______ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД_____
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року м. Херсон

єдиний унікальний номер справи 766/15553/16-ц

номер провадження: 22-ц/819/1852/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Базіль Л.В.,

суддів: Бездрабко В.О.,

Приходько Л.А.

секретар Дундич А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Херсонгаз» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Херсонгаз» про відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ:

28 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Херсонгаз», в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду в розмірі 15570 грн 42 коп. та 41730,00 грн моральної шкоди, завданих йому внаслідок протиправного відключення будинку від мережі газопостачання, та на користь його сина ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 12000,00 грн, завданої внаслідок протиправного відключення від мережі газопостачання будинку, відшкодувати судові витрати в сумі 4012 грн 28 коп., які складаються з витрат на судово - психологічну експертизу в розмірі 2512 грн 28 коп. та витрат на правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є власником житлового будинку що знаходиться в АДРЕСА_1 та є споживачем природного газу, який постачає до його будинку ПАТ «Херсонгаз». 17 липня 2013 року відповідач протиправно та без попередження відключив його будинок від газопостачання, про що склав відповідний акт. Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 11.09.2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 25.10.2013 року дії відповідача щодо відключення від мережі газопостачання його будинку визнано протиправними та зобов`язано останнього відновити газопостачання до будинку.

Відповідач відновив газопостачання будинку 26 листопада 2013 року.

Позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій ПАТ «Херсонгаз» у його будинку було відсутнє газопостачання у період з 17 липня по 26 листопада 2013 рік, чим завдана майнова та моральна шкода, оскільки він та його малолітній син, ОСОБА_2 ,2001 року народження були позбавлені можливості користуватися газовими приладами для приготування їжі, підігріву води та обігріву будинку, вимушені були нести додаткові витрати на купівлю електроприладів, а в період з 01.10.2013 рік по 26.11.2013 рік, коли температура в будинку знизилась до 12 градусів С, вимушений був винаймати житлове приміщення для проживання своєї родини. Внаслідок зміни способу життя через необхідність вирішувати питання, пов`язанні з усуненням наслідків відключення будинку від мережі газопостачання та орендою житла, значно погіршився стан його здоров`я та виникли захворювання, що змусило його звертатися до лікарів, згідно рекомендацій яких йому були протипоказанні фізичні і нервово-емоційні навантаження, однак він був позбавлений можливості лікуватися в спокійних домашніх умовах, що негативно вплинуло на його емоційний стан. Внаслідок протиправного відключення його будинку від газопостачання, та позбавлення права проживати у ньому, йому завдано матеріальної шкоди у розмірі 15570,42 грн, з них витрати на придбання електричних приладів 7445,00 грн, витрати на оплату лікування 125,42 грн, витрати на оренду житла 8000,00 грн.

Такими діями йому та його малолітньому сину спричинена і моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку з протиправними діями відповідача по припиненню газопостачання до їх будинку та позбавлення його сім`ї необхідних життєвих благ, оскільки були позбавлені права на проживання в нормальних умовах, домашнього комфорту та спокою, був порушений звичайний спосіб життя, вимушені були мерзнути у власному будинку, а потім витрачати час, кошти та зусилля на переїзд до іншого житла.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 27 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Херсонгаз» на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди в розмірі 8000,00 грн та 20865,00 грн. моральної шкоди.

В задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з АТ «Херонгаз» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді оплати за проведення експертизи в розмірі 2512,28 грн., на користь держави стягнуто судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з посиланням на незаконність, необґрунтованість рішення суду у частині відмови у задоволенні вимог з відшкодування збитків в розмірі 7445,00 грн у зв`язку з придбанням електричної побутової техніки, відшкодування витрати на лікування в розмірі 125,42 грн, витрат на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн просить скасувати рішення в зазначеній частині і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказані вимоги в повному обсязі, рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди змінити та стягнути моральну шкоду в розмірі 41730,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні вимог щодо стягнення витрат понесених ним на придбання побутової техніки в розмірі 7445,00 грн, витрат на лікування, не звернув уваги суд на те, що згідно висновку експерта судово-психологічної експертизи розмір завданої моральної шкоди може бути залежним від характеру дій відповідача, тому вважає, що при прямому намірі відповідача розмір моральної шкоди становить 41730,00 грн., однак суд першої інстанції визначив дії відповідача як грубу необережність і визначив розмір моральної шкоди у 20865,00 грн. Вказує на помилковість висновків суду щодо відмови у відшкодуванні йому витрат на правничу допомогу.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилаючись на незаконність судового рішення просить його в частині відмовлених йому позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 12000,00 грн скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити зазначені вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не мав би брати до уваги обставини щодо його психічного стану, які зазначено у висновку експерта, оскільки він їх спростував у судовому засіданні.

В апеляційній скарзі АТ «Херсонгаз» з посиланням на незаконність, необґрунтованість рішення суду, просить скасувати рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 жовтня 2020 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв`язку зі спливом строків позовної давності, про застосування яких відповідачем було заявлено в суді першої інстанції.

В обґрунтування скарги зазначеного, що суд першої інстанції не правильно визначає початок перебігу строку позовної давності, який починається у даній справі не з моменту відновлення газопостачання, а від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. А тому враховуючи, що позовні вимоги у цій справі ґрунтуються на приюдиційному рішенні Дніпровського районного суду м. Херсона від 11.09.2013 року, яке набрало законної сили 25.10.2013 року з позовом ОСОБА_3 звернувся 28.11.2016 року, тобто після спливу позовної давності тривалістю у три роки.

ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд його апеляційної скарги за його відсутності.

ОСОБА_1 в судовому засіданні просив його апеляційну скаргу задовольнити з підстав в ній зазначених.

Представник АТ «Херсонгаз»,Лук`янов О.В. в судовому засідання доводи своєї апеляційної скарги підтримав, просив скаргу задовольнити з підстав в ній викладених.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, а апеляційні скарги ОСОБА_1 та АТ «Херсонгаз» підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

За змістом положень ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками,зокрема, є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:у фізичному болю і стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування,якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода,завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Із матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 та є споживачем природного газу, який надавав за вказаною адресою ПАТ «Херсонгаз».

Крім ОСОБА_1 в зазначеному будинку проживає його син - ОСОБА_2

17 липня 2013 року представниками ПАТ «Херсонгаз» складено акт № 6905 про припинення газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 11.09.2013 року дії ПАТ «Херсонгаз» по припиненню газопостачання до будинку позивача визнано протиправними та зобов`язано ПАТ «Херсонгаз» поновити газопостачання до житлового будинку АДРЕСА_2 . Рішення набрало законної сили 25.10.2013 року.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 у зв`язку з припиненням газопостачання до його будинку не мав можливості опалювати житло,оскільки будинок опалюється газовим приладом, у зв`язку з чим вимушений був у жовтні та листопаді 2013 року орендувати житлові приміщення для проживання, за що ним сплачено 8000,00 грн.

Відповідач відновив газопостачання будинку лише 26 листопада 2013 року.

Згідно висновку №052-2019 року судової психологічної експертизи, встановлено, що ОСОБА_1 внаслідок досліджуваних подій (відключення дому від газопостачання) переніс легко виражений стресовий стан. Коефіцієнт «сумарного стресового еквівалента» для ОСОБА_1 відповідає легко вираженому ступеню. Сума матеріального еквівалента моральної шкоди для ОСОБА_1 може дорівнювати: а)при простій необережності дій відповідача 10432,00 грн; при грубій необережності дій відповідача 20865,00 грн; при непрямому намірі дій відповідача 31297,00 грн; при прямому намірі дій 41730,00 грн.

З огляду на викладене, та зважаючи на те, що припинення газопостачання споживачу ОСОБА_1 мало місце в період з 17.07.2013 року по 26.11.2013 рік, який включає в себе частково опалювальний сезон, враховуючи, що зазначені обставини вимагали від позивача перевлаштування свого способу життя, винаймати житло, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач зазнав від протиправних дій відповідача по відключенню житла від газопостачання майнової та моральної шкоди, між діями відповідача та заподіянням шкоди наявний причинний зв`язок, а тому дійшов правильного висновку про обгрунтованість заявлених вимог в частині стягнення майнової шкоди в розмірі 8000,00 грн та моральної шкоди, розмір якої визначив в сумі 20865,00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що сума матеріального еквівалента моральної шкоди становлять 41730,00 грн, оскільки завдана при прямому намірі дій відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки позивач не надав доказів наявності обставин, які були б для суду підставами для визначення розміру моральної шкоди у більшому розмірі.

З огляду на викладене висновки суду першої інстанції в зазначеній частині є правильними, ґрунтуються на фактичних обставинах справи та відповідають закону, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди у зв`язку з придбанням побутової техніки в розмірі 7445,00 грн, витрат на лікування, та ОСОБА_2 у відшкодуванні моральної шкоди в сумі 12000,00 грн, суд першої інстанції правильно виходив з відсутності підстав для задоволення цих вимог, оскільки належних та допустимих доказів для підтвердження вказаних вимог позивачами не надано.

Подані позивачем докази на придбання побутової електричної техніки та придбання ліків не доводять причино наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача та хворобою позивача і необхідністю придбавання електроприладів, а лише зводяться до констатації факту придбання електроприладів та ліків.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд не мав би брати до уваги висновки судово психологічної експертизи, за якими встановлено, що у ОСОБА_2 порушень психологічного стану, індивідуально психологічних особливостей особистості, порушень рівня соціального функціонування, які виникли внаслідок досліджуваних обставин не виявлено, оскільки він в судовому засіданні зазначені обставини спростував.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін.

Однак матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на спростування висновків судової експертизи та докази з яких можливо було встановити спричинення шкоди ОСОБА_2 .

Отже рішення суду першої інстанції у наведених частинах в повній мірі відповідає вимогам законності та обґрунтованості і підстав для його скасування у зазначеній частині за підстав наведених в апеляційних скаргах не має.

З огляду на викладене апеляційну скаргу ОСОБА_2 та доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 у наведеній частині слід відхилити, рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін.

Разом з тим колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо подання позову в межах строків позовної давності та в частині відмови у відшкодуванні ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу не відповідають нормам матеріального права та обставинам справи.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу строку позовної давності, до нового строку не зараховується.

Із матеріалів справи вбачається, що порушення відповідачем прав позивача, яке полягало у відключенні його будинку від мережі газопостачання, мало місце 17 липня 2013 року, отже з наступного дня почався перебіг позовної давності та мав би сплинути 17 липня 2016 року, однак був перерваний зверненням позивача у серпні 2013 року до суду з позовом до ПАТ «Херсонгаз» про захист прав споживача, зобов`язання вчинити дії, перебіг позовної давності почався знову відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України і сплив у серпні 2016 року. Із цим позовом ОСОБА_1 звернувся 28.11.2016 року, тобто з пропущенням строку загальної позовної давності.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача, що позивач пропустив строк звернення до суду з вимогою до АТ «Херсонгаз» про стягнення майнової шкоди.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Не заслуговують на увагу доводи позивача, що перебіг строку позовної давності почався з моменту підключення його будинку до газопостачання, тобто з 26.11.2013 року, оскільки закон не пов`язує перебіг такого строку з датою відновлення порушеного права особи чи то з прийняттям судового рішення про порушення права позивача, а тому перебіг позовної давності починається з дня, коли позивач дізнався чи міг дізнатися про порушення свого права, а не з моменту відновлення порушеного права чи то прийняття судового рішення, яким було підтверджено таке порушення.

Разом з тим колегія суддів відхиляє доводи відповідача про пропуск строку позовної давності щодо вимог про стягнення моральної шкоди з таких підстав.

У ч.1 ст.268 ЦК України визначено, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином щодо вимог про відшкодування моральної шкоди позовна давність не поширюється, оскільки вони випливають із порушення особистих немайнових прав, а пропуск позовної давності за вимогами про відшкодування майнової шкоди не свідчить про відсутність моральної шкоди.

Такі правові висновки наведені у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 751/306/17.

Таким чином, апеляційну скаргу АТ «Херсонгаз» слід задовольнити частково, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 жовтня 2020 року в частині вимог стягнення майнової шкоди в сумі 8000,00 грн скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих вимог у зв`язку із пропуском строку позовної давності, про який заявлено відповідачем у суді першої інстанції.

Колегія суддів не може погодитися і з висновками суду першої інстанції про відмову у відшкодуванні позивачу витрат на професійну правничу допомогу, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ініціював зазначену справу 28.11.2016 року під час дії цивільно-процесуального кодексу в редакції до 15.12.2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України 2004 року судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст.56 ЦПК України 2004 року, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

В матеріалах справи наявний договір про надання юридичних послуг від 02.11.2016 року, укладений між ТОВ «Незалежна юридична служба» та ОСОБА_1 , предметом договору є надання юридичних послуг у спорі з ПАТ «Херсонгаз» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживача(а.с.56 - 58)

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №23 від 28.11.2016 року ОСОБА_1 сплатив за надану правову допомогу 1500,00 грн (а.с.54).

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови позивачу у відшкодуванні йому витрат на правову допомогу.

Таким чином доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в зазначеній частині є такими, що підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції в означеній частині скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 1500,00 грн витрат на правову допомогу.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2020 року.

Керуючись ст.ст.367,374,376 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Херсонгаз» задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 жовтня 2020 року в частині стягнення майнової шкоди в розмірі 8000 грн 00 коп. та відмовлених вимог про стягнення витрат на правничу допомогу скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Херсонгаз» про стягнення майнової шкоди в розмірі 8000,00 грн відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Стягнути з Акціонерного товариства «Херсонгаз» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн.

В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення і оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий Л.В. Базіль

Судді В.О. Бездрабко

Л.А. Приходько