Справа № 303/2819/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 грудня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., МАЦУНИЧА М.В.

при секретарі БАЛАЖ Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 303/2819/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 2 березня 2020 року, повний текст якого складено 2 березня 2020 року, головуюча суддя Курах Л.В.,-

встановив:

03.05.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи таким. Позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , право власності на квартиру зареєстроване 15.09.2018.

У квартирі зареєстрована відповідачка ОСОБА_2 , яка не є членом сім`ї позивача і проживає в квартирі без його згоди. Неодноразові вимоги до відповідачки звільнити жиле приміщення залишилися без задоволення. Такими діями порушується право власності позивача на квартиру, якою він не має змоги користуватися.

Посилаючись на ці обставини, на норми ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 391, 383 ЦК України, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та судову практику щодо захисту права власності, виходячи з необхідності захисту цього права, що порушується відповідачкою, позивач ОСОБА_1 просив усунути йому перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 та виселення її з цієї квартири без надання іншого житла.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 02.03.2020 позов задоволено частково: усунуто перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 ; в задоволенні інших вимог позову відмовлено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768,40 грн у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із необхідності захисту права власності позивача на квартиру, щодо користування якою немає угоди з відповідачкою і проти такого позивач заперечує, та, водночас, із відсутності підстав для виселення відповідачки з квартири без надання іншого житла, оскільки куплена позивачем квартира мала статус предмета іпотеки, що був придбаний не за рахунок кредитних коштів.

Відповідачка ОСОБА_2 оскаржила рішення суду в частині задоволення вимоги позову про визнання її такою, що втратила право користування квартирою, як незаконне та необґрунтоване. Доводи скарги зводяться по суті до того, що суд першої інстанції не оцінював порушення права відповідачки на житло та недобросовісності позивача в отриманні права власності на квартиру. Внаслідок цього відповідачка «може втратити не лише право користування житлом, а позбутися такого права взагалі, стати безхатченком», тоді як за позивачем зареєстровані на праві власності 19 об`єктів нерухомого майна включно з квартирою відповідачки. Сторона просить рішення суду скасувати, у позові відмовити повністю.

Позивач ОСОБА_1 рішення суду не оскаржує, відзив на апеляцію відповідачки не подавав.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Берана М.І., який апеляцію підтримав, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не робить висновків щодо судового рішення по суті в частині, в якій рішення суду не оскаржується, і бере до уваги відповідні пов`язані факти і обставини, оскільки це необхідно для розгляду апеляції (ст. 367 ч. 1 ЦПК України).

Встановлено, ОСОБА_1 є власником на квартири АДРЕСА_1 , його право власності зареєстровано 10.09.2018, що підтверджується Витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.09.2018 № 137886851, довідкою КП «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 27.09.2018 № 1676 (а.с. 5, 9) та іншими матеріалами справи.

Даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна від 27.04.2018 № 122314602 зафіксовано, що:

відповідачка ОСОБА_2 була одним із співвласників указаної вище квартири на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 30.12.1996 на підставі рішення Мукачівського міськвиконкому від 27.12.1996 № 254, іншими співвласниками квартири з тих же підстав були ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , частка кожного зі співвласників у праві власності на квартиру становила 1/3;

22.01.2008 іпотекодавці ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 передали квартиру в іпотеку за договором, посвідченим приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Ришкович О.В. за реєстровим № 843, державна реєстрація іпотеки була проведена 22.02.2008;

06.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. на підставі договору іпотеки від 22.01.2008 зареєстровано іпотекодержателем вказаної квартири ОСОБА_1 (а.с. 24-25).

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 31.10.2019 у справі № 303/7384/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ПАТ «Банк Форум», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової І.В. і приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Перести Я.О. про визнання недійсними договору факторингу та договору відступлення права вимоги за іпотечним договором, скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень залишено без змін рішення Мукачівського міськрайонного суду від 21.01.2019 про відмову в цьому позові (а.с. 30-38).

Судом встановлено, зокрема, що:

квартира АДРЕСА_1 на підставі іпотечного договору, посвідченого 22.02.2008 приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Ришкович О.В. за реєстровим № 843, була передана в іпотеку ПАТ «Банк Форум» на забезпечення виконання позичальником ОСОБА_4 зобов`язань за кредитним договором від 22.02.2008 № 0105/08/26-Z;

на підставі договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 06.10.2017 № 766-Ф ПАТ «Банк Форум» відступило ОСОБА_1 право вимоги боргу за кредитним договором від 22.02.2008 № 0105/08/26-Z, на підставі договору про відступлення прав за іпотечним договором, посвідченого 06.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. за реєстровим № 753, банк відступив ОСОБА_1 права за іпотечним договором, посвідченим 22.02.2008 приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Ришкович О.В. за реєстровим № 843.

Ухвалою Верховного Суду від 06.05.2020 повернуто ОСОБА_4 касаційну скаргу на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 21.01.2019 і постанову Закарпатського апеляційного суду від 31.10.2019.

Відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1 , отриману від власника квартири ОСОБА_1 письмову вимогу про звільнення квартири та передачу ключів власнику не виконала (а.с. 12-13, 17 та ін.).

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд; цивільні права особа здійснює, а цивільні обов`язки виконує у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання правом не допускається; у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 статті 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст. 3 ч. 1 п. 6, ст.ст. 12-14 ЦК України).

За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 316-319, 321, 382, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 150, 155 ЖК України щодо захисту права власності, власник квартири здійснює своє право на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб, може використовувати його для проживання свого і членів сім`ї, може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, вправі вимагати захисту свого права.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, у контексті захисту права власності не суперечить закону та є одним із конкретних способів усунення перешкод власнику у здійсненні його права. Норми ЖК України враховуються в даних правовідносинах остільки, оскільки не суперечать їх змісту та пріоритету як відносин щодо права власності і відповідають конкретним обставинам справи. Власник квартири не може бути позбавлений своїх прав, обмежений у їх здійсненні інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом. Сама по собі наявність у особи на праві власності інших об`єктів нерухомості, в тому числі, й житлової, жодним чином не може обмежувати права власника щодо конкретного майнового об`єкта.

Відповідачка ОСОБА_2 не є членом сім`ї власника квартири в розумінні ст.ст. 6, 156 ЖК України, не має особистого сервітуту щодо квартири в розумінні ст. 401 ч. 1, ст. 402 ч. 1, ст. 403, ст. 404 ч. 3, ст. 405 ч.ч. 1, 2, ст. 406 ч. 1 п. 4, ч. 2 ЦК України. Позивач як власник квартири наявність у відповідачки права користування нею заперечує, з приводу користування квартирою позивач обов`язків відповідно до закону чи договору перед відповідачкою не має, угоди з цього приводу з нею не укладав і пред`явив до неї позов саме як власник, який вимагає усунення перешкод у здійсненні права власності (ст. 391 ЦК України). Квартирою відповідачка користується не на підставі наявного в неї законного права, а фактично з огляду на інші обставини.

За таких обставин, суд в оскарженій частині ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляція не містить жодних доводів по суті, які б спростовували правильність і обґрунтованість рішення суду в цій частині.

Відтак, а підставі ст. 375 ЦПК України апеляцію слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду від 2 березня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 28 грудня 2020 року.

Судді