Ухвала

09 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 522/9904/14-ц

провадження № 61-15493ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів», третя особа - виконуючий обов`язки начальника Державного підприємства «Чоразморшлях» Дадерко Ігор Вікторович, про зміну формулювання та дати звільнення, стягнення середнього заробітку, вихідної допомоги, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до Державного підприємства «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» (далі - ДП «Чоразморшлях») з указаним вище позовом.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 13 лютого 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади начальника договірно-правової служби ДП «Чоразморшлях» за пунктом 2 статті 40 КЗпП України, у зв`язку з невідповідністю працівника займаній посаді; Скасовано наказ ДП «Чоразморшлях» від 05 травня 2014 року № 68/к по особистому складу цього підприємства про звільнення ОСОБА_1 05 травня 2014 року та визнано недійсним відповідний запис до трудової книжки позивача. Змінено формулювання та дату звільнення позивача, зазначивши: «Звільнити ОСОБА_1 , т. № 24467 - начальника договірно-правової служби ДП «Чоразморшлях» 13 лютого 2015 року за власним бажанням, відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України». Стягнуто з ДП «Чоразморшлях» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 70 647,48 грн; вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку у розмірі 21 509,01 грн та моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн; В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Це рішення суду скасовано рішенням Апеляційного суду Одеської області від 29 грудня 2015 року та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ДП «Чоразморшлях» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 80 489,20 грн, на відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог (про зміну формулювання та дати звільнення, стягнення вихідної допомоги) відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року рішення Апеляційного суду Одеської області від 29 грудня 2015 року в частині позовних вимог про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку, вихідної допомоги скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В решті рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Постановою Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2015 року скасовано в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вихідної допомоги та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ДП «Чоразморшлях» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 травня 2014 року по 13 лютого 2015 року у розмірі 66 999,32 грн та вихідну допомогу у розмірі 21 509,01 грн. Зазначено, що рішення в частині стягнення вихідної допомоги виконано.

У березні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 29 грудня 2015 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року яка була залишена без руху ухвалою Верховного Суду від 13 квітня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 01 вересня 2020 року касаційну скаргу повернуто ОСОБА_1 , у зв`язку з неусуненням у визначений судом строк недоліків касаційної скарги.

20 жовтня 2020 року ОСОБА_1 повторно звернулась із касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Одеської області від 29 грудня 2015 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ОСОБА_1 рішення Апеляційного суду Одеської області від 29 грудня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року.

У той же час, касаційна скарга в частині оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

Разом із касаційною скаргою ОСОБА_1 подала клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, зокрема постанови Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року, посилаючись на те, що вперше зверталась із касаційною скаргою в межах строку, передбаченого статтею 390 ЦПК України, проте ухвалою Верховного Суду від 13 квітня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху з підстав несплати судового збору, а також надання уточненої редакції касаційної скарги. Надано строк для виконання зазначених вище недоліків протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали, але не пізніше десяти днів з дня закінчення карантину.

ОСОБА_1 зазначає, що ухвалу Верховного Суду від 13 квітня 2020 року про залишення касаційної скарги, яка подана у березні 2020 року, засобами поштового зв`язку вона не отримувала. Водночас посилається, що зазначену ухвалу було оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень, проте вона не містила конкретної суми судового збору, яка підлягала сплаті та конкретного строку для усунення недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2020 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, визначених в ухвалі Верховного Суду від 13 квітня 2020 року - протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, але не пізніше десяти днів з дня закінчення карантину. ОСОБА_1 зазначила, що цю ухвалу також не отримувала засобами поштового зв`язку.

Ухвалою від 01 вересня 2020 року повернуто касаційну скаргу ОСОБА_1 , у зв`язку з невиконанням вимог суду щодо усунення недоліків. Яка обґрунтована тим, що остання не повідомляла суд про зміну місця проживання, поштова кореспонденція суду повертається за закінченням терміну зберігання, станом на 01 вересня 2020 року ОСОБА_1 не зверталась із заявою про продовження строків на підставах Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України для запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

У своєму клопотанні ОСОБА_1 зазначає, що нею не було отримано ухвал Верховного Суду про залишення без руху її касаційної скарги, а ухвалу Верховного Суду від 01 вересня 2020 року вона отримала засобами поштового зв`язку 22 вересня 2020 року, тому вважає, що строк пропущено з поважних причин.

Наведені особою, яка подала касаційну скаргу, підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, з наступних підстав.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Звернувшись із касаційною скаргою у березні 2020 року ОСОБА_1 тривалий час не цікавилась ходом касаційного провадження. Верховний Суд направляв поштову кореспонденцію на адресу, зазначену нею у касаційній скарзі, проте така поверталась за закінченням терміну зберігання, при чому ОСОБА_1 не повідомляла суд про зміну місця проживання.

Посилання в клопотанні ОСОБА_1 на те, що вона зверталась до відділення поштового зв`язку з метою отримання судової кореспонденції, на що отримала відповідь працівників поштового відділення, що рекомендованих листів на її ім`я не надходило, є необґрунтованими, оскільки належним чином не підтверджені.

Крім того, ОСОБА_1 у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження зазначає, що з ухвалою Верховного Суду від 13 квітня 2020 року ознайомилась у Єдиному державному реєстрі судових рішень, однак, у зв`язку з неоднозначним розумінням її змісту, у встановлений термін не виконала.

Такі посилання не можуть бути поважними підставами для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, оскільки нерозуміння змісту судового рішення не звільняє учасника справи від обов`язку виконати його вимоги.

Доводи стосовно відсутності у заявника у зазначений період коштів також не виправдовують тривале невиконання ухвали Верховного Суду, оскільки заявник не скористалась своїм процесуальним правом на подання клопотання про зменшення розміру судового збору, звільнення, відстрочення або розстрочення його сплати.

Верховний Суд також звертає увагу, що з моменту отримання ОСОБА_1 ухвали Верховного Суду від 01 вересня 2020 року про повернення касаційної скарги, поданої у березні 2020 року (22 вересня 2002 року) по час звернення з цією касаційною скаргою (20 жовтня 2020 року) пройшов майже місяць. Проте, заявник не обґрунтувала та не надала відповідних доказів, що підтверджували б обставини, які об`єктивно завадили їй звернутись із касаційною скаргою вдруге в найкоротший термін.

З урахуванням наведеного Верховний Суд визнає підстави, наведені у клопотанні ОСОБА_1 , для поновлення строку на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року неповажними.

Тому, відповідно до положень частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для подання заяви про поновлення пропущеного строку з наведенням інших підстав для його поновлення з наданням відповідних доказів на підтвердження наведених ним обставин, оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки заявником сплачено судовий збір не у повному обсязі.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено, що з 01 січня 2015 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає 1 218,00 грн.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на момент звернення з позовом) ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду справляється у розмірі, що становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

З огляду на ціну позову, судовий збір за подання касаційної скарги становить 1 912,94 грн (25 000,00 грн + 70 647,48 грн) х 1 %) х 200 %).

Отже, з урахуванням сплаченої суми судового збору, заявнику необхідно доплатити судовий збір у розмірі 938,54 грн (1 912,94 грн - 974,40 грн).

Судовий збір має бути перераховано або внесено за такими реквізитами: отримувач коштів - УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н; код отримувача (за ЄДРПОУ) - 38004897; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; рахунок отримувача - UA0026007; код класифікації доходів бюджету - 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)»; символ звітності банку - 207.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року неповажними.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року залишити без руху до 09 грудня 2020 року, але не більше десяти днів з дня отримання ухвали.

Якщо заяву про поновлення строку касаційного оскарження не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для його поновлення визнані неповажними, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в частині сплати судового збору касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков