ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2020 року м. Чернівці

справа № 726/1316/19

провадження №22-ц/822/222/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.

секретар Тодоряк Г.Д.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці на рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 05 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Асташев С.А.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2019 року Квартирно-експлуатаційний відділ м.Чернівці (далі КЕВ м.Чернівці) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява обґрунтована тим, що 02 липня 2015 року між сторонами укладено попередній договір оренди № 274/2015-п (далі - попередній договір) нерухомого військового майна, строком по 30 червня 2016 року включно із оплатою в розмірі 700 грн. на місяць, в тому числі ПДВ 116,67 грн.

Пунктом 1.1. попереднього договору, позивач зобов`язався протягом 12 місяців з моменту його підписання укласти основний договір оренди згаданого нерухомого майна, який, укладено не було.

Зазначав, що після закінчення строку дії попереднього договору, відповідач продовжувала користуватися вказаним майном та звільнила його 06 лютого 2019 року.

Посилаючись на неукладення сторонами основного договору, неповернення відповідачкою майна після закінчення строку попереднього договору, незважаючи на надіслані листи-попередження, позивач просив на підставі частини другої статті 785 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) стягнути з відповідача неустойку за користування нежитловим приміщенням за період з серпня 2016 року по грудень 2016 року у розмірі 16008,40 грн., з яких: заборгованість по нарахованій неустойці у розмірі подвійної орендної плати в сумі 15333,14 грн. та компенсація земельного податку в сумі 675,26 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 05 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зміст попереднього договору не створює підстав для стягнення з відповідача неустойки на підставі статті 785 ЦК України, оскільки за своєю правовою природою не є договором оренди, не створює інших обов`язків, окрім укладення у майбутньому основного договору на вже визначених умовах. Позивачем не доведено факту домовленості між сторонами про сплату орендної плати, а встановлено лише плату за користування майном.

Щодо заборгованості зі сплати земельного податку, то як вбачається з п.3.3.8 попереднього договору, сума, яка підлягає компенсації позивачу не визначена, тому розмір вказаної заборгованості не може вважатись доведеним.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На дане рішення КЕВ м.Чернівці подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що попередній договір оренди, укладений між ним та відповідачкою, в судовому порядку недійсним не визнавався.

ОСОБА_1 не зареєстрована як фізична особа-підприємець, тому не може бути орендарем у понятті законодавства України про оренду державного майна.

Оскільки відповідачкою не було виконано обов`язку щодо повернення позивачу нерухомого майна, вважає правомірним нарахування неустойки за час прострочення користування вказаним майном та стягнення земельного податку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 05 грудня 2019 року без змін, а апеляційну скаргу КЕВ м.Чернівці без задоволення.

Позиція апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 02 липня 2015 року між сторонами укладено попередній договір оренди № 274/2015-п нерухомого військового майна, розташованого в Чернівецькому гарнізоні за адресою: площа Театральна, 6 м.Чернівці, військове містечко №101/4, відповідно до пункту 1.1. якого КЕВ м. Чернівці зобов`язався протягом 12 місяців з моменту підписання цього договору укласти в майбутньому основний договір оренди.

До моменту підписання основного договору відповідач мала право використовувати майно за цільовим призначенням визначеним у пункті 2.1.3. попереднього договору.

Пунктом 3.3.2. попереднього договору встановлено, що за використання майна, на підставі викладеного рахунку сторона 2 (відповідач) сплачує, за домовленістю сторін, плату у розмірі 700 грн. у місяць, у тому числі 116,67 грн. ПДВ.

Відповідно до пункту 9.1 попереднього договору він діє з 01 липня 2015 року по 30 червня 2016 року включно.

02 липня 2015 року КЕВ м. Чернівці за актом приймання-передачі нерухомого військового майна відповідачці передано вказане нерухоме майно.

Позивачем умови попереднього договору оренди не виконано, основний договір - не укладено.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Предметом позову у цій справі є вимоги КЕВ м.Чернівці про стягнення з відповідачки неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення, нарахованої за порушення строків повернення наймодавцю орендованого нерухомого військового майна, яким відповідачка користувалася на підставі попереднього договору, а також стягнення заборгованості зі сплати земельного податку.

Відповідно до частини другої статті 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Частиною першою статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

За договором найму (оренди), відповідно до статті 759 ЦК України, наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать, зокрема, будинки, споруди.

Передача військового майна в оренду юридичним і фізичним особам здійснюється виключно на конкурсній основі з урахуванням необхідності підтримання на належному рівні бойової і мобілізаційної готовності (частина третя статті 7 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України»).

Порядком надання дозволу військовим частинам Збройних Сил України на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду від 11 травня 2000 року № 778 передбачено обов`язкове проведення експертної оцінки майна, яке передається в оренду. Акт оцінки майна, яке передається в оренду, погоджується з Фондом державного майна України чи його регіональним відділенням (представництвом) і затверджується Міністерством оборони України.

Нормами Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що етапами укладення договору оренди державного майна є: одержання дозволу Фонду державного майна України чи його регіональних відділень на право оренди, проведення конкурсу, здійснення експертної оцінки майна, що орендується та проведення відповідних розрахунків орендної плати.

Таким чином, укладенню договору оренди державного майна обов`язково має передувати одержання дозволу Фонду державного майна України чи його регіональних відділень на право оренди, проведення конкурсу, здійснення оцінки вартості майна, що впливає на встановлення розміру орендної плати, яка є істотною умовою такого виду договорів. Не проведення зазначених дій не є підставою виникнення у сторін правовідносин будь-яких зобов`язань.

Частиною третьою статті 635 ЦК України передбачено, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що попередній договір встановлює зобов`язання укласти основний договір на певних умовах в майбутньому, а не виникають зобов`язання за основним договором.

Таким чином, встановивши, що позивач не виконав умови попереднього договору стосовно укладення основного договору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача неустойки, передбаченої частиною другою статті 785 ЦК України, яку цивільним законом встановлено за порушення зобов`язання за укладеними договорами.

Посилання заявника у апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду України, викладені у постанові у справі № 5015/4879/12 (провадження № 3-70гс14) від 19 серпня 2014 року є безпідставними, оскільки у вказаній справі предметом позову була вимога про стягнення неустойки на підставі частини другої статті 785 ЦК України за порушення зобов`язання щодо повернення майна переданого за договором оренди, а не за попереднім договором, тобто обставини вказаної справи та справи, яка переглядається, не є аналогічними.

Посилання на правові висновки, викладені у постанові Вищого господарського суду України від 20 липня 2016 року у справі № 909/1321/15 та на інформаційний лист Вищого господарського суду України від 27 жовтня 2014 року № 01-06/1666/14, апеляційний суд також не бере до уваги, оскільки обов`язковими до застосування є лише висновки щодо застосування норми права, викладені у постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до власного тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів у справі, не відповідають встановленим судом обставинам та зводяться до незгоди заявника із судовим рішенням.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови в стягненні компенсації земельного податку в сумі 675,26 грн.

Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як вбачається з п.3.3.8 попереднього договору, сторона 2 ( ОСОБА_1 ) зобов`язана щомісячно компенсувати стороні1 (КЕВ) кошти у розмірі частини податку на землю.

Разом з тим, в графі де мала б бути зазначена сума такого податку в місяць нічого не вказано, що, як правильно зазначено судом першої інстанції, позбавляє суд перевірити правильність нарахування даного податку, а тому розмір вказаної заборгованості не доведений.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці залишити без задоволення.

Рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 05 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 13 лютого 2020 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: А.І. Владичан

І.М. Литвинюк