Справа № 740/3818/20
Провадження № 2/740/1247/20
Р І Ш Е Н Н Я

з а о ч н е

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2020 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Кубрак Н. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину,

установив:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на утримання їхніх спільних відповідачем дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1000,00 гривень до 2318,00 гривень.

На обґрунтування позову позивачка посилалася на те, що рішенням Новомосковського міськрайоного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2014 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання їхніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн на кожну дитину. З того часу потреби дітей зросли, а встановлений законом мінімальний розмір аліментів не може бути менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що станом на момент подання позову становив 1159,00 грн, тобто на двох дітей понад шестирічного віку 2318,00 грн.

З огляду на зазначене позивачка просила збільшити розмір аліментів до вказаного розміру.

У судове засідання позивачка не з`явилася. У матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутності, підтримання позовних вимог, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а. с. 21).

Попри вжиття судом заходів щодо сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, він в судові засідання не з`явився. На офіційному веб-сайті суду розміщено оголошення про виклик відповідача до суду; відзиву на позов та клопотання про відкладення розгляду справи відповідач не подавав.

Відповідно до ч. 7, 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно зі ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

З огляду на вказане суд визнав за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити у справі заочне рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Зі справи вбачається, що з 21 лютого 2009 року по 30 жовтня 2014 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а. с. 3).

Сторони мають спільних дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження від 25 серпня 2009 року серії НОМЕР_1 та відповідно від 14 березня 2011 року серії НОМЕР_2 (а. с. 4, 5).

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання, виданою Талалаївською сільською радою Ніжинського району Чернігівської області від 21 липня 2020 року № 792, ОСОБА_1 разом з дітьми зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 6).

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України.

Відповідно до вимог ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

За ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, збільшення розміру аліментів можливе при настанні певних умов.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як убачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на підставі судового рішення, з 1 000,00 грн до 2 318,00 грн на кожну дитину щомісячно, і такий розмір обґрунтовує посиланням на ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів з липня 2020 року не може бути меншим, зокрема, для дітей віком від 6 до 18 років 1159,00 грн (50 % від 2318,00 грн). З 01 липня 2020 року збільшився прожитковий мінімум для всіх груп населення, що передбачено ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», а тому розмір прожиткового мінімуму з цієї дати на дитину віком від 6 до 18 років складає 2 318,00 грн.

Однак зазначені позивачкою обставини не є підставами у розумінні вимог ст. 192 СК України для збільшення розміру аліментів. Тобто, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для збільшення розміру аліментів за конкретних обставин справи, згідно з якими аліменти з відповідача стягнуто в твердій грошовій сумі, яка згідно з вимогами чинного законодавства підлягає індексації.

Інших підстав для збільшення розміру аліментів не наведено, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При ухваленні рішення суд ураховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах, зокрема, від 11 жовтня 2018 року в справі № 627/1630/16-ц (провадження № 61-648св18), від 12 вересня 2018 року в справі № 459/2181/17 (провадження № 61-37114св18) у подібних правовідносинах.

Керуючись ст. 12, 13, 76 - 81, 89, 274 - 279, 280 - 284, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено без змін за результатами апеляційного розгляду справи. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення складене і підписане 30 грудня 2020 року.

Суддя І. М. Шевченко