Справа № 510/1537/20
Провадження № 2/510/1211/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2020 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності.

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 01.11.2014р.; протокол опитування особи за її згодою від 25.07.2020р.; копія Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_4 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5 - померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_6 - помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 - помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 ; копія свідоцтва про право власності на житло від 26.11.1999р. № НОМЕР_1 ; копія свідоцтва про народження відповідачки; копія свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , діюча через свого представника, звернулася до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачки ОСОБА_2 , зазначивши, що 01.11.2014 р. між нею та ОСОБА_2 була досягнута домовленість про купівлю належної їй квартири АДРЕСА_1 - за 70 000 грн. 01.11.2014р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивачка передала відповідачці обумовлену суму, що підтверджується відповідною розпискою, а відповідачка передала документи на квартиру (які були в неї в наявності). У майбутньому відповідачка пообіцяла позивачці засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку.

Після вчинення правочину позивачка переїхала мешкати у квартиру, зробила там ремонт, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивачка неодноразово зверталася до відповідачки, однак ОСОБА_2 від посвідчення договору ухилялася, на прохання позивачки про зустріч не реагує, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідачка пояснила, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (01.11.2014р.) в неї на руках була копія свідоцтва про право власності на житло від 26.11.1999р. № НОМЕР_1 , за яким власниками спірної квартири значаться ОСОБА_5 (матір позивачки), ОСОБА_4 (брат позивачки), ОСОБА_6 (батько позивачки). Матір та брат позивачки померли у 2011р. та у 2010р. відповідно, батько позивачки після їх смерті продовжив мешкати у квартирі, прийняв спадщину фактично, у серпні 2014 р. - помер. Після його смерті єдиною спадкоємицею є відповідачка у справі - донька. Вона доглядала за батьком, останні роки мешкала разом із ним, а після його смерті - прийняла спадщину фактично. Про ці обставини було повідомлено суду ОСОБА_2 у протоколі опитування від 25.07.2020р. За оформленнями прийняття спадщини ОСОБА_2 до нотаріуса, до суду не зверталася, спадщина вважається такою, що належить їй (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на квартиру на себе, позивачці було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній оригінал правовстановлюючого документу на квартиру, оформлений на ім`я відповідачки.

Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках.

Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі - позивачка ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж квартири АДРЕСА_1 , вона не знала і не могла знати про те, що ОСОБА_2 не мала права на відчуження нерухомості, у зв`язку із тим, що вона не оформила своє спадкове право після смерті батька та не зареєструвала право власності на нерухомість у встановленому законом порядку. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачкою права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем.

Як вже зазначалося вище, між позивачкою та відповідачкою була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідачка ОСОБА_2 продала, а позивачка купила квартиру АДРЕСА_1 за 70 тис. грн. 01.11.2014р. позивачка передала відповідачці обумовлену суму, а відповідачка передала позивачці документи на квартиру (які були в наявності) за цією ж адресою. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивачка звернулася до суду із відповідним позовом.

Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідачки щодо квартири та встановленні права на нерухомість у позивачки як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на нерухомість за позивачкою, як добросовісним набувачем.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 330, 388, 397, 657 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 26.09.2013р. Ренійським РС ГУ ДМС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) право власності на:

-квартиру АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 (на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 26.11.1999р.).

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник