Справа № 308/3750/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 січня 2020 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Готра Т.Ю., Куштан Б.П..

з участю секретаря: Юрочко А.П..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 грудня 2018 року у справі № 308/3750/17 (Головуючий Данко В.Й.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я», ОСОБА_2 , про визнання договору кредиту-поруки № 56/2 від 22.02.2008 року недійсним.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 22 лютого 2008 року між Перечинською КС «Тур`я» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено Договір кредиту-поруки № 56/2 за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5 500 грн. з кінцевим терміном повернення 22.08.2010 року із сплатою 45% річних за користування кредитом. Згідно вказаного договору ОСОБА_2 виступила поручителем перед КС «Тур`я» за виконання ОСОБА_1 обов`язків за договором та відповідає перед кредитодавцем за порушення позичальником зобов`язань у повному обсязі. Однак, позивач не був членом Перечинської районної КС «Тур`я», а тому відповідач не мав право укладати з ним договір кредиту та надавати кошти. Також у відповідача була відсутня ліцензія для надання такої фінансової послуги як залучення внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки та надання членам кредитної спілки за рахунок залучених коштів. Окрім того, договір було підписано не уповноваженою особою ОСОБА_3 , яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Посилаючись на вказані обставини, просила визнати недійсним Договір кредиту-поруки №56/2 від 22.02.2008 року між Перечинською районною кредитною спілкою «Тур`я», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 21 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для відмови у позові відсутні, та постановити рішення, яким визнати недійсним Договір кредиту-поруки № 56/2 від 22.08.2008 року у частині: пункту 1.3 Договору в частині інших відсотків: за користування кредитом сплачуються відсотки зазначені в розрахунку (п. 2.3 договору) із розрахунку 45 % річних, а також інші відсотки у випадках, передбачених договором; пункту 2.4 Договору: додаткові відсотки за користування кредитом нараховуються і сплачуються і після закінчення строків, визначених у пункті 2.3 договору, у разі якщо у позичальника існує прострочка заборгованість з відповідного платежу; підпункту «а» пункту 4.4 Договору: у випадку несвоєчасної сплати місячного платежу виникає прострочена заборгованість, зростають ризики неповернення кредиту, а отже і сплата за користування кредитом у такому разі процентна ставка, визначена пунктом 1.3 договору за кожен день користування кредитом з підвищеним ризиком неповернення збільшується на 180 % річних, про що здійснюється також письмове повідомлення позичальника протягом 7-ми календарних днів з дати настання такої обставини.

Вважає, що оскаржувані частини Договору кредиту-поруки (частково п.1.3 (в частині інших відсотків), повністю пункт 2.4 підпункт «а» п. 4.4) є недійсними, так як порушують права позивача як споживача та суперечить частинам 1,2 п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»

Заслухавши пояснення представника Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» Качко В.С., яка просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про що свідчать розписки про вручення їм поштового відправлення і дана обставина не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Встановлено, що 22 лютого 2008 року між Перечинською районною КС «Тур`я» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був укладений Договір кредиту-поруки № 56/2, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5 500 грн. з кінцевим терміном повернення 22.08.2010 року із сплатою 45 % річних за користування кредитом.

Згідно даного договору ОСОБА_2 виступила поручителем перед КС «Тур`я» обов`язків за договором та відповідає перед кредитодавцем за порушення позичальником зобов`язань у повному обсязі.

У відповідності до п. 2.4 Договору кредиту-поруки № 56/2 від 22.02.2008 року додаткові відсотки за користування кредитом нараховуються і сплачуються і після закінчення строків, визначених у п. 2.3 Договору, у разі якщо у позичальника існує прострочена заборгованість з відповідного платежу.

Пунктом 4.4 Договору кредиту-поруки № 56/2 від 22 лютого 2008 року передбачено, що у випадку несвоєчасної сплати місячного платежу виникає прострочена заборгованість, зростають ризики неповернення кредиту, а отже і плата за користування кредитом у такому разі процентна ставка, визначена п. 1.3 договору за кожний день користування кредитом з підвищеним ризиком повернення збільшується на 180 % річних, про що здійснюється також письмове повідомлення позичальника протягом 7-ми календарних днів з дати настання такої обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст.. 627 ЦК України відповідно до ст.. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст.. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно вимог ст.. 368 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

Відповідно до ст.. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою ст.. 203 цього Кодексу.

Згідно із ст.. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку подання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Згідно ч. ч. 5, 7 ст. 18 вищезазначеного Закону, якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним . Положення, що було визнано недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Відповідно до п. 5, 10 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими, є зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором: установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Із договору кредиту-позики № 56/2 від 22.02.2008 року укладеного між сторонами вбачається, що позивач була ознайомлена з усіма істотними умовами договору, про що стоїть її особистий підпис на кожній сторінці оспорюваного договору.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку починається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформляється письмовим повідомленням, яке споживач зобов`язаний подати особисто або через уповноважену особу або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного вабзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані за договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі.

Копією видаткового касового ордеру від 22.02.2008 року підписаною позивачем стверджується про отримання нею кредитних коштів і фактично приступила до виконання договору і не скористалась своїм правом, передбаченого Законом України «Про захист прав споживачів» відмовитися в односторонньому порядку від кредитного договору.

Із матеріалів справи вбачається що ОСОБА_1 на протязі тривалого часу частково виконувала умови кредитного договору.

Посилання ОСОБА_1 на те що п. 2.4 та п. 4.4 є несправедливими умовами даного Договору, оскільки передбачають нарахування додаткових відсотків у разі простроченої заборгованості після закінчення строку дії з відповідного платежу та підвищення процентної ставки за невиконання умов договору до 180 % річних, судом першої інстанції обґрунтоване не взято до уваги, так як такі твердження спростовуються розрахунком заборгованості, з якого вбачається що за період з 22.02.2008 року по 22.08.2010 року нарахування відсотків за користування кредитом становило розмір 45 %,і строк виконання основного зобов`язання закінчився 22.08.2010 року, а остання плата кредитної заборгованості відбулася 06.07.2009 року у сумі 408 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку що за період дії Договору кредиту-поруки № 56/2 від 22.02.2008 року ОСОБА_1 було нараховано відсотки за користування кредитом згідно п. 1.3 договору і мала місце сталість та незмінність процентної ставки і позивачем не надано суду жодного належного доказу про нарахування їй додаткових відсотків за користування кредитом після закінчення строків, передбачених після закінчення терміну дії договору 22.08.2010 року відповідно до вимог п. 2.4 Договору.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не має.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.. ст.. 374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного текста судового рішення

Повний текст постанови складено 11 лютого 2020 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой