Дата документу 11.02.2020 Справа № 322/1186/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 322/1186/19

Провадження №22-ц/807/845/20

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Васильєвої Оксани Вікторівни на ухвалу Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 10 грудня 2019 року про відмову в забезпеченні позову в складі судді Шиш А.Б. в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та відшкодування збитків,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та відшкодування збитків, в якому просив суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_1 належною йому на праві приватної власності земельною ділянкою з кадастровим номером :01:012:0120, площею 2 га, розташована за адресою: Запорізька область, Новомиколаївський район, Веселогаївська сільська рада, за межами АДРЕСА_1 пунктів, контур поля №71, шляхом звільнення самовільно зайнятої ділянки; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки, упущену вигоду в розмірі 6 450, 00 грн.

11 листопада 2019 року ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області відкрито провадження в справі.

06 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив заборонити відповідачу ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам, окрім позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_3 , вчиняти будь-які дії на земельній ділянці з кадастровим номером :01:012:0120, площею 2 га, розташована за адресою: Запорізька область, Новомиколаївський район, Веселогаївська сільська рада, за межами населених пунктів, контур поля №71, а саме: використовувати земельну ділянку як за цільовим так і не за цільовим призначенням, заходити, заїжджати на ділянку автотранспортом, сільськогосподарською технікою, проводити, здійснювати земельні, польові, посівні та інші види робіт з використанням або без використання спеціальної або сільськогосподарської техніки, встановлювати, зводити тимчасові або постійні споруди та інші об`єкти.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що з 2017 року ОСОБА_2 самовільно, без законних підстав, використовує земельну ділянку, яка є власністю позивача та знаходиться в оренді у третьої особи, обробляє її, засіває сільськогосподарськими культурами, збирає врожай, отримує доходи та категорично відмовляється звільнити земельну ділянку. Забезпечити недопущення у подальшому порушення інтересів позивача як власника земельної ділянки та третьої особи, як орендаря, можливо лише шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які дії на спірній земельній ділянці. Необхідність вжиття заходів забезпечення позову зумовлена обґрунтованим припущенням, з урахуванням предмета спору, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 10 грудня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 в особі представника адвоката Васильєвої О.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду про відмову в забезпеченні позову, ухвалити нове судове рішення, яким заяву позивача про забезпечення позову задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що між сторонами існує майновий спір, який виник внаслідок незаконних, самоуправних дій відповідача, який самостійно, на власний розсуд, без достатніх на те правових підстав користується земельною ділянкою, обробляє її, засіває сільськогосподарськими культурами, збирає врожай, отримує доходи та категорично відмовляється звільнити земельну ділянку, яка належить позивачу. Забезпечити недопущення у подальшому порушення інтересів позивача як власника земельної ділянки можливо лише шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які дії на спірній земельній ділянці. Вжиття вказаного заходу забезпечення позову є реальною необхідністю і є співмірним із заявленими вимогами і не приведе до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції не з`явились, повідомлені про місце та час розгляд справи ( а.с. 112-114).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приймають участь в судовому засіданні через своїх представників.

Колегія суддів, з урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, виходив з того, що існування обставини, які б перешкоджали виконанню можливого рішення суду про зобов`язання відповідача звільнити земельну ділянку та відшкодування збитків, позивачем не доведено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

За роз`ясненнями п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Із матеріалів справи вбачається, що предметом позову в цій справі є зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_1 належною йому на праві власності земельною ділянкою.

ОСОБА_1 просить забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії на земельній ділянці, яка належить на праві власності позивачу.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Позивачем не обґрунтовано необхідність застосування саме обраного ним заходу забезпечення позову, не доведено існування реальної загрози ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту або поновлення порушених, оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття такого заходу забезпечення позову.

ОСОБА_1 зазначає, що вжиття обраного ним заходу забезпечення позову забезпечить недопущення у подальшому порушення інтересів позивача як власника земельної ділянки.

Проте, матеріали справи не містять доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які дії на земельній ділянці, яка належить позивачу, в цій справі фактично є вирішенням спору по суті.

Під час вирішення питання про забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для забезпечення позову у спосіб, обраний позивачем.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду та не дають підстав для встановлення порушення судом норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що ухвала Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 10 грудня 2019 року про відмову в забезпеченні позову постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Васильєвої Оксани Вікторівни залишити без задоволення.

Ухвалу Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 10 грудня 2019 року про відмову в забезпеченні позову в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2020 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова