Провадження №2/523/312/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"22" грудня 2020 р. Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого-судді: Бабакова В.П.,

при секретарі: Мельніченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є членом сім`ї наймача та зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 . Квартира є комунальною власністю та складається з двох кімнат житловою площею 17,37 кв.м. та 12 кв.м. відповідно, а також кухні, коридору, туалету, ванної кімнати, балкону та шафи, загальною площею 48,77 кв.м.

За рішенням Жовтневого районного виконавчого комітету № 226 від 08.06.1990р. ОСОБА_3 отримала ордер № 328 на право вселення трьох осіб в двокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1 . На підставі вказаного ордеру у квартиру АДРЕСА_1 були вселені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 у зв`язку з чим вона була знята з реєстрації місця проживання. На сьогоднішній день у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_2 з 2005 року проживає в Португалії, а його виїзд за кордон не пов`язаний з умовами і характером роботи. Враховуючи, що відповідач перебуває за межами України вже понад 13 років, позивач просить визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право на користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

20.08.2018 року суддею Виноградовою Н.В Суворовського районного суду м. Одеса винесено ухвалу, якою відкрито провадження по даній справі.

04.12.12018 року, вказану справу повторно перерозподілено судді Бабакову В.П. у зв`язку зі знаходженням судді Виноградової Н.В. у декретній відпустці.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2019 р цивільну справу №523/10307/18 ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням об`єднано в одне провадження з цивільною справою №523/735/19, що перебувала на розгляді у Суворовському районному суді м. Одеси за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Додатково ОСОБА_1 було подано до суду позовну заяву до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, яку також було об`єднано в одне провадження зі справою № 523/10307/18.

Об`єднаним справам присвоєно №523/10307/18.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 05.12.2019р.

23.12.2019 року суддею Суворовського районного суду м. Одеси винесено ухвалу, якою провадження по цивільній справі зупинено до вступу у справу правонаступника.

22.05.2020 року постановою Одеського апеляційного суду ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 23.12.2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до Суворовського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Суворовського районного суду від 22.12.2020 року провадження в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - закрито.

Ухвалою Суворовського районного суду від 22.12.2020 провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням - закрито.

Ухвалою Суворовського районного суду від 22.12.2020 року виключено ОСОБА_4 з кола третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору в цій справі.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_6 не з`явилась, подала заяву в якій просить суд розглянути справу у її відсутність та відсутність позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився про місце, дату та час слухання справи сповіщений належним чином.

За наявності умов, передбачених частиною першою ст. 280 ЦПК України, та оскільки представник позивача не заперечував проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований, доведений та підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 є комунальною власністю. Особистий рахунок відкритий на ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На сьогоднішній день у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується Довідкою ОСББ «Дніпро 125/1» № 54 від 17.09.2018 року, а також поквартирною карткою наданою ОСББ «Дніпро 125/1», які були надані на виконання ухвали суду від 20.08.2018 р.

До цього часу зареєстровані в спірній квартирі особи не скористалися правом приватизації житла тому квартира АДРЕСА_1 досі перебуває в комунальній власності, що підтверджується рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 12.02.2014р. по справі № 523/14680/13-ц та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 131758298 від 23.07.2018р.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 05.12.2019р.

ОСОБА_2 багато років фактично в квартирі не проживає, з 2005 року мешкає в Португалії, його виїзд за кордон не пов`язаний з умовами і характером роботи.

Наявність місця проживання в Португалії ОСОБА_2 підтверджується також посвідкою на проживання № 335Т465Q5 від 10.01.2013р.

Крім того, Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на виконання ухвали суду від 20.08.2018 р. надано інформацію, що відомостей про перетинання державного кордону України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в базі даних не виявлено.

ОСОБА_7 неодноразово був вселений в квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується рішеннями Суворовського районного суду міста Одеси від 30.07.2007р. по справі № 2-317/07 та від 12.02.2014р. по справі № 523/14680/13-ц. Проте, вказані рішення до сьогодні реалізовані не були.

Після набрання чинності вказаних рішень суду пройшло більш ніж шість років, проте весь цей час ОСОБА_7 не вселявся в спірну квартиру та не проживав в ній.

Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

За правилами п.2 ч.3 ст.71 Житлового кодексу УРСР жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

За правилами ст.72 Житлового кодексу УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» якщо відсутній вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім`ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився.

Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 1 листопада 1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Згідно ч.ч.2,3 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

На підставі вищезазначеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнавши ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215, 265, 280 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , 1976 р.н. таким, що втратив право на користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 22.12.2020р.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: