Справа № 415/147/18
Провадження № 22-ц/810/558/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Авалян Н.М., Кострицького В.В.,

учасники справи: позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на заочне рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 07 березня 2018 року, ухваленого Лисичанським міським судом Луганської області у складі: судді Калмикової Ю.О. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 01.11.2007 року у розмірі 106000,00 грн,

в с т а н о в и в:

29 грудня 2017 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, який мотивувало тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 01.11.2007 року відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ним та Банком Договір надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором станом на 30.09.2017 року за вказаним кредитним договором у відповідачки утворилась заборгованість в сумі 106000 грн, яка складається з: 9615,58 грн - заборгованість за кредитом, 96384,42 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, яку позивач просив стягнути з відповідачки та судові витрати в сумі 1921 грн.

Заочним рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 07 березня 2018 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 01.11.2007 у розмірі 106000 грн задоволено повністю та стягнуто з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 01.11.2007 року в сумі 106000,00 грн та судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Ухвалою Личианського міського суду Луганської області від 10 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 07.03.2018 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 вважає рішення суду ухваленим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права та просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводами апеляційної скарги є неповідомлення відповідачки про розгляд справи судом, що призвело до неправильного застосування судом матеріального права та нез`ясування судом всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору: строк дії кредитного договору, погодження та зрозумілість для позичальника умов кредитного договору під час його укладення, складові кредитного договору з огляду на їх мінливий характер, чи є підстави для зменшення суми заборгованості, чи видавалися відповідачці кредитні кошти та інше; надані позивачем анкета-заява та довідка про умови кредитування містять різні дати, тому висновок, що вони поряд з Умовами та правилами надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, які не підписані відповідачем, є складовими кредитного договору, є хибними; судом не взято до уваги рішення Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», рішення КСУ у справі № 1-12/2013 та порушене право відповідачки на справедливий суд, передбачений статтею 6 ЄСПЛ.

Від відповідача у встановлений судом строк відзив не надійшов.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 10600,00 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921*100 = 192100 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог та їх доведеності протягом розгляду справи належними доказами, наданими позивачем, оскільки 01.11.2007 року між сторонами був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, і оскільки внаслідок неналежного виконання відповідачкою зобов`язань за кредитним договором станом на 30.09.2017 року утворилася заборгованість у розмірі 106000,00 грн, що складається із заборгованості за кредитом - 9615,58 грн та заборгованості за відсотками - 96384,42 грн, то позов з огляду на вимоги ст. 526,1054 ЦК України є обґрунтованим.

Оцінюючи аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до наступного.

Довід скарги про неповідомлення відповідачки про дату, час та місце розгляду справи судом та про необізнаність про розгляд справи не заслуговує на увагу, оскільки за адресою реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , і яка вказується відповідачкою в апеляційній скарзі, їй надсилалися копія ухвали суду від 31.08.2018 р. про відкриття провадження по справі з додатками, а також копія ухвали від 21.02.2018 р. про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду на 07.03.2018 р. о 13.20 год, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 34, 38), так само як містять матеріали справи і повідомлення про вручення заочного рішення відповідачці 21.03.2018 р. (а.с. 43).

Перевіривши дотримання судом першої інстанції вимог закону щодо належного повідомлення відповідачки ОСОБА_1 , апеляційний суд виходить з того, що особа вважається належним чином повідомленою, якщо зафіксовано факт отримання нею судової повістки, її відмови в отриманні повістки з додержанням правил доставки та вручення судових повісток або в засобах масової інформації надруковано оголошення про виклик.

На підставі ст. 280 ЦПК України, суд при проведенні заочного розгляду справи обов`язково повинен перевірити факт повідомлення відповідача належним чином про дату, час і місце судового засідання.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи повинно проводитися відповідно до вимог статей 128-130 ЦПК України.

Ухвалюючи заочне рішення, місцевий суд зазначив, що відповідачка в судове засідання не з`явилася, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, клопотань про розгляд справи без її участі до суду не надходило, а позивач проти заочного розгляду справи не заперечував.

Вказане узгоджується із вищенаведеним.

Переглядаючи рішення суду за іншими доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 ознайомилася та погодилася із Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», про що свідчить її власний підпис 05.10.2007 року, зокрема, погодила і розмір базової ставки в місяць 3% та строк внесення щомісячних платежів до 25 числа (а.с. 12), а також підписала заяву про надання кредиту 01.11.2007 року та погодила кредитний ліміт у розмірі 1300 грн та розписалася за отримання кредитної картки 01.11.2007 року (а.с. 11).

Вказане засвідчене особистим підписом відповідачки на Анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг 01.11.2007 року та на Довідці про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 36 річних, що колегія суддів вважає достатніми та достовірними доказами того, що сторони погодили вказані умовами кредитного договору і вказані довідка та заяви є складовими договору.

Договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним.

На підставі вищевказаних заяв відповідачці відкрито картковий рахунок та видано 01.11.2007 року кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до 11/11, 21.12.2001 року - кредитну картку № НОМЕР_2 зі строком дії до 09/15, 26.03.2013 року - кредитну картку № НОМЕР_3 зі строком дії до 01/16 (а.с. 161).

З наданої банком виписки з рахунку відповідачки ОСОБА_1 вбачається, що з карткового рахунку відповідачкою проводилися розрахунки за придбаний товар, також з виписки вбачається, що відповідачка не лише знімала кошти, але й частково погашала заборгованість по кредиту через термінал, остання здійснена відповідачкою операція - 06.09.2014 року поповнення готівкою в терміналі самообслуговування в м. Привілля 50 грн (а.с. 153-160).

Посилання скаржника на необізнаність з умовами договору та неможливістю його прочитати не спростовують існування вказаних кредитних відносин між сторонами та погодження сторонами таких істотних умов кредитного договору як розмір кредитного ліміту, розмір відсотків за користування кредитом та інше.

Довід скарги про те, що заява позичальника та довідка умови кредитування містять різні дати не спростовують висновку про існування між сторонами кредитних відносин та погодження істотних умов договору, оскільки як в заяві від 01.11.2007 року, так і в довідці від 05.10.2007 року відповідачкою погоджено саме умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та 3 % базової процентної ставки по кредитному ліміту.

В статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до заяви позичальника сторони погодили плату за користування кредитними коштами у розмірі 3% на місяць, тобто 36 % річних, що позичальниця підтвердила власним підписом.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року, передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22 вересня 2011 року було зокрема визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Цей закон набрав чинності з 16 жовтня 2011 року.

В порушення вимог закону та умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим, згідно розрахунку позивача, станом на 30.09.2017 року за вказаним кредитним договором у відповідачки утворилась заборгованість в сумі 106000 грн, яка складається з: 9615,58 грн - заборгованість за кредитом, 96384,42 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, яку позивач просив стягнути з відповідачки та судові витрати в сумі 1921 грн.

Переглядаючи рішення суду за доводом апеляційної скарги про не перевірення судом розрахунку заборгованості, колегія суддів зазначає, що у пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

Верховний Суд в постанові від 06.03.2018 року по справі № 2120/12694/12, постанові від 21.03.2018 року № 441/569/17 та постанові від 28.03.2018 року по справі №332/3802/14-ц зазначив, що перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічна позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс 14.

Таким чином, колегія суддів враховуючи, що строк дії останньої картки в межах даного кредитного договору встановлено до січня 2016 року, відповідачкою не заявлено про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, тому вважає позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом та по процентам за користування кредитом такими, що підлягають задоволенню до січня 2016 року включно.

Враховуючи те, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, колегія суддів перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, виходячи із зазначених банком вихідних даних та погодженого сторонами розміру відсотків за користування кредитом 36 % річних та без надання позивачем належних доказів зміни відсоткової ставки, погоджується з нарахованим банком розміром заборгованості за тілом кредиту - 9615,58 грн та відсотками за період з січня 2014 року (початок утворення заборгованості по процентам) до січня 2016 року включно у розмірі 10728,95 грн (заборгованість за відсотками 8094,28 грн станом до підвищення відсоткової ставки + за період з 01.04.2015 року до 31.01.2016 року у розмірі 9615,58 х 36 % (погоджена сторонами базова відсоткова ставка) : 100 : 360 х 274 днів = 2634,67), що підлягають стягненню з відповідачки на користь банку в загальному розмірі 20344,53 грн.

Колегія суддів вважає, оскільки право позивача нараховувати проценти за користування кредитом припинилося після січня 2016 року, то вимога банку про стягнення з відповідачки заборгованості по процентами за користування кредитом за період з 01 лютого 2016 року по 30 вересня 2017 року не підлягає задоволенню за необґрунтованістю.

Отже, доводи апеляційної скарги про неправильне нарахування відсотків за користування кредитними коштами є частково слушними та такими, що враховуються колегією суддів.

Загальні посилання скаржника на недотримання судом рішення Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», рішення КСУ у справі № 1-12/2013 та порушене право відповідачки на справедливий суд, передбачене статтею 6 ЄСПЛ, не спростовують як укладення між сторонами кредитного договору, так і його неналежне виконання відповідачкою, що має наслідком часткову обґрунтованість позовних вимог позивача.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandisрішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Отже, за наслідками перегляду заочного рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 07 березня 2018 року колегія суддів, діючи в межах своїх повноважень відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, вважає за необхідне скасувати вказане рішення повністю та ухвалити нове про часткове задоволення позову з вищезазначених підстав та стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» (у зв`язку зі зміною типу акціонерного товариства Приватбанк змінив своє офіційне найменування з ПАТ КБ «Приватбанк» на АТ КБ «Приватбанк») заборгованості за кредитом - 9615,58 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом за період з січня 2014 року до січня 2016 року включно у розмірі 10728,95 грн, а в частині стягнення відсотків за інший період - з лютого 2016 року до 30 вересня 2017 року - відмовити за необґрунтованістю.

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 767,72 грн (20344,53 грн (задоволена частинна вимог) х 100 : 106000 грн (ціна позову).

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Скасувати заочне рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 07 березня 2018 року та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 01.11.2007 року у розмірі 106000 грн задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 01 листопада 2007 року у розмірі 20344,53 грн, що складається із: 9615,58 грн - заборгованості за тілом кредиту; 10728,95 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01 листопада 2007 року до 31 січня 2016 року.

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 01.11.2007 року по процентам за період з 01 лютого 2016 року до 30 вересня 2017 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ) судовий збір у розмірі 767,70 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 03 листопада 2020 року.

Судді: