Справа № 456/2509/20
Провадження № 2/456/1030/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

17 грудня 2020 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Куртої В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

Позивачка ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу марки «Mercedes-Benz E200», 2011 року випуску, н.з. НОМЕР_1 , яка складає 203528,00 грн, та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що 16.02.2001 вони з відповідачем уклали шлюб. Сімейне життя між ними не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. На даний час у провадженні Стрийського міськрайонного суду Львівської області знаходиться цивільна справа № 456/1280/20 за її позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. За час перебування у шлюбі ними було придбано транспортний засіб марки «Mercedes-Benz E 200», 2011 року випуску, н.з. НОМЕР_1 . З того часу, як вони почали проживати окремо, відповідач забрав транспортний засіб, їй невідомо, де знаходиться зазначене майно, оскільки з відповідачем вона не спілкується. На момент звернення до суду з даним позовом вартість транспортного засобу марки «Mercedes-Benz E 200», 2011 року випуску, н.з. НОМЕР_1 , становить 407056,00 грн. Вважає, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки такий придбано ними у шлюбі за спільні кошти, а відтак їй належить 1/2 частина вказаного автомобіля. Однак, оскільки спірним майном користується відповідач, тому вона претендує на грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу марки «Mercedes-Benz E 200», 2011 року випуску, н.з. НОМЕР_1 , яка складає 203528,00 грн, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву.

Процесуальні рішення, постановлені по справі.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Гули Л.В. від 03.07.2020 заяву про забезпечення позову повернуто ОСОБА_1 /а.с. 14/

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Гули Л.В. від 08.07.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишено без руху, позивачу надано десятиденний термін для усунення недоліків /а.с. 15-16/.

27.07.2020 позивачкою подано заяву про виконання вимог ухвали від 08.07.2020 /а.с. 20/.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Гули Л.В. від 28.07.2020 відкрито провадження у цивільній справі та призначено її до підготовчого судового засідання /а.с. 23/.

Ухвалою суду від 21.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду /а.с. 37/.

Розгляд справи по суті відбувся 17.12.2020 з участю позивачки ОСОБА_1 .

Позиція учасників процесу.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу марки «Mercedes-Benz E 200», 2011 року випуску, н.з. НОМЕР_1 , яка складає 203528,00 грн та сплачений нею судовий збір за подання позову до суду.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав.

За таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу за його відсутності, провівши на підставі вимог ст. 281 ЦПК України заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема, з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачкою, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , актовий запис № 60, повторно виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стрию реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, 16.01.2001 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 /а.с. 5/.

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_1 , про що в книзі реєстрації зміни імені 26.08.2011 зроблено відповідний актовий запис №26 /а.с. 6/.

Судом встановлено, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02.07.2020 в справі № 456/1280/20 шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до відповіді в.о. начальника Територіального сервісного центру № 4645 РСЦ МВС у Львівській області № 31/13-46-45-8ад від 10.06.2020 та облікової картки № 261248139 від 14.05.2020 за відповідачем ОСОБА_2 зареєстрований транспортний засіб марки «Mercedes-Benz E 200», 2011 року випуску, н.з. НОМЕР_1 . Датою первинної реєстрації вказано 14.03.2017 /а.с. 7-8/.

Згідно з довідкою, виданою фахівцем експертного відділу Стрийського АСП дочірнє підприємство ПАТ «Львів-Авто» ОСОБА_5 , ринкова ціна транспортного засобу «Mercedes-Benz E 200», 2011 року випуску, об`єм двигуна 2143 см куб., дизельне паливо, станом на 18.06.2020 відповідно до бюлетеня автотоварознавця становить 15200 доларів США, що згідно з курсом НБУ в гривневому еквіваленті становить 407056 (чотириста сім тисяч п`ятдесят шість) грн /а.с. 9, 21-22/.

Вирішуючи позовні вимоги, судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Наведена правова позиція відображена в Постанові Верховного Суду від 04.11.2020 у справі №662/1069/17.

Презумція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 23, 24 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Верховний Суд зазначає, що поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина четверта статті 71 СК України). Верховний Суд також зазначає, що у процесі поділу майна суди можуть одночасно застосовувати не один спосіб, а їх поєднання.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

При поділі майна суд виходить із того, що діючий кодекс передбачає, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні.

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з вимогами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог шляхом надання доказів є однією з основних засад судочинства (стаття 129 Конституції України).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Надані позивачкою докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для поділу спільного майна подружжя.

Так, судом беззаперечно встановлено, що майно, яке є предметом спору, а саме: транспортний засіб марки «Mercedes-Benz E 200», 2011 року випуску, н.з. НОМЕР_1 , є спільною сумісною власністю подружжя, перебуває в користуванні відповідача ОСОБА_2 , вказаний об`єкт рухомого майна є неподільним, а тому з відповідача доцільно стягнути на користь позивачки ОСОБА_1 грошовукомпенсацію вартості 1/2 частини цього транспортного засобу, яка складає 203528,00 грн.

Слід зазначити, що будь-яких належних та допустимих доказів придбання спірного автомобіля відповідачем ОСОБА_2 за його особисті кошти останнім не надано і таких судом не здобуто.

Зважаючи на викладене, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення в повному обсязі.

Щодо судових витрат.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Так, понесені позивачкою документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 2035,30 грн, підлягає стягненню з відповідач на користь позивачки відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 82, 259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( АДРЕСА_1 ; паспорт НОМЕР_5 , виданий Стрийським МВ ГУМВС України у Львівській області 06.09.2011; РНОКПП НОМЕР_6 ) грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «Mercedes-Benz E 200», 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 203528 (двісті три тисячі п`ятсот двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сплачений нею судовий збір у сумі 2035 (дві тисячі тридцять п`ять) гривень 30 копійок.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене позивачкою до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 24 грудня 2020 року.

Суддя Л.В.Гула