на ім`я ОСОБА_4 , з правом реєстрації на своє ім`я.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що ОСОБА_4 не читала заповіту, хоча за станом здоров`я могла це зробити, та не підписала його особисто, хоча перешкод для цього не мала, що підтверджується медичними документами та показаннями свідків, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 , її зустрічний позов задовольнити.

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що ОСОБА_1 не доведено обставин, на які вона посилалась як на підставу визнання недійсним заповіту, вона проживала з ОСОБА_4 , здійснювала догляд на нею, ОСОБА_1 самоусунулась від надання допомоги ОСОБА_4 , висновки суду першої інстанції є обґрунтованими.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3 та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не доведено наявність обставин, які б свідчили про недійсність заповіту, в заповіті від 09.10.2015 року було помилково зазначено невірне прізвище заповідача, матеріали справи не містять доказів належності заповідачу на праві власності житлового будинку АДРЕСА_1 .

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про смерть, яке видане 23.03.2018 року виконавчим комітетом Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, серії НОМЕР_1 , актовий запис № 43 (а.с. 9, 76).

За життя 02.02.2012 року ОСОБА_4 було складено заповіт на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_12 , відповідно до якого вона в рівних частках заповіла останнім на випадок своєї смерті житловий будинок, який належить їй на праві приватної власності і знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку площею 5,60 га, що знаходиться на території Комишуваської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗП № 041475, який зареєстрований в реєстрі за № 10 (а.с. 83).

Судом першої інстанції встановлено, що 09.10.2015 року ОСОБА_4 було складено заповіт на ім`я ОСОБА_3 , відповідно до якого вона заповіла останній на випадок своєї смерті все її майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що б вона за законом матиме право, який завірений приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1393, 1394 (а.с. 10, 81).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, та приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В. була заведена спадкова справа № 28/2018 (а.с. 73-102).

Згідно з матеріалами спадкової справи, із заявами про прийняття спадщини за заповітом після померлої ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцова О.В. звернулись ОСОБА_3 та онука спадкодавця ОСОБА_1 (а.с. 74, 89).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статей 1233, 1234 ЦК України заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Загальні вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтями 1247, 1248 ЦК України, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Нормами статті 1248 ЦК України визначено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 ЦК України).

За приписами частин першої, другої статті 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою.

Частина перша статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина друга статті 1257 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 цього ЦК України.

На заповіт, як односторонній правочин поширюються загальні правила ЦК України щодо недійсності правочинів.

Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складенні особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником тощо).

Згідно з вимогами ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Судом першої інстанції надано належну оцінку показанням свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які були присутні при складанні заповіту та зазначили, що ОСОБА_4 не могла сама підписати заповіт, через те, що у останньої дуже тремтіли руки та вона не могла тримати ручку у руках. Даний факт також підтвердили й свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які при їх допиті зазначали, що їх тітка ОСОБА_4 постійно скаржилася на те, що в неї болять руки.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що спірний заповіт виконано за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, містить припис про те, що він складений і посвідчений в присутності свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В., в двох примірниках та, у зв`язку з незадовільним станом здоров`я заповідача на його особисте прохання в його присутності, в присутності свідків та нотаріуса після прочитання тексту вголос заповіт підписано ОСОБА_10 , та враховуючи те, що ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів про те, що на момент посвідчення заповіту ОСОБА_4 мала можливість читати, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 за недоведеністю.

За приписами частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про неврахування судом в якості доказу відповіді Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області від 20.08.2019 року не заслуговують на увагу, оскільки вищезазначена відповідь не містить конкретних відомостей щодо стану зору ОСОБА_4 станом на час укладення оспорюваного заповіту.

Крім того, допитана в якості свідка ОСОБА_16 , яка підписувала довідку, на яку посилається в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , суду пояснила, що вона працює сімейним лікарем в смт. Комишуваха. Покійну ОСОБА_4 вона знала протягом усіх 44 років її роботи у лікарні. Чи могла ОСОБА_4 читати їй достовірно не відомо, так як ніколи її про це не запитувала, до лікаря-окуліста остання не зверталася. Також пояснила, що ОСОБА_4 лікарем лором було прописано слуховий апарат, проте остання його ніколи не носила. ОСОБА_4 , коли до неї голосно говорити, все чула та розуміла.

Вищевказані обставини щодо того, що ОСОБА_17 , що мала проблеми зі слухом, проте все чула та розуміла, коли до неї звертались голосно, підтвердили всі інші допитані в судовому засіданні свідки.

За вказаних обставин, колегія вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_17 не могла почути прочитаний заповіт а тому у нотаріуса була відсутня можливість пересвідчитися у її дійсному волевиявленні.

Доводам представникаОСОБА_1 - ОСОБА_2 , про те, що ОСОБА_4 заповідала ОСОБА_3 не все майно, як це зазначено у заповіті, а лише житловий будинок, з посиланням показання свідка ОСОБА_10 суд першої інстанції надав оцінку, обґрунтовано зазначивши в рішенні, що показання ОСОБА_10 в цій частині спростовуються показаннями інших свідків, а саме: ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , які також були присутні при складанні заповіту та зазначили, що ОСОБА_4 заповідала ОСОБА_3 усе своє майно, а не його частину; а також свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (племінниць померлої ОСОБА_4 ), які вказали, що у 2017 році, коли вони приїздили до тітки, остання їм розповіла, що все майно залишила ОСОБА_18 ( ОСОБА_19 ).

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

З огляду на встановлені судом обставини, посилання в апеляційній скарзі на показання свідків в якості доказів стану здоров`я ОСОБА_4 є неприйнятними, оскільки згідно з частинами другою та третьою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до повторення доводів зустрічної позовної заяви, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині встановлення факту належності заповіту від 09.10.2015 року та визнання за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 19 червня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 29 грудня 2020 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: С.В. Маловічко

І.В. Кочеткова