Провадження 4-с/127/56/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого судді Антонюка В.В.,

за участі: секретаря Горденко Г.О.,

скаржника ОСОБА_1 ,

представника скаржника - ОСОБА_2 ,

особи, дії якої оскаржуються ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії Головного державного виконавця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Микитюка Миколи Олександровича, стягувач ПАТ АБ "Укргазбанк", про визнання недійсною оцінки нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою дії головного державного виконавця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Микитюка М.О. про визнання недійсною оцінки нерухомого майна.

Заявлені вимоги скаржник мотивує тим, що вона є власником 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 . Листом від 28.07.2020 року за № 95762/15.26-25/38, її було повідомлено про оцінку арештованого майна, яким визначено вартість майна в сумі 69 933,33 грн. Вказаного листа вона отримала 12.08.2020 року, який було надіслано їй звичайною поштовою кориспонденцією.

Із такою оцінкою нерухомого майна не погоджується, вважає дії державного виконавця неправомірними, оскільки це вплинуло на результати оцінки, так як оцінку проведено з порушенням діючого законодавства та без врахування висновків Верховного суду.

Крім того, скаржник зазначає, що їй не було відомо яким чином було проведено огляд нерухомого майна, оскільки про такі дії її головним державним виконавцем повідомлено не було, а тому вона була відсутня при таких процесуальних діях, що вважає порушенням її прав та законних інтересів і стало підставою для звернення до суду із даною скаргою

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.08.2020 скаргу прийнято до провадження та призначено до судового засідання.

В зв`язку із виявленими при підготовці до судового розгляду недоліками скарги, ухвалою суду від 22.09.2020 року, матеріали скарги залишено без руху та скаржнику надано строк для усунення виявлених недоліків.

29.09.2020 року на виконання вимог ухвали суду від 22.09.2020 року, стороною скаржника подано відповідну заяву.

Ухвалою суду від 29.09.2020 року скаргу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 04.11.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про накладення арешту.

Ухвалою суду від 04.11.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання представника скаржника ОСОБА_2 про призначення по справі содової оціночно-будівельної експертизи.

Скаржник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали вимоги скарги за обставин, викладених в скарзі та просили їх задоволити в повному обсязі.

Особа, дії якої оскаржуються головний державний виконавець Центрального відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Микитюк М.О., у судовому засіданні заперечував щодо задоволення скарги, вважаючи свої дії правомірними, а оцінку таку, що відповідає положенням чинного законодавства.

Представник стягувача ПАТ АБ «Укргазбанк» в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження № 59553930 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1619-2010, від 02.06.2010 року виданого Ленінським районним судом м. Вінниці, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п. а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Таким чином, зважаючи на дату отримання скаржником звіту про оцінку майна 12.08.2020 року, строки звернення скаржника до суду з даною скаргою на дії державного виконавця не порушено.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 13 Закону № 1404-VIII визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із частинами першою, другою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 57 Закону № 1404-VIII обумовлено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.

Приписами частини першої статті 20 Закону № 1404-VIII передбачено, що для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності.

Судом встановлено, що в провадженні головного державного виконавця Центрального відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Микитюка М.М. перебуває виконавче провадження № 59553930 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1619-2010, від 02.06.2010 року виданого Ленінським районним судом м. Вінниці про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь АБ «Укргазбанк».

21 липня 2020 року головним державним виконавцем Центрального відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Березовою Н.М. винесена постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме: 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (частина перша статті 10 та частина перша статті 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні").

Частиною першою статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

За змістом статті 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Постановою головного державного виконавця Центрального відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Микитюка М.М. від 22 липня 2020 року призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_4 , яка має Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, виданий 24.11.2017 року за № 1139/17 Фондом державного майна України, для надання незалежної оцінки ринкової вартості майна боржника, а саме: 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

Цією ж Постановою попереджено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на неї обов`язків під час здійснення виконавчого провадження, надання завідомо неправдивого звіту з питань, що містяться в постанові. Із даною постановою суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання ФОП ОСОБА_4 ознайомлена 22.07.2020 року.

Згідно звіту №39/20 від 24 липня 2020 року про незалежну оцінку ринкової вартості (початкову ціну продажу при примусовій реалізації) 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 , зареєстрованої за ОСОБА_1 , ринкова вартість (початкова ціна при примусовій реалізації) 1/6 частки двокімнатної квартири АДРЕСА_2 та зареєстрованої за ОСОБА_1 , станом на дату оцінки 23 липня 2020 року, з врахуванням її фактичного стану, умов вимушеного продажу та без врахування її фактичного технічного стану, умов вимушеного продажу та без врахування податку на додану вартість (ПДВ), складає 69 933,33 грн.

Частиною п`ятою статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем, що також зазначено у п.43, п.44 Постанови ВС КС КАС у справі № 826/6706/18, відповідно до яких після проведеної оцінки державний виконавець зобов`язаний повідомити про результати визначення вартості майна.

При цьому, сторона є ознайомленою з результатами визначення вартості майна, якщо достовірно встановлений державний виконавець надіслав їй рекомендованим листом повідомлення про результати на адресу, зазначену у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони.

Звертаючись до суду зі скаргою ОСОБА_1 просила визнати недійсною оцінку нерухомого майна, а саме: 1/6 частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , посилаючись на неправомірні дії головного державного виконавця, які вплинули на результати оцінки, так як на її думку оцінку проведено з порушенням діючого законодавства та їй не було відомо яким чином було проведено огляд нерухомого майна, так як її про такі дії повідомлено не було.

В ході розгляду справи встановлено, що відповідно до Постанови від 21.07.2020 року про опис та арешт майна (коштів) боржника, головним державним виконавцем Березовою Н.М., у відсутності сторін виконавчого провадження та у присутності понятих, проведено опис та арешт майна ОСОБА_1 , а саме: 1/6 частки квартири, що знаходиться в АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_1 згідно Свідоцтва про право власності від 30.04.1998 року. На описане майно накладено арешт та встановлено обмеження права користування ним: відчужувати, передавати іншим особам. Крім того, призначено відповідальним зберігачем ОСОБА_5 .

Листом від 28.07.2020 року за № 95762/15.26-25/38, ОСОБА_1 повідомлено про оцінку арештованого майна, яким визначено вартість майна в сумі 69 933,33 грн. Вказаний лист скаржник отримала з її слів 12 серпня 2020 року.

Законом України «Про виконавче провадження не передбачено обов`язку державного виконавця повідомляти яким саме чином буде проведено огляд нерухомого майна.

Крім того, статтею 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Разом із цим, відповідно до пункту 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обгунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Як вбачається із дослідженого в ході розгляду справи Звіту №30/20 про незалежну оцінку ринкової вартості (початкову ціну продажу при примусовій реалізації) 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 , зареєстрованої за ОСОБА_1 , замовником оцінки був Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально=Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). Всі дані про фізичні характеристики об`єкта оцінки отримані за даними, представленими Замовником. Вся інформація фінансового, економічного і технічного характеру, представлена Замовником в усній або письмовій формі, приймається як достовірна.

Крім того, факт надання інформації про об`єкт оцінки оцінювачу замовником, знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, а саме державний виконавець в своїхз поясненнях повідомив, що при здійсненні дій по опису та арешту майна ОСОБА_1 , ним здійснено фотографування квартири для надання інформації оцінювачу.

Заявником не доведено порушення при оцінці принципів, методичних підходів, методів, оціночних процедур. Суд звертає увагу на положення постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 «Про затвердження Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» яким визначено, що неякісна (недостовірна ) оцінка - оцінка, проведена з порушенням принципів, методичних підходів, методів, оціночних процедур та (або) на основі необґрунтованих припущень, що доводиться шляхом рецензування.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», рецензування звіту про оцінку майна здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна.

Відповідно до пункту 57 Національного стандарту № 1 рецензування звіту про оцінку майна здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та осіб, які заінтересовані у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна.

Відтак у разі незгоди із результатами оцінки майна заявник мала право звернутися за рецензуванням звіту про оцінку майна, однак із вимогами про рецензування звіту про оцінку майна у спосіб визначений законом не звертався. При цьому суд звертає увагу, що чинні положення Закону України «Про виконавче провадження» не зобов`язують виконавців проводити рецензування.

Зі змісту скарги не вбачається, що скаржник подавала державному виконавцю заперечення проти звіту про оцінку від 24.07.2020 року та останнім відмовлено у призначенні рецензування звіту.

За встановлених судом обставин, суд дійшов висновку про дотримання головним державним виконавцем Микитюком М.О., вимог статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» щодо проведення оцінки майна.

В одному із пунктів прохальної частини скарги ОСОБА_1 просила на час вирішення в суді скарги та набрання ухвали суду законної сили зупинити передачу нерухомого майна, а саме: 1/6 частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Суд вважає за можливе розглянути вказану заяву під час розгляду скарги.

Розглянувши вказану заяву, суд дійшов наступного.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Статтею 18 ЦПК України установлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

Процедура реалізації майна з прилюдних торгів визначена Законом України «Про виконавче провадження», передача майна на реалізацією є етапом реалізації майна.

Відповідно до абз. 2 ч.5 ст.57 Закону України "Провиконавче провадження" оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Зі змісту чинного ЦПК України випливає, що розгляд таких заяв відноситься до розділу VII "Судовий контроль за виконанням судових рішень".

Разом із тим, у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у п.15 постанови від 07 лютого 2014 року N6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" (із змінами і доповненнями, внесеними постановою від 03 червня 2016 року N 4), судам роз`яснено, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Відповідно до пп. 2, 3 ч. 1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі: зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа; зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення.

Таким чином нормами ЦПК України не передбачено право суду, яке б надавало повноваження вживати по суті заходи забезпечення в межах розгляду скарги на дії виконавчої служби, зупиненням передачі на реалізацію в рамках виконавчого провадження арештованого майна, оскільки цим фактично буде зупинятися виконання рішення суду, а надання оцінки підставам вжиття таких заходів обставинам невідповідності оцінки арештованого майна, фактично матиме ознаки вирішення вимог скарги по суті без її судового розгляду.

Крім того, зі скарги та пояснень сторін, не вбачається, що це єдине майно боржника, на яке можна звернути стягнення, на наявність умов про що зазначено у абз. 2 ч.5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», натомість судом встановлено, що рішення суду, яке набрало законної сили 06.04.2010 року протягом десяти років не виконується.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.

За змістом ст. 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на викладене в задоволенні скарги ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 260, 261, 354, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Головного державного виконавця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Микитюка Миколи Олександровича, стягувач ПАТ АБ "Укргазбанк", про визнання недійсною оцінки нерухомого майна - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 06.11.2020 року.

Суддя: