РІШЕННЯ

іменем України

11 лютого 2020 рокуСправа №451/1624/17
Провадження № 2/451/84/20

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м.Радехові в залі суду цивільну справу №451/1624/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Радехівська державна нотаріальна контора Львівської області про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та визнання права власності,-

в с т а н о в и в:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В позовній заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_4 , що була зареєстрована в с.Павлів АДРЕСА_1 , що знаходиться в АДРЕСА_2 ). Спадкова справ була заведена 07.06.2017 року на підставі його заяви про відмову від прийняття спадщини дружини. В зв`язку зі своєю юридичною необізнаністю, тяжким психологічним станом, а саме глибокою емоційною депресією після смерті дружини, позивач не розумів, що відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, що він позбавляє себе права розпоряджатись успадкованим майном. Він вважав, що ця заява є передумовою для подальшого вирішення питання про прийняття спадщини його донькою і у будь-який час він зможе скористатися своїм правом на відмову від спадщини належного майна після смерті дружини. ОСОБА_1 , як чоловік, та ОСОБА_2 , як донька, є спадкоємцями першої черги за законом після померлої ОСОБА_4 . До складу спадщини входить 1/4 квартири АДРЕСА_3 . ОСОБА_1 , проживав та був зареєстрований в с.Павлів, Радехівського району Львівської області, 07 червня 2017 звернувся до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_4 на користь доньки ОСОБА_2 . Однак, як стало відомо позивачу 15.11.2017 року державний нотаріус Вус В.С., виконуючий обов`язки завідувача Радехівської державної нотаріальної контори Львівської області постановою від 15.11.2017 року відмовив його доньці ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на пропуск останньою 6-місячного строку для прийняття спадщини. Між сторонами виникли спадкові правовідносини щодо відмови від спадщини, визнання відмови від прийняття спадщини недійсною. ОСОБА_1 , відмовляючись від прийняття спадщини, помилявся щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо прав та обов`язків сторін, оскільки розумів свою відмову від спадщини на користь доньки, як успадкування останньою усього майна матері. Він вважає недійсною свою відмову від прийняття спадщини, бо подаючи нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини, неправильно сприймав своє право відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України відмовитися від спадщини саме на користь доньки і право останньої успадкувати це майно, на що і була направлена його воля. Таким чином, його відмова від права на спадщину була здійснена під впливом помилки, а тому таку відмову необхідно скасувати. Значну роль в тому, що він помилявся стосовно наслідків подання ним відмови від прийняття спадщини зіграли нерозуміння ним вимог чинного законодавства щодо обов`язковості подання його доньки заяви до нотаріальної контори до 6 місяців. Він вважав, що вона повинна подати відповідну заяву після спливу 6 місяців після смерті спадкодавця. На момент звернення до нотаріуса він не розумів природу та наслідки вчинення односторонніх правочинів - заяви про відмову від спадщини та заяви про прийняття спадщини, тому вважає, що мала місце помилка спадкоємця щодо обставин, які мають істотне значення (щодо прав та обов`язків спадкоємця). Таким чином, просить визнати недійсною відмову ОСОБА_1 від прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 та визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_4 в 3 (три) місяці з моменту набрання рішенням законної сили (а.с.2-4). Ухвалою судді Радехівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2017 року було відкрито провадження у справі (а.с.44).

Ухвалою судді Радехівського районного суду Львівської області від 28 березня 2018 року відкрито провадження у справі (а.с.32-33).

Ухвалою підготовчого засідання від 05 червня 2018 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 (а.с.56-57).

22 листопада 2018 року автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.62).

26 березня 2019 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, зокрема просить суд визнати недійсною відмову ОСОБА_1 від прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 та визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_4 в 3 (три) місяці з моменту набрання рішенням законної сили; встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , на час смерті відкриття спадщини разом із спадкодавцем, його дружиною - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 ідеальну частку квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач в підготовче судове засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі (а.с.99).

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позов визнає повністю (а.с.141).

Відповідач ОСОБА_3 в підготовче судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позов визнає повністю (а.с.143).

Представник третьої особи в підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без присутності державного нотаріуса (а.с.94).

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України.

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого визнання права.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Павлів Радехівського району Львівської області помела дружина позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 , виданим 28.04.2017 року Виконавчим комітетом Павлівської сільської ради Радехівського району Львівської області (а.с.12).

Після її смерті залишилося спадкове майно, зокрема 1/4 частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , та належала ОСОБА_4 на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва на права власності на квартиру (будинок) від 26 вересня 1996 року (а.с.10,11).

Окрім неї, співвласниками вказаної квартири є ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

ОСОБА_1 07 червня 2017 року звернувся в Радехівську державну нотаріальну контору із заявою про відмову від належної йому частки спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 в користь дочки померлої ОСОБА_2 , внаслідок чого Радехівською державною нотаріальною конторою 07.06.2016 року відкрито спадкову справу №86/2017 (а.с.8, 51).

ОСОБА_3 відмовилася від належної їй частки спадкового майна за законом (а.с.52).

ОСОБА_2 звернулася в компетентні органи із заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_4 , однак Постановою від 15 листопада 2017 року, державним нотаріусом Вус В.В. відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з пропуском строку прийняття спадщини (а.с.9, 13-14).

Як вбачається із довідки вих.№645 від 24.04.2018 року, виданої виконкомом Павлівської сільської ради Радехівського району Львівської області, померла ОСОБА_4 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно була зареєстрована в АДРЕСА_4 . Разом з померлою зареєстрованих осіб немає, але фактично разом з нею проживав чоловік ОСОБА_1 (а.с.75).

Відповідно до звіту про оцінку майна, складеного 04.12.2019 року оцінювачем ОСОБА_7 ринкова вартість оцінки квартири в АДРЕСА_4 складає 152 732 грн. (а.с.115-138).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Згідно з ч.ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Частиною 3 цієї статі Кодексу передбачено якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За правилами ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. У разі відкликання спадкоємцем своєї відмови від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття, він відновлює своє право на спадкування. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених ст.ст. 225, 229-231, 233 ЦК України.

Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Статтею 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відмова від спадщини є безумовною та беззастережною. Якщо у спадкоємця протягом шести місяців з дня відкриття спадщини виникає бажання отримати спадщину, то він або його представники можуть відкликати заяву про відмову від спадщини та в встановленому законом порядку подати заяву про прийняття спадщини. Відмова від спадщини на користь іншого спадкоємця має носити добровільний характер та повинна бути здійснена згідно з правилами про дійсність правочинів. Тобто заява повинна бути здійснена особою, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними, в момент здійснення заяви особа не повинна знаходитись під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини. Якщо така заява мала місце, то вона в судовому порядку може бути визнана недійсною.

Крім того, відмова від спадщини це односторонній правочин, який в силу вимог ст. 229 ЦК України може бути визнаний судом недійсним.

Виходячи зі змісту позову, позивач не розумів, що його відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, що він позбавляє себе права розпоряджатись успадкованим майном. Позивач вважав, що його заява є передумовою для оформлення спадкових прав його дочкою. Таким чином, оскільки на момент звернення до нотаріуса позивач не розумів природу та наслідки вчинення ним одностороннього правочину - відмову від спадщини, суд робить висновки, що мала місце помилка спадкоємця щодо обставин, які мають істотне значення (щодо прав та обов`язків спадкоємця).

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Крім того, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України).

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання позову відповідачами, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Що стосується позовних вимог в частині визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_4 в 3 (три) місяці з моменту набрання рішенням законної сили, то суд вважає, що в задоволенні таких необхідно відмовити з наступних міркувань.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини; при цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

За результатами розгляду справи №306/27/15-ц в ухвалі від 01.02.2017 р. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказав, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, відсутність відомостей про існування заповіту свідчить про поважність причин пропуску цього строку.

У постанові від 26.06.2019 року у справі №565/1145/17 Верховним Судом було сформовано наступну правову позицію: поважними причинами пропуску строку прийняття спадщини визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо; якщо позивач на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, про наявність заповіту складеного на його користь дізнався поза межами строку, передбаченого ч.1 ст.1270 ЦК України, такі обставини свідчать про поважність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини, що є підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Враховуючи вищенаведене, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, у зв`язку з їх безпідставністю.

Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,200,258-259,263-265,279 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсною відмову ОСОБА_1 від прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , на час смерті відкриття спадщини разом із спадкодавцем, його дружиною - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючої в в АДРЕСА_5 , ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючої в АДРЕСА_6 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживаючого в с.Павлів Радехівського району Львівської області, судові витрати в розмірі 2176 (дві тисячі сто сімдесят шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті 11 лютого 2020 року.