Справа № 426/7085/20
РІШЕННЯ

іменем України

23 грудня 2020 року м. Сватове

Сватівський районний суд Луганської області
У складі головуючого судді Половинки В.О.
За участю секретаря судового засідання Концур А.І.
Позивача ОСОБА_1 .
Представника позивача адвоката Шурхно К.А.
Представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Луганської обласної ради «Сватівська обласна лікарня з надання психіатричної допомоги» про поновлення на роботі та сплату компенсації за час вимушеного прогулу
встановив:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд скасувати наказ №68/05-к від 19 лютого 2020 року про звільнення його з посади сестри медичної психіатричного чоловічого відділення №4 Комунального некомерційного підприємства Луганської обласної ради «Сватівська обласна лікарня з надання психіатричної допомоги»; поновити його на посаді сестри медичної психіатричного чоловічого відділення №4 Комунального некомерційного підприємства Луганської обласної ради «Сватівська обласна лікарня з надання психіатричної допомоги»; стягнути з Комунального некомерційного підприємства Луганської обласної ради «Сватівська обласна лікарня з надання психіатричної допомоги» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що він був прийнятий на посаду сестри медичної психіатричного чоловічого відділення №4 Комунального некомерційного підприємства Луганської обласної ради «Сватівська обласна лікарня з надання психіатричної допомоги». 19 лютого 2020 року наказом №68/05-к його було звільнено з займаної посади відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. Вказане звільнення вважає не законним та безпідставним, оскільки відповідачем було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення, а саме: з наказом про звільнення він не був ознайомлений, копія наказу йому не видавалася, і лише на його письмове звернення він отримав лист з наказом, тобто через 5 місяців після звільнення. Такими діями відповідач порушив вимоги ст. 47 КЗпП України, оскільки в день звільнення не видав йому копію наказу. Крім того стягнення повинно було оголошено в наказі і повідомлено працівнику під розписку. Також відповідач не врахував, що невихід позивача на роботу було вчинено з поважних причин та було узгоджено з ним в усній формі, тому такі дії не можна розцінювати як дисциплінарний проступок та застосовувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Також вважає, що вказані в наказі причини звільнення не відповідають дійсним обставинам, оскільки причина відсутності була поважною: проходив військову комісію при прийнятті на військову службу.
Представник позивача ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 наполягають на задоволенні позовної заяви, вважають звільнення позивача таким, що не відповідає закону, просять задовольнити вимоги.
Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнає, вважає звільнення позивача законним та таким, що відповідає вимогам КЗпП України. Просить відмовити в задоволенні позову.
Вислухавши позивача та його представника, представника відповідача, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що у відповідності до наказу №133/05-к від 29.11.2019 позивач ОСОБА_1 прийнятий на посаду сестри медичної психіатричного чоловічого відділення №4 (а.с. 51).
03 грудня 2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою про надання йому додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2019 рік на 14 (чотирнадцять) календарних днів з 03.12.2019 по 16.12.2019 включно (а.с. 50).
Наказом СОПЛ № 467/05-нв від 02.12.2019 позивачу надана додаткова відпустка з 03.12.2019 по 16.12.2019 включно (а.с. 49).
16 грудня 2019 року позивач ОСОБА_1 звертається до відповідача заявою про його увільнення від виконання службових обов`язків на період проходження військової служби за контрактом у ЗСУ, але підтверджуючих документів, а саме: витяг з наказу про зарахування до особового складу військового підрозділу або копії контракту про проходження військової служби в лавах ЗСУ, позивач не додав до заяви (а.с. 48).
Також судом з`ясовано, що починаючи з 17 грудня 2019 року позивач на роботу не виходив до дати його фактичного звільнення 19 грудня 2020 року.
За весь цей період відповідач вживав усіх можливих заходів для з`ясування обставин відсутності позивача на робочому місці.
В період з 12.02.2020 по 19.02.2020 до адміністрації відповідача надійшло шість доповідних записок від старшої медичної сестри психіатричного чоловічого відділення № 4 про відсутність позивача на робочому місті (а.с. 36-40, 47).
За весь цей період своєї відсутності на робочому місті позивач жодних пояснень відповідачу не надавав, на телефонні дзвінки не відповідав, контактів з представниками роботодавця уникав.
Адміністрація відповідача звернулась до Сватівського райвійськомата із запитом № 22/01 від 09 січня 2020 року з проханням повідомити, чи перебував у Сватівському РВК або направлявся для проходження військової служби за контрактом ОСОБА_1 (а.с. 46).
13 січня 2020 року відповідач отримав відповідь від військового комісара Сватівського районного військового комісаріату О. Бородіна № 2/72 від 11 січня 2020 року, в якій повідомлено, що громадянин ОСОБА_1 для вирішення питання щодо прийняття на військову службу за контрактом станом на 11.01.2020 року не направлявся (а.с. 45).
На адресу позивача адміністрація відповідача надсилала рекомендовані листи із повідомленням, а саме, лист № 104/05 від 23.01.2020 та лист № 198/01 від 10.02.2020 з вимогою надати письмові пояснення з підтверджуючими документами щодо причин відсутності на робочому місті починаючи з 17 грудня 2019 року. Обидва листи позивачу було вручено, про що свідчить підпис позивача у повідомленні ( а.с. 41-42, 43-44).
В судовому засіданні позивач підтвердив факт отримання таких листів, проте відповіді на такі листи не надав, оскільки вважав причину своєї відсутності на роботі поважною, так як проходив процедуру оформлення на службу за контрактом.
Рішенням профспілкового комітету СОПЛ від 19 лютого 2020 року, протокол №8, надано згоду на розірвання трудового договору між КНП «СОЛНДП» і працівником лікарні ОСОБА_1 за прогул з ініціативи роботодавця на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 35).
Наказом Генерального директора КНП «СОЛНПД» №68/05-к від 19 грудня 2020 року за згодою профспілкового комітету з працівником лікарні ОСОБА_1 було

розірвано трудовий договір з ініціативи роботодавця у порядку п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП (а.с. 34).
Відповідачем були направлені двічі позивачу листи-повідомлення про звільнення з роботи та необхідність отримати трудову книжку, а саме: лист № 264/05 від 19.02.2020, повернувся 20.02.2020 у зв`язку з відсутністю адресата, та той самий лист № 264/05 від 19.02.2020 було направлено повторно 26.02.2020 та вручено адресату лише 10.03.2020 р. відповідно до поштового повідомлення (а.с. 30-33).
Викладеними вище доказами підтверджується відсутність позивача на робочому місці без поважних причин протягом тривалого часу в період з 17 грудня 2019 року по день його фактичного звільнення 19 грудня 2020 року.
Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Посилання позивача та його представника на поважність причини відсутності на робочому місті в зв`язку з тим, що він проходив комісію у військкоматі з метою укладення контракту не заслуговує на увагу, оскільки порядок проходження такого медичного огляду визначений п. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232, відповідно до якого громадяни України зобов`язані прибувати за викликом районного військового комісаріату для проходження медичного огляду.
Відповідно до п. 2 ст. Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України для виконання обов`язків, пов`язаних із взяттям на військовий облік, призовом або прийняттям на військову службу, а також особи, які направляються районними (міськими) військовими комісаріатами на медичний огляд (медичне обстеження в амбулаторних чи стаціонарних умовах), лікування, звільняються від роботи на час, необхідний для виконання зазначених обов`язків та перебування в лікувальному закладі охорони здоров`я, із збереженням за ними місця роботи, займаної посади і середньої заробітної плати.
Пунктом 2.18 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України 13.11.2001 №455, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 4 грудня 2001 року за №1005/6169, визначено, що особам, які проходять обстеження в лікувально-профілактичних закладах за направленням військових комісаріатів видається довідка довільної форми, засвідчена підписом завідувача відділення та печаткою лікувально-профілактичного закладу.
Ані позивачем, ані його представником не надано суду доказів, які б могли підтвердити прибуття позивача за викликом районного військового комісаріату для проходження медичного огляду, не надано суду передбачену Інструкцією про порядок видачі документів довідки довільної форми, засвідченої підписом завідувача відділення та печаткою лікувально-профілактичного закладу про те, що позивач проходив обстеження в лікувально-профілактичному закладі за направленням військового комісаріату.
Також суд звертає увагу на те, що в пункті 1 наказу про звільнення позивача №68/05-к від 19.02.2020 вказана підстава звільнення: п.4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин, дата звільнення 19 лютого 2020 року, прізвище, ім`я, по батькові та посада позивача, оскільки судом встановлена відсутність позивача на робочому місці без поважної причини протягом тривалого часу в період з 17 грудня 2019 року по день його фактичного звільнення 19 грудня 2020 року.
З огляду на викладене вище, суд вважає, що позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про поважні причини відсутності позивача на роботі в період з 17 грудня 2019 року по 19 грудня 2020 року, а тому розірвання трудового договору з позивачем відбулося у відповідності до норм чинного КЗпП України.
Враховуючи наведене вище та оцінюючи матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що звільнення позивача з підстав, передбаченої п.4 ст.40 КЗпП України, відповідає

вимогам чинного законодавства, а тому позовні вимоги позивача про скасування наказу №68/05-к від 19.02.2020 щодо його звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 40, 432 КЗпП України,
ст. ст. 10, 12, 13, 76-82, 263-265, 274, 275, 279, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Луганської обласної ради «Сватівська обласна лікарня з надання Психіатричної допомоги» про поновлення на роботі та сплату компенсації за час вимушеного прогулу через його необґрунтованість.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Луганського апеляційного суду або через Сватівський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сватівського

районного суду В.О. Половинка