Номер провадження: 22-ц/813/2149/20
Головуючий у першій інстанції Аліна С.С.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.,

за участю секретаря Бикової К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 травня 2018 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

28.09.2017 року представник ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з зазначеним позовом та просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 12.10.2006 року у розмірі 175 070,29 доларів США та 705 891,68 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 74,4 кв.м, житловою площею 39,4 кв.м., власниками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині кожен, шляхом її продажу ПАТ «УкрСиббанк» від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, установленому ст.38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною у розмірі 583275,00 грн., з можливістю здійснення АТ «УкрСиббанк» всіх передбачених нормативно - правовими актами України дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, зокрема: одержання АТ «УкрСиббанк» дублікатів правовстановлюючих документів, отримання витягу з реєстру прав власності, доступу до спірної квартири, отримання довідки про склад сім`ї, яка зареєстрована в указаній квартирі, здійснення оцінки нерухомого майна, замовляти виготовлення та одержувати витяг із реєстру прав власності, замовляти здійснення інвентаризації цієї квартири, одержувати копії технічного паспорта та інших правовстановлюючих документів на цю квартиру, за потреби виготовити та одержати новий технічний паспорт та інші правовстановлюючі документи на квартиру, здійснювати будь-які платежі, що стосуються предмета іпотеки; виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з зазначеної квартири.

Позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» обґрунтовувало тим, що 12.10.2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №0, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредитні кошти в розмірі 95 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,3 % річних з кінцевим терміном повернення 12.10.2027 року. З часу отримання кредиту боржник, належним чином не виконував грошове зобов`язання в наслідок чого виникла заборгованість в розмірі 1011565,06 грн., яка стягнута у солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2011 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 25.09.2013 року.

В забезпечення виконання кредитного договору між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 12.10.2006 року укладено Іпотечний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д., реєстровий №4521, згідно якого ОСОБА_3 передав в іпотеку спірне майно. Відповідно до Договору Іпотеки, нотаріусом було внесено Заборону відчуження в Реєстр заборон відчуження нерухомого майна № 508. Ринкова вартість предмету іпотеки складає 583 275 грн.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.06.2013 року позов ОСОБА_3 до АКІБ «УкрСиббанк» задоволено. Визнано недійсними укладені 12.10.2006 року між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» договори про надання споживчого кредиту та іпотечний договір, виключено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про заборону відчуження та запис про іпотеку спірної квартири. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30.03.2017 року зазначене заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18.06.2013 року скасовано.

08.09.2017 року позивачу стало відоме про те, що 20.09.2016 року ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спірну квартиру.

Враховуючи вищенаведене, представник ПАТ «УкрСиббанк» з посиланням на ст.23 Закону України «Про іпотеку» вважав, що станом на час укладання договорів купівлі-продажу спірного майна, іпотека та заборона його відчуження були чинними, а тому всі права та обов`язки іпотекодавця ОСОБА_3 за договором іпотеки перейшли у повному обсязі до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30.05.2018 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 12.10.2006 року у розмірі 175 070,29 доларів США та 705 891,68 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 74,4 кв.м, житловою площею 39,4 кв.м., власниками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині кожен, шляхом її продажу ПАТ «УкрСиббанк» від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, установленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною у розмірі 583 275,00 грн., з можливістю здійснення АТ «УкрСиббанк» всіх передбачених нормативно - правовими актами України дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, зокрема: одержання АТ «УкрСиббанк» дублікатів правовстановлюючих документів, отримання витягу з реєстру прав власності, доступу до спірної квартири, отримання довідки про склад сім`ї, яка зареєстрована в указаній квартирі, здійснення оцінки нерухомого майна, замовляти виготовлення та одержувати витяг із реєстру прав власності, замовляти здійснення інвентаризації цієї квартири, одержувати копії технічного паспорта та інших правовстановлюючих документів на цю квартиру, за потреби виготовити та одержати новий технічний паспорт та інші правовстановлюючі документи на квартиру, здійснювати будь-які платежі, що стосуються предмета іпотеки. Відстрочено виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду, апеляційні скарги подали відповідач ОСОБА_1 та представник позивача ПАТ «Укрсиббанк» - адвокат Воронцов Д.Ю., в яких посилалися на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення при розгляді справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права.

Узагальнені доводи осіб, що подали апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі, обґрунтовуючи апеляційну скаргу тим, що банк звернувся з позовом з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Крім того зазначає, що спірна квартира належала ОСОБА_3 на праві приватної власності, була продана ОСОБА_3 громадянину ОСОБА_5 у відповідності з договором купівлі продажу від 26.12.2013 року, а ОСОБА_6 , та ОСОБА_2 придбали спірну квартиру 20.09.2016 року у її законного власника ОСОБА_5 на підставі договору купівлі продажу. Отже про існування Договору іпотеки від 12.10.2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стало відомо тільки з позовної заяви банка у цій справі. Іпотека на спірну нерухомість або обтяження станом на дату придбання відповідачами не були зареєстровані в установленому порядку, тому про це не могло бути відомо власникам квартири.

Представник позивача ПАТ «УкрСиббанк» просить рішення суду в частині відмови у задоволені позовних вимог щодо виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги банка задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу представник ПАТ «УкрСиббанк» обґрунтовує тим, що районний суд дійшов помилкового висновку в частині відмови виселення відповідачів з іпотечного майна у зв`язку з тим, що на таке майно розповсюджує свою дію Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки зазначеним законом не встановлено заборони на виселення осіб з майна, переданого в іпотеку банку чи будь - якій іншій фінансовій установі. Виселення відповідачів з огляду на ч.2 ст.109 ЖК України є можливим, оскільки предметом іпотеки в якості забезпечення по кредитним зобов`язанням виступає житлове майно, що було придбано відповідачами за рахунок отриманих коштів від апелянта.

Вважаючи апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» безпідставною, ОСОБА_1 звернулась до суду апеляційної інстанції з відзивом на неї, у якій зазначила, що доводи апеляційної скарги є такими, що не можуть прийматись до уваги і просять відмовити у її задоволенні.

19 листопада 2018 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу ПАТ «Укрсиббанк» у якій зазначив, що доводи апеляційної скарги є такими, що не можуть прийматись до уваги і просять відмовити у її задоволенні.

16 жовтня 2019 року ОСОБА_1 було подано клопотання, відповідно до якого позивачка просила вийти за межі доводів апеляційної скарги за підставами, зазначеними у цьому клопотанні.

При цьому посилаючись на те, що позивач звертаючись до суду із позовом у даній справі просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом її продажу від свого імені будь-якій особі на підставі дорговору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною 583 275, 00 грн.

Разом з тим, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продавати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку визначеному ст. 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні.

Відповідачка наголошує на тому, що ПАТ «Укрсиббанк» було обрано невірний спосіб захисту своїх прав, що є окремою підставою для відмови у позові.

Відповідне клопотання до суду апеляційної інстанції було подано також ОСОБА_2 .

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19.10.2018 року провадження по справі за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 травня 2018 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення було відкрито.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19.10.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 травня 2018 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення було залишено без руху.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 05.11.2018 року справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 травня 2018 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення було призначено до розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23.11.2018 року провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 травня 2018 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення було відкрито.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22.12.2018 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 травня 2018 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення було призначено до розгляду.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

В порядку ч.6ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи Одеського апеляційного суду визначено 03.01.2019.

Згідно до ч.5ст.31 ЦПК України у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Кравець Ю.І. головуючий суддя, судді Журавльов О.Г., Комлева О.С.

Ухвалами Одеського апеляційного суду від 15.01.2019 року справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 травня 2018 року було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Розпорядженням № 5898 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 22.11.2019 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду під головуванням судді Князюка О. В.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.11.2019 року було принято до провадження головуючого судді Князюка О.В. справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 травня 2018 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.03.2020 року було принято до провадження головуючого судді Князюка О.В. справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 травня 2018 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.03.2020 року було залишено без руху заяву ОСОБА_2 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 травня 2018 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.12.2020 року у звязку з невиконанням ухвали від 12.03.2020 року було повернуто заяву ОСОБА_2 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 травня 2018 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення.

21 грудня 2020 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ПАТ «Укрсиббанк» надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника банку.

Зі змісту вказаної заяви вбачається, що представник відповідача заперечує щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Сторони до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1 з подальшими змінами, на усій території України з 12 березня установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період з 16 березня встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.

Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 20.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території м.Одеси рівня епідемічної небезпеки: помаранчевий або червоний, зупинити розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за відсутності її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 12.10.2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №0, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредитні кошти в розмірі 95 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,3 % річних з кінцевим терміном повернення 12.10.2027 року (а.с.13-23);

В забезпечення виконання кредитного договору між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 12.10.2006 р. укладено Іпотечний договір, згідно якого ОСОБА_3 передав в іпотеку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 . Договір іпотеки був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д., реєстровий № 4521. Відповідно до Іпотечного договору, 12.10.2006 року нотаріусом було внесено Заборону відчуження в Реєстр заборон відчуження нерухомого майна № 508. Ринкова вартість предмету іпотеки складає 583 275 гривень (а.с.24-28);

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою ОСОБА_3 умов кредитного договору, станом на 15.09.2017 р. за відповідачем наявна заборгованість у розмірі 175 070,29 доларів США та 705 891,68 грн., з яких: 91 683,76 доларів США - сума заборгованості за кредитом, 557 353,42 доларів США - заборгованість по відсоткам, 148 558,26 грн. заборгованість по пені, 557 353,42 грн. пеня по процентам (а.с.29-40);

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 порушив договірні зобов`язання.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2011 року, задоволено позовні вимоги ПАТ УкрСиббанк до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк, заборгованість за кредитним договором №0 від 12 жовтня 2006 року в розмірі 1 011 565 гривень 06 коп., а також у рівних частках понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у загальному розмірі 1820 гривень, тобто по 910 гривень з кожного. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк та приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ситнікової Ю.Д. про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним було відмовлено (а.с.41-43);

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 25.09.2013 року, апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_7 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 21 грудня 2011 року відхилено. Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 21 грудня 2011 року залишено без змін (а.с.44-47);

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.06.2013 року, позов ОСОБА_3 до АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», про визнання договорів недійсними та інше задоволено.

Визнано недійсним укладений 12 жовтня 2006 року між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» Договір про надання споживчого кредиту № 0.

Визнано недійсним укладений 12 жовтня 2006 року між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» Договір про надання споживчого кредиту № 0.

Визнано недійсним укладений 12 жовтня 2006 року між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д., реєстровий № 4521, згідно якого ОСОБА_3 передав в іпотеку нерухоме майно квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Скасовано заборону відчуження нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 74,4 кв. м., що належить на праві власності ОСОБА_3 , накладену Ситніковою Ю.Д., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 12 жовтня 2006 року за реєстровим № 508, у зв`язку з посвідченням нею іпотечного договору від 12 жовтня 2006 року за реєстровим № 4521.

Виключено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 74,4 кв. м., що належить на праві власності ОСОБА_3 , накладену Ситніковою Ю.Д., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 12 жовтня 2006 року за реєстровим № 508, у зв`язку з посвідченням нею іпотечного договору від 12 жовтня 2006 року за реєстровим № 4521.

Виключено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 74,4 кв. м., що належить на праві власності ОСОБА_3 , внесений Ситніковою Ю.Д., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 12 жовтня 2006 року у зв`язку з посвідченням нею іпотечного договору за реєстровим № 4521 (а.с.48-52);

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 30.03.2017 року, заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18.06.2013 року за позовом ОСОБА_3 до АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», про визнання договорів недійсними та інше скасовано (а.с.53);

26.12.2013 року, укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.110-111);

20.09.2016 року укладено договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с.110-111);

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 96709255 від 08.09.2017 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками по Ѕ частини кожен квартири квартири АДРЕСА_1 (а.с.54-55).

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

П. п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором у ОСОБА_3 , позивач реалізував своє право зверненням до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки з реалізацією предмета іпотеки за рішенням суду шляхом її продажу від свого імені будь-якій особі на підставі дорговору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною 583 275, 00 грн.

В частині відмови виселення відповідачів з іпотечного майна, районний суд посилався на те, що на таке майно розповсюджує свою дію Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»,

Колегія не може повністю погодитись із вказаним рішенням з огляду на наступне.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», з відповідними змінами та доповненнями, іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язань нерухомим майном, що залишається у володіння і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення свої вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленому цим Законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Положення зазначеної норми визнано таким, що відповідають Конституції України (є конституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 14 липня 2020 року№ 8-р/2020.

Виходячи із зазначеного, доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 , що ОСОБА_6 , та ОСОБА_2 придбали спірну квартиру 20.09.2016 року у її законного власника ОСОБА_5 на підставі договору купівлі продажу та що про існування Договору іпотеки від 12.10.2006 року стало відомо тільки з позовної заяви банку у цій справі не впливають на суть правовідносин, що склались між сторонами.

Оскільки боржником за основним зобов`язанням ОСОБА_3 , як встановлено вище, неналежно виконувалися взяті на себе зобов`язання по поверненню кредитних коштів за кредитним договором забезпеченим іпотекою, позивач в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» направив боржнику вимогу від 29.09.2010 про усунення порушень шляхом сплати заборгованості з попередженням про можливе звернення стягнення на предмет іпотеки, проте заборгованість у вказаний термін сплачена не була.

Згідно з п/п 2.1 Іпотечного договору від 12.10.2006, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання.

Разом з тим позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом її продажу від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Так, спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним.

Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України).

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон), одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону).

З огляду на вказане, Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону) є:

1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону);

2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону):

1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону;

2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом її продажу від свого імені будь-якій особі на підставі дорговору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Однак, судом першої інстанції не було враховано, що сторони у пункті 5 Договору іпотеки досягли домовленості про позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя наступними сбособами: передача Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки та отримання Іпотекодержателем права продати предмет іпотеки.

Тому, на думку колегії суддів, у суду були відсутні повноваження для застосування судового способу звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки іпотекодержатель має у позасудовому порядку здійснювати захист свого цивільного права та інтересу, так як з приводу реалізації цього способу захисту сторони досягли домовленості у договорі іпотеки.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 Закону).

Згідно з частиною першою статті 33 Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Сторони погодили іпотечне застереження, а саме - визначили у договорі іпотеки обидва, передбачені частиною третьою статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя: звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем (пункт 5.2.1 договору іпотеки); звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі (пункт 5.2.2. договору іпотеки).

Отже, сторони погодили, що судовий спосіб захисту прав позивача чи позасудовий спосіб такого захисту на підставі виконавчого напису нотаріуса позивач, як іпотекодержатель, може застосувати лише у разі, якщо заходи позасудового врегулювання на підставі застереження у договорі іпотеки не призвели до задоволення вимог іпотекодержателя в повному обсязі. Натомість позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки третій особі порядку, встановленому статтею 38 Закону, тоді як суди не встановили, що позивач використав які-небудь способи задоволення вимог іпотекодержателя, визначені сторонами у договорі іпотеки.

Частина друга статті 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати:

1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателяу спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах;

2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону).

Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону, реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону. Недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові.

Таким чином, за змістом припису частини другої статті 35 Закону визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору), не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами:

1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні);

2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили (передбачили тільки можливість передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону).

Апеляційний суд зазначає, що судовий спосіб звернення стягнення застосовується у випадку, коли позасудове врегулювання не привело до задоволення вимог іпотекодержателя в повному обсязі. Відповідних доказів, які б підтверджували виникнення перешкод для іпотекодержателя у реалізації позасудового способу звернення стягнення на підставі іпотечного застереження у договорі іпотеки, позивачем суду не подано. Отже, позивачем не обґрунтовано порушення, невизнання або оспорення права, за захистом якого він звернувся до суду.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову ПАТ «Укрсиббанк», оскільки позивач обрав неналежний спосіб захисту його прав іпотекодержателя, а отже апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Стосовно вимог представника ПАТ «УкрСиббанк» щодо скасування рішення суду в частині відмови у задоволені позовних вимог щодо виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід зазначити наступне.

Згідно норм ст.ст.9, 109 ЖК України, ст.ст.39, 40 Закону України «Про іпотеку» можливе одночасне ухвалення з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки рішення про виселення мешканців такого предмету іпотеки.

При цьому, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк, тобто при фактичному виникненні спору з цього приводу, що також повністю узгоджується із висновками Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у постанові №5 від 30 березня 2012 року.

Разом з тим, позовні вимоги про виселення є похідними від основної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом її продажу від свого імені будь-якій особі на підставі дорговору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», в задоволенні якої судом апеляційної інстанції відмовлено.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що банк звернувся з позовом з пропуском строку позовної давності, оскільки сплив позовної давності є самостійною підставою для відмови в позові за умови обґрунтованості вимог позову по суті, тоді як у разі безпідставності, необґрунтованості та недоведеності позову по суті у ньому слід відмовити саме з цих підстав. Вимога про застосування позовної давності означає фактичне визнання обґрунтованості позову, який, однак, пред`явлений після спливу позовної давності, через що в ньому слід відмовити саме з цієї підстави.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Так, ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30.05.2018 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 7200,00 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 грудня 2020 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

О. М. Таварткіладзе