У Х В А Л А

29 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 204/3949/17

провадження № 61-13878ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності та стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіна Тетяна Василівна, про визнання правочинів частково недійсними (удаваними) та визнання права власності на майно,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності та стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні.

Позов обґрунтований тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 25 січня 2011 року позивачу належить 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій воно розташоване. Власником інших 1/2 частини є ОСОБА_3 . У цьому домоволодінні не зареєстровані власники. У ньому проживали: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , онуки ОСОБА_9 , 2011 року народження, ОСОБА_10 , 2013 року народження. У 2016 році за рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 розірвано. До березня 2017 року дочка позивача ОСОБА_4 , онуки та відповідач проживали разом у домоволодінні на АДРЕСА_1 , позивач мав можливість відвідувати їх, мав вільний доступ до домоволодіння та земельної ділянки. Однак у березні 2017 року відповідач вигнав з будинку ОСОБА_4 , з того часу вона у ньому не могла проживати. Крім того, відповідач не допускає до будинку позивача, не зважаючи на те, що ОСОБА_8 є співвласником майна. Відповідач замінив замки на дверях огорожі, відмовляє у доступі до домоволодіння та земельної ділянки, заявляє, що будинок належить виключно йому. Позивач позбавлений можливості потрапити до будинку, користуватися ним, проживати у ньому, а також користуватися земельною ділянкою.

Відповідач, який володіє та користується майном, не сплачує матеріальної компенсації за таке володіння та користування. 04 червня 2017 року ОСОБА_8 разом з дружиною ОСОБА_2 та його сестрою ОСОБА_11 приїхали о 08 год 00 хв ранку до будинку, але у двір не змогли зайти, оскільки замки на вхідних дверях огорожі були замінені. ОСОБА_8 викликав поліцію, але патруль, який приїхав, також не зміг потрапити до будинку та у двір, на їх прохання відчинити двері відповідач не реагував, двері не відкрив. ОСОБА_8 було рекомендовано звернутися із заявою до Чечелівського ВП м. Дніпропетровська з питання усунення перешкод в користуванні будинком та земельною ділянкою. Відповідно до висновку Чечелівського ВП Дніпропетровського відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області від 05 червня 2017 року ОСОБА_8 рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав. Внаслідок протиправної поведінки відповідача позивач позбавлений права користування своєю власністю - домоволодінням та земельною ділянкою, спільне користування майном із відповідачем наразі не можливе. Для відновлення свого права позивач бажає виділити в натурі свою частки спільного майна, проте це неможливо з огляду на конструкцію житлового будинку, розміщення внутрішньо будинкових систем забезпечення комунальними послугами, а також вимог закону що пред`являються до окремих ізольованих квартир. Отже, позивач має право на відшкодування відповідачем вартості 1/2 частки домоволодіння та земельної ділянки за їх дійсною ціною, визначеною на час розгляду справи у суді.

Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд стягнути з ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості частки у праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 311,4 кв. м у сумі 2 634 447,68 грн, а також грошову компенсацію вартості частки у праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована на АДРЕСА_1 , припинивши право власності позивача на зазначені частки нерухомого майна з дня отримання грошової компенсації та визнати право власності на зазначене майно за відповідачем, а також відшкодувати судові витрати.

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіна Т. В., про визнання правочинів частково недійсними (удаваними) в частині зазначення покупцем ОСОБА_8 та визнання права власності на домоволодіння та земельну ділянку за ОСОБА_3 .

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_3 на початку 2010 року з метою купівлі жилого будинку звернувся до рієлторського агентства, від якого отримав інформацію про продаж домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та звернувся до продавців з пропозицією купити будинок та земельну ділянку. Продавці будинку: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 повідомили, що будинок ще не повністю дооформлений за ними документально, оскільки вони отримали його у спадщину, виникли певні правові питання щодо переоформлення та реєстрації домоволодіння зі земельною ділянкою на них як власників.

У квітні 2010 року продавці будинку надали позивачу дозвіл на проведення ремонтних робіт в будинку, поки здійснюється оформлення документів. З квітня 2010 року ОСОБА_3 приступив до проведення ремонтних робіт у будинку АДРЕСА_1 . 17 липня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 укладено шлюб. 25 січня 2011 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , ОСОБА_8 укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шульдіною Т. В. та зареєстрований в реєстрі за № 230. Право власності на вказаний будинок та земельну ділянку оформлено по 1/2 частині на ОСОБА_3 та ОСОБА_8 .

З метою не сплати додаткових податків ОСОБА_3 вирішив вписати у договори купівлі-продажу об`єктів нерухомості ОСОБА_8 як покупця 1/2 частини, хоча домовлявся про купівлю будинку виключно позивач, купував його на власні грошові кошти, які він отримав, займаючись підприємницькою діяльністю, та надалі на особисті грошові збереження здійснював ремонтні роботи у купленому домоволодінні. Усі заяви, звернення до різних інстанцій з приводу ремонтних робіт заповнювались і підписувались позивачем, а всі платіжні документи (накладні, ордери, квитанції, чеки, тощо) виписані на ім`я позивача та ним оплачувались. У ОСОБА_3 були відповідні доходи для придбання зазначеного нерухомого майна, проте ОСОБА_8 таких доходів не мав та жодних особистих коштів за придбання майна не сплачував.

ОСОБА_3 просив суд визнати правочини частково недійсними (удаваними) в частині зазначення покупцем ОСОБА_8 та визнати за ним право власності на домоволодіння та земельну ділянку.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2019 року ОСОБА_2 залучено до участі у справі як правонаступника померлого ОСОБА_8 .

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2020 року, яке залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року, у первісному позові відмовлено. Зустрічний позов задоволено частково. Визнано договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 укладений 25 січня 2011 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шульдіною Т. В. та зареєстрований в реєстрі за № 230 недійсним (удаваним) в частині зазначення покупцем ОСОБА_8 з моменту його укладення. Визнано договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 25 січня 2011 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шульдіною Т. В. та зареєстрований в реєстрі за № 245, недійсним (удаваним) в частині зазначення покупцем ОСОБА_8 з моменту його укладення. Визнано ОСОБА_3 покупцем за вказаними договором купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки. Визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та розміщується на земельній ділянці площею 1 000 кв. м на якій розташовані: А-3- житловий будинок, шл. бл, обк. цеглою, житловою площею 175,1 кв. м, загальною площею 311,4 кв. м; Ж - літня кухня, цегла; 3 - вольєр, метал.; К - гараж, шл.блок; Л - альтанка, цегла; І-ІІІ, 1-23 - споруди, за ОСОБА_3 . Визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :07:124:0001, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

В іншій частині зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що є правові підстави для визнання договорів купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 від 25 січня 2011 року частково недійсними (удаваними) в частині покупця ОСОБА_8 , оскільки саме ОСОБА_3 , а не ОСОБА_8 (правонаступник ОСОБА_2 ) є покупцем спірного майна, якими з дня купівлі користувався та володів як законний власник і був фактичною стороною покупця в оспорюваних у цій справі правочинах. Задоволення зустрічних вимог виключає задоволення первісних вимог.

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків.

Недоліки усунені у передбачений законом строк, касаційна скарга за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Згідно з частиною другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу. Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

ОСОБА_2 у касаційній скарзі зазначає, що укладення оскаржуваних договорів зачіпають її майнові інтереси. Як на підставу касаційного оскарження, заявник посилається на те, що відсутній правовий висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах, висновки судів не відповідають обставинам справи.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття провадження у справі.

Касаційну скаргу подано з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

Відкрити касаційне провадження у справі.

Витребувати із Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу № 204/3949/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності та стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіна Тетяна Василівна, про визнання правочинів частково недійсними (удаваними) та визнання права власності на майно.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 29 січня 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко