КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2020 року

м. Київ

справа №381/4486/18

провадження № 22-ц/824/1390/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивачаПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» - Сечка Сергія Володимировича

на рішення Фастівсього міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2019 року у складі суддіСоловей Г.В.

у справі за позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ПАТ «Страхова компанія «Провідна» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.

У мотивування вимог позивач зазначав, що 23.11.2015 року близько 22:30 год. по автодорозі Київ - Рогозів сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу CITROEN BERLINGO, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність перед третіми особами при використанні транспортного засобу «Опель», номерний знак НОМЕР_2 була застрахована позивачем за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/4725153 від 27.05.2015 року.

Внаслідок ДТП потерпілий отримав шкоду, завдану життю та здоров`я відповідно до виписки з історії хвороби стаціонарного хворого. Позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 39 821,64 грн.

Оскільки вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області відповідача визнано винним у вчинені дорожньо-транспортної пригоди внаслідок порушення Правил дорожнього руху України, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за ч.2 ст.286 КК України , відповідачу було направлено Лист-Претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу, проте ОСОБА_1 шкоду не відшкодував, у зв`язку з чим позивач змушений був звернутися в суд.

Рішенням Фастівсього міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 21.11.2019 року представник позивача Сечко С.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Зазначає, що суд, ухвалюючи рішення, не дав належної оцінки тим обставинам, що на підтвердження витрат, пов`язаних з лікуванням, ОСОБА_2 надав в ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» фіскальні та товарні чеки за придбання лікарських препаратів на суму 13 975 грн 37 коп., квитанції про сплату імплантатів для остеосинтезу на суму 7 450 грн, накладну на плівку «Drystar» на суму 200 грн, накладну на комплект ортопедії на суму 500 грн 37 коп., накладну та рахунок на імплантати для остеосинтезу на суму 14 400 грн.

Вказує, що ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» у відповідності до вимог ст.24.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувало потерпілому шкоду, про що свідчить платіжне доручення №0009036 від 27 лютого 2019 року та відомості №ВПТ -001057 від 26 лютого 2017 року по сплаті коштів страхових відшкодувань за період з 01.01.2016 по 26.02.2017.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, у визначені судом строки відзив на апеляційну скаргу не надіслав.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України .

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позов є безпідставним, не ґрунтується на чинному законодавстві, у мотивування вимог позивачем не надано належних та допустимих доказів, а тому суд уважав, що задоволенню позов не підлягає.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що згідно вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України та призначено відповідне покарання, а також задоволено цивільний позов прокурора Бориспільської місцевої прокуратури, в інтересах держави в особі Київської обласної клінічної лікарні та стягнуто з ОСОБА_1 кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 у розмірі 20270,36 грн.

Вироком установлено, що 23.11.2015 року біля 22:30 год. у темний період доби ОСОБА_1 , не маючи посвідчення водія, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Опель кадет», д.н.з. НОМЕР_2 , (позивачем в позовній заяві зазначено, що дорожньо-транспортна пригода сталася за участю транспортного засобу «CITROEN BERLINGO», номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився під керуванням ОСОБА_1 ) рухався зі швидкістю біля 90 км/год., по автодорозі Київ - Рогозів у напрямку с. Рогозів.

Під час руху по зазначеній автомобільній дорозі ОСОБА_1 порушив п.п.2.3. "Б", 12.1 Правил дорожнього руху України (надалі по тексту ПДР) не врахував дорожню обстановку та не обрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого не впорався з керуванням та виїхав на ліве узбіччя, де зіткнувся з деревом.

В результатті вказаного ДТП пасажир автомобіля «Опель кадет» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження.

З виписки з історії хвороби стаціонарного хворого медичної карти №106192/2239 убачається, що ОСОБА_2 перебував на лікуванні з 23.12.2015 року по 15.01.2016 року в Комунальному закладі Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» (ортопедо-травматологічний центр).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльність особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Згідно Полісу №АЕ/4725153 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27.08.2015 року, укладеним між ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» - позивачем по справі та ОСОБА_1 , було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Opel kadett» д.н.з. НОМЕР_2 .

Поліс укладено на умовах страхування відповідальності за шкоду, заподіяну третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу - «Opel kadett» д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність будь-якої особи, яка керує автомобілем на законних підставах.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про страхування» визначив, що страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Таким чином, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як передбачено ст. 9.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та вказаного Поліса обов`язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілих, становить 100 000 грн. на одного потерпілого.

З урахуванням змісту статті 979 ЦК України та статті 16 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком.

Позивач, подавши даний позов, посилався на п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, яка передбачає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою.

Згідно ст. 23 Закону № 1961-IV відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема,шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого.

Відповідач, звертаючись до суду, підставою стягнення шкоди зазначав про відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого.

Згідно ст.24.1. Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Відповідно до ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відмовляючи у задоволенні позову ,суд виходив з того, що позивачем не надано належного обґрунтування та підтвердження розміру витрачених коштів на лікування потерпілого.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем в обґрунтування позовних вимог було надано до суду СТРАХОВИЙ АКТ № за договором (полісом) страхування ОСЦПВ, який не містить дати його складання, підписів та печатки, який вірно визнаний судом як неналежний доказ, оскільки саме на підставі даного страхового акту позивачем визначено розмір збитку і розраховано розмір страхового відшкодування.

В апеляційній скарзі представник позивача зазначає, що суд не дав належної оцінки тим обставинам, що на підтвердження витрат, пов`язаних з лікуванням, ОСОБА_2 надав в ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» фіскальні та товарні чеки за придбання лікарських препаратів на суму 13 975 грн 37 коп., квитанції про сплату імплантатів для остеосинтезу на суму 7 450 грн, накладну на плівку «Drystar» на суму 200 грн, накладну на комплект ортопедії на суму 500 грн 37 коп., накладну та рахунок на імплантати для остеосинтезу на суму 14 400 грн.

Наразі, виходячи з того, що страховий акт визнано судом неналежним доказом по справі, доведення розміру страхового відшкодування не має правового значення за відсутності права такої вимоги у позивача внаслідок відсутності доказів належного оформлення документів.

Зокрема, як вірно зазначено судом, на підтвердження розміру відшкодування позивачем були надані квитанції та чеки, але без належного обґрунтування та підтвердження, що саме ці ліки були призначенні для лікування потерпілого ОСОБА_2 та ці ліки були придбані потерпілим.

Рахунок-фактура №О5ОМ-46727 від 29.12.2015 року, доданий до позовної заяви, продубльовано (два ідентичні).

Згідно Платіжного доручення №0009036 від 27 лютого 2017 року позивачем сплачено кошти в розмірі 129 821,64 грн на Київське ГРУ Приватбанку, проте, позивач зазначає, що таке платіжне доручення є доказом сплати страхового відшкодування саме потерпілій особі.

Окрім того, вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2016 року задоволено цивільний позов прокурора Бориспільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної клінічної лікарні та стягнуто з ОСОБА_1 кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 у розмірі 20 270,36 грн.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Будь-яких доказів, які б відповідали вказаним принципам доказування, позивач суду не надав .

В пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновку суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду попередньої інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах, які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, немає, а отже, слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на суть прийнятого рішення не впливають

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» - Сечка Сергія Володимировича - залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2019 року - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д.Махлай