Провадження №6/523/595/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2020 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

за участю секретаря - Кащавцевої А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №15, в м. Одесі, подання державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Загризла В.П. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ

До суду з поданням звернулась державний виконавець Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Загризла В.П. (далі за текстом державний виконавець Загризла В.П.) в якому просить вирішити питання щодо встановлення тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (іпн. НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) у праві виїзду за межі України. Внесене подання заявник обґрунтовує, тим що на примусовому виконанні державного виконавця перебуває виконавче провадження № 54974265 з примусового виконання виконавчого листа стосовно стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 793 956,00грн. Боржник добровільно виконувати боргові зобов`язання відмовляється, на виклики державного виконавця не з`являється. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Судове засідання у відповідність до ч. 2 ст. 441 ЦПК України проведено за відсутності сторін та інших заінтересованих осіб. Державний виконавець у призначене судове засідання не з`явився без поважних на те причин.

Дослідивши матеріали справи суддя прийшов до наступного висновку.

Так, на примусовому виконанні державного виконавця Загризла В.П. перебуває виконавче провадження № 54974265з примусового виконання виконавчого листа, виданого Суворовським районним судом м. Одеси від 23.11.2011р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 793 956,00грн.

Державним виконавцем Загризла В.П. постановою від 24.10.2017р. відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного вище виконавчого листа. Відомості про направлення та отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження матеріали справи не містять.

Згідно відповіді з Пенсійного фонду України № від 30.11.2020 року про осіб боржників, які працюють за трудовим та цивільно- правовим договором та про осіб-боржників, які отримують пенсії стосовно ОСОБА_1 не встановлено.

Постановою від 16.11.2017р. був накладений арешт на все рухоме та нерухоме майно, належне ОСОБА_1 .. При цьому державним виконавцем не визначено конкретного майна на яке накладається арешт.

Згідно акту державного виконавця Загризла В.П. від 25.02.2020 року, складеного одноособово, на момент виходу державного виконавця за адресою проживання ОСОБА_1 , майна боржника не знайдено.

Відповідно до ст. 33 Конституції кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно до п. 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Відповідно до ч. 1 ст. 28 вказаного закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Подання виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.

При подачі вищезазначеного подання, державним виконавцем не надано суду жодних відомостей, про те що ним проводилися всі необхідні заходи, направлені на виконання рішення суду. Відсутні будь-які відомості про належне сповіщення боржника про відкриття виконавчого провадження. Крім того, факт умисного ухилення боржника від виконання зобов`язання згідно наявних матеріалів також не підтверджено, адже в матеріалах справи відсутні відомості щодо наявності реальної можливості у боржника (зокрема, майна, грошових коштів) для виконання рішення суду. Також матеріали справи не містять конкретних відомостей стосовно того, якими саме діями боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Таким чином, відкриття виконавчого провадження не може розглядатись як достатня підстава для застосування судом саме такого заходу, як обмеження права особи на виїзд за межі України.

Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 2ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Проте, як вбачається з матеріалів подання, державним виконавцем не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що боржник, може або намагається виїхати за межі України, щоб уникнути відповідальності.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобов`язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Встановлені та зазначені вище факти вказують на недоведеність обставин зазначених в поданні, зокрема факту ухилення боржника від виконання рішення суду, тому суд дійшов висновку, що подання внесено до суду передчасно, без всебічної, повної та об`єктивної перевірки неможливості проведення виконавчих дій з метою виконання рішення суду.

Керуючись ст. 441 ЦПК України,

УХВАЛИВ

Відмовити в задоволенні подання державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Загризла В.П. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя