Справа № 373/1039/19
Номер провадження 2/373/43/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого судді - Залеської А.О.

за участі секретаря Руденко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення та зняття з реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просить: усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 ; зняти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з реєстраційного обліку. Судові витрати покласти на відповідачів.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 на праві власності за договором дарування належить вищевказана квартира, однак він не може вільно користуватися своєю власністю, оскільки відповідачі, які там зареєстровані за згоди первинного власника квартири, після смерті останнього чинять перешкоди у користуванні власністю, добровільно відмовляються звільнити квартиру і їх реєстрація та факт проживання позбавляє позивача на власний розсуд розпоряджатися майном: відчужити квартиру, здати в оренду, вселити туди членів своєї родини тощо.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 позов підтримали, просили задовольнити позов на підставі ст. 406 ЦК України, оскільки право користування квартирою було надано ОСОБА_5 його батьками в інтересах сина та у зв`язку з проживанням його однією сім`єю з відповідачами без реєстрації шлюбу. У 2015 році ОСОБА_5 помер, а тому право відповідачів на проживання у спірній квартирі, що було обумовлене сімейними обставинами, припинилось.

Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позов та в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що у 2006 році вона продала власний будинок по АДРЕСА_2 , а отримані кошти витратила на побутову техніку та благоустрій помешкання - квартири АДРЕСА_1 , куди вона разом з сином ОСОБА_3 та зі своїм цивільним чоловікам ОСОБА_5 вселились та зареєструвались з дозволу батьків її цивільного чоловіка, яким належала вказана квартира на праві власності. На той час батьки її співмешканця запевняли, що після продажу будинку, вона зі своїм неповнолітнім сином може повністю розраховувати на проживання у їхній квартирі. Але вже у 2014 році ОСОБА_6 подала цивільний позов про виселення їх з успадкованої квартири. Рішенням суду від 21.04.2015 було встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з ОСОБА_5 та відмовлено в задоволенні позову про примусове виселення. Після смерті колишнього цивільного чоловіка відповідачки - ОСОБА_5 наступний власник квартири ОСОБА_1 з кінця 2017 року знову став вимагати виселення їх з квартири, однак у них немає достатньо коштів на придбання іншого житла. Крім цього, вона ( ОСОБА_2 ) перебуває на третій групі інвалідності у зв`язку з онко захворюванням та працює вчителем початкових класів. Спірну квартиру відповідачка вважає своєю, оскільки прожила там більше десяти років, за комунальні послуги сплачувала вчасно, підтримує квартиру у належному стані.

Представники відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та відповідач ОСОБА_3 , в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні, виходячи з принципів розумності, пропорційності та справедливості.

Вислухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності судом встановлені наступні фактичні обставини.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 21.09.2017 ОСОБА_6 ( ОСОБА_9 ) передала у власність ОСОБА_1 (Обдарованому) безоплатно квартиру, що розташована в АДРЕСА_1 . За змістом цього Договору дарувальнику вказана квартира належала на підставі Свідоцтва про право власності на житло та Свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.47- 48, 61).

Право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору дарування зареєстроване в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно за № 98081541 від 21.09.2017 (а.с.49).

Довідка виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради № 1751 від 13.08.2018 свідчить про те, що по АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_3 , 1988 року народження, ОСОБА_2 , 1964 року народження, ОСОБА_6 , 1945 року народження (а.с. 50).

Той фак, що відповідачка ОСОБА_2 , 1964 р.н. та відповідач ОСОБА_3 , 1988 р.н. з 31.05.2006 та з 07.06.2006, відповідно, зареєстровані по АДРЕСА_1 підтверджується будинковою книгою, довідкою виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради № 3015 від 27.11.2019 та довідкою ЦНАП Переяслав-Хмельницької міської ради № 20-07-06-1614 від 16.08.2019 на ім`я ОСОБА_2 зареєстрована по АДРЕСА_1 (а.с.57-60, 90,125).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають за місцем своєї реєстрації по АДРЕСА_1 з 2006 року та вселились туди з дозволу попередніх власників квартири ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , у зв`язку зі створеннями сім`ї без реєстрації шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 - сином власників житла.

Власники квартири ОСОБА_6 та ОСОБА_5 весь період спільного проживання відповідачів з ОСОБА_5 проживали окремою від них - по АДРЕСА_4 .

ОСОБА_5 останні роки свого життя не підтримував постійних сімейних стосунків з ОСОБА_2 , мав іншу жінку та до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проживав разом з матір`ю та сім`єю брата ОСОБА_1 по АДРЕСА_4 .

Вказані обставини щодо сімейних відносин та місця проживання згаданих осіб встановлені на підставі пояснень сторін, ніким не оспорюється та підтверджуються матеріалами справи в їх сукупності, показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

З копії паспорта позивача та довідки виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради № 2959 від 06.11.2018 встановлено, що ОСОБА_1 , 1973 року народження, з 18.03.2005 зареєстрований по АДРЕСА_4 та має такий склад сім`ї: дружина ОСОБА_12 , 1981 року народження, син дружини ОСОБА_13 , 2001 року народження, син дружини ОСОБА_14 , 2000 року народження, син ОСОБА_15 , 2016 року народження (а.с.51).

На підставі показань сторін, які не суперечать одне одному, акту депутата від 02.11.2018 та відомостей будинкової книги також встановлено, що попередній власник спірної квартири ОСОБА_6 зареєстрована в ній, однак фактично проживає в родині позивача за адресою АДРЕСА_4 (а.с.54).

Копії актів депутата Переяслав-Хмельницької міської ради № 152 від 08.08.2018 та за № 158 від 26.10.2018 та показання свідка ОСОБА_16 свідчать про те, що в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності, проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не є членами родини власника майна, але зареєстровані за даною адресою. Помешкання, зокрема ванна кімната, в незадовільному стані та потребує ремонту. Ключі від квартири мешканці ОСОБА_1 не надають, чим перешкоджають йому користуватись власністю (а.с.52,53).

Відповідно до наступного акта депутата Переяслав-Хмельницької міської ради № 1051 від 25.11.2019 з фотокартками до нього, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 . На даний час у квартирі зроблений поточний ремонт. Квартира знаходиться в належному стані (а.с.126-129).

З показань свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та на підставі висновку по матеріалах ЖЄОЗП № 7919 від 16.12.2017 Переяслав-Хмельницького ВП встановлено, що мешканці квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не впускають в квартиру власника ОСОБА_1 за першою його вимогою та відмовляються від спілкування на цю тему (а.с.55,56).

Згідно копії рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21.04.2015 в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про примусове виселення тимчасових жильців відмовлено; зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , третя особа: ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права на проживання задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 15.06.2015 (а.с.119-124).

Довідка директора Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області № 90 від 29.11.2019 свідчить про те, що ОСОБА_2 працює на посаді вчителя початкових класів в ЗОШ І-ІІІ № 4 (а.с.130).

ОСОБА_2 є інвалідом ІІІ групи загальне захворювання та отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується довідками Пенсійного фонду України; копіями довідок КЗ КОР «Київський обласний онкологічний диспансер», копією пенсійного посвідчення Серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 (а.с.131-153).

Згідно рахунків на оплату комунальних послуг та оплачених квитанцій за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що заборгованості по оплаті комунальних послуг станом на вересень 2019 року немає (а.с.154-169).

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За правилами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Аналіз, положень ст. 156 ЖК України свідчить про те, що право осіб на користування жилим приміщенням, що не перебуває у їхній власності, може виникнути та існувати лише за наявності права власності таке жиле приміщення в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Як встановлено вище відповідачі не були членами сім`ї власників квартири, які змінювались, не є членами сім`ї позивача, як нового власника, який в свою чергу не дає згоди на подальше проживання їх в квартирі, а тому до спірних правовідносин не можуть застосовуватись положення житлового законодавства про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника.

Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої вони вселилися, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування ним.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідачі вселились у квартиру як члени сім`ї ОСОБА_5 , в інтересах якого його батьки - власники квартири надали згоду на проживання в ній ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які набули право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Частиною 1 ст. 406 визначені безумовні підстави припинення сервітуту, серед яких: припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Право відповідачів на користування житлом припинилось разом зі зміною обставин, які були підставою для надання їм дозволу на проживання в квартирі - смерті ОСОБА_5 , в інтересах якого відповідачам, як членам сім`ї останнього, було надано право на вселення та проживання в квартирі.

Враховуючи таку зміну обставин та те, що відповідачі, не є членами сім`ї позивача - власника квартири та не пов`язані з ним спільним побутом, їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст. 406 ЦК України, що в свою чергу є підставою для виселення відповідачів із займаного приміщення.

У Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.08.2019 (справа №702/101/18) зроблено наступний правовий висновок: оскільки відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язана, її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц.

Аргументи відповідачів, що тривале користування спірною квартирою для проживання, дає їм підстави вважати житло своїм, суд відкидає, виходячи з наступного.

Велика Палата Верховного суду в Постанові від 25 липня 2018 року у справі № 638/13030/13-ц у подібних правовідносинах зробила наступний правовий висновок: власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Тривалий строк користування позивачами спірною квартирою, враховуючи зміну власника, членами сім`ї якого вони не є, не може бути підставою для відмови у захисті прав нового власника на користування житлом на власний розсуд.

В досліджуваній ситуації тривалий час проживання відповідачів у спірному житлі було обумовлено такою обставиною, як проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 , якому це житло не належало на праві власності та було надано в користування його батьками. Оскільки така обставина відпала, то немає підстав вважати, що відповідне житло належить відповідачам в розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виселення їх з відповідного житла є виправданим втручанням у приватну сферу відповідачів, переслідує легітимну мету (захист права власності) та є необхідним для реалізації власником квартири (позивачем у справі) своїх майнових прав на житло, на повагу до свого приватного і сімейного життя.

Згідно вимог ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача та виселення відповідачів із займаного житлового приміщення, що є повним та достатнім способом захисту прав позивача, як власника майна.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10-13, 81, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення та зняття з реєстрації - задовольнити частково.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виселити з квартири АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 768 грн (сімсот шістдесят вісім гривень) 40 коп.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу ХIIІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть подаватися учасниками справи через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області.

Учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 , 1973 р.н., зареєстрований по АДРЕСА_4 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_2 ;

-відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

- відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований по АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 13.02.2020

Суддя А.О. Залеська