ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 квітня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/85/20

Головуючий у першій інстанції Павлов В. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/601/20, 22-ц/4823/631/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Бечка Є.М., Харечко Л.К.

секретар: Позняк О.М.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: Акціонерне товариство «Чернігівобленерго»

Особа, яка подала апеляційні скарги: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 лютого 2020 року, ухвалене о 09 год. 02 хв. у м.Прилуки, повний текст рішення складено 07 лютого 2020 року, і на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 лютого 2020 року, постановлену о 14 год. 12 хв. у м.Прилуки, повний текст ухвали складено 24 лютого 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Чернігівобленерго» про захист прав споживачів (суддя Павлов В.Г.),

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати його право як споживача на вільне використання електронних платіжних засобів при оплаті за електроенергію, у тому числі розподілену йому відповідачем, у формі безготівкового платежу через Приват24 і в обсязі зазначеної ним як споживачем суми платежу, а також його призначення; заборонити відповідачу у будь-який спосіб обмежувати зручне для позивача використання електронних платіжних засобів; зобов`язати відповідача неодмінно враховувати право позивача як споживача на вільне використання електронних платіжних засобів саме у повному обсязі, в тому числі даними у виставлених рахунках про кількість використаної позивачем електроенергії. Позов мотивовано тим, що відповідно до п.3.1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті невід`ємною складовою платіжки є призначення платежу, яке згідно з п.3.7 заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування. Тобто зазначається не тільки сума платежу, а й найменування і кількість товару (послуги). Громов посилається, що призначення платежу ним зазначалося заповненням усіх вказаних банком реквізитів платежа, які банк у повному обсязі передавав відповідачу, тобто відповідач отримував більш достовірну інформацію про фактичне споживання позивачем електроенергії, ніж за значенням середньодобового споживання, що не суперечить Закону України «Про ринок електроенергії».

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що позивач помилково включає до поняття «форма оплати продукції», яка може бути готівковою або безготівковою (в тому числі з використанням електронних платіжних засобів), такі дані як початкові та кінцеві показання лічильника, споживання та сума платежу за звітний період. Також суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для закриття провадження з огляду на відмінність матеріально-правових вимог позивача у позові що є предметом розгляду та його позовом розглянутим раніше .

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення. Ухвалу мотивовано тим, що під час ухвалення судового рішення судом було надано оцінку всім доводам та доказам у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 лютого 2020 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що вибір продукції та форм її сплати прямо вказує на нерозривність суми платежу від його призначення, тобто оплати розподілених позивачеві квт. електроенергії, чисельно співпадаючих із спожитими. ОСОБА_1 посилається, що суд першої інстанції використав, але не застосував ч.2 ст.17 Закону «Про захист прав споживачів» та п.1.14 ст.1 Закону України «Про платіжні системи», оскільки звів взаємні права і обов`язки продавця і споживача виключно до поняття «форма сплати продукції». За доводами позивача, у рішенні суду відсутні справжні вимоги позивача, які не обмежуються лише позовом про визнання права на оплату електроенергії в формі безготівкового платежу. Також позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Зокрема, вказує, що суд у резолютивній частині рішення не вказав висновок щодо жодної з трьох позовних вимог про право самого платежу, а не його форму.

В іншій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 лютого 2020 року і зобов`язати суддю виконати вимоги ст.265 ЦПК України в порядку ст.270 ЦПК України. Ухвала мотивована тим, що суддею не виконані вимоги ч.4 і 5 ст.265 ЦПК України, оскільки ним не надано висновок щодо кожної із заявлених вимог. Також позивач вказує, що у рішенні відсутні мотиви застосування норм права, які застосував суд, і мотиви незастосування норм права, на які посилалися сторони.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Чернігівобленерго» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції залишити без задоволення, а рішення без змін. Відповідач вказує, що пунктом 3.3. Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, укладеного між сторонами, передбачено, що споживач, який є побутовим, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показники лічильника електричної енергії та протягом чотирьох календарних днів надавати їх Оператору системи розподілу. У разі неотримання показів лічильника до 04 числа місяця (включно), що настає за розрахунковим, та за умови, що лічильник електричної енергії не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний обсяг розподілу та споживання електричної енергії по споживачу за розрахунковий місяць визначається розрахунковим шляхом за значенням середньодобового споживання. За доводами АТ «Чернігівобленерго», у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 самостійно не надає визначеними у Договорі способами фактичний обсяг споживання електричної енергії за розрахунковий місяць, обсяг розподілу та споживання електричної енергії визначається розрахунковим шляхом за значенням середньодобового споживання. Відповідач посилається, що позивач помилково включає до поняття «форма оплати продукції», яка може бути готівковою або безготівковою (в тому числі з використанням електронних платіжних засобів), такі дані, як початкові та кінцеві показання лічильника, споживання та сума платежу за звітний період.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідають судові рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 є абонентом АТ «Чернігівобленерго» та споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 .

У справі №742/4364/18 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Чернігівобленерго» про захист прав споживачів встановлено і у відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що письмового повідомлення про відмову від укладення (приєднання) до публічного договору з АТ «Чернігівобленерго» ОСОБА_1 не подавав, сплачує рахунки та продовжує споживати електроенергію. Отже вважається доведеним факт згоди позивача з умовами Договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, який є публічним договором, та автоматичного приєднання до послуг двох компаній постачальника електроенергії та розподільчої компанії.

Позивач здійснює оплату послуг з розподілу електроенергії Акціонерному товариству «Чернігівобленерго» через систему Internet Вanking «Приват24».

У відповідності до ч. 1 ст. 1 ЦК України, цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Частиною 2 статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи та обов`язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України. Продавець (виконавець) зобов`язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, відповідальність суб`єктів переказу, а також загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами визначає Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Відповідно до ст.1 вказаного Закону документ за операцією із застосуванням електронних платіжних засобів - документ, що підтверджує виконання операції із використанням електронного платіжного засобу, на підставі якого формуються відповідні документи на переказ чи зараховуються кошти на рахунки. Документ на переказ - електронний або паперовий документ, що використовується суб`єктами переказу, їх клієнтами, кліринговими, еквайринговими установами або іншими установами - учасниками платіжної системи для передачі доручень на переказ коштів. Електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.

Умовами та правилами надання банківських послуг, розміщеними у мережі Інтернет на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» (за посиланням https://privatbank.ua), які є публічною офертою, що містить умови і правила надання послуг банком і його партнерами, до якої приєднується клієнт, підписуючи заяву у відділенні банку, встановлено, що дистанційні канали обслуговування канали/пристрої Банку, через які Клієнт може здійснювати банківські операції відповідно до Договору: пристрої самообслуговування Банку, система Internet Вanking Приват24, в т.ч. мобільна версія, Mobile Banking, Контактний центр Банку, цілодобова служба "Консьєрж-сервіс", сервіси «LiqPay» та «Sendmoney», АТМ, ТСО, месенджери та будь-які інші системи "клієнт - банк", "клієнт - Інтернет - банк", "телефонний банкінг", "миттєва безконтактна оплата", якщо Банком надається технічна можливість для здійснення з їх допомогою дистанційного обслуговування.

Відповідно до п.2.3.2.2.1 Умов та правил надання банківських послуг дистанційне розпорядження - це розпорядження Банку виконати певну операцію, передане Клієнтом за погодженим каналом доступу з проходженням певної правилами процедури передачі розпоряджень.

Згідно з п.10.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22, під час здійснення розрахунків за допомогою систем «клієнт банк», «клієнт - Інтернет банк» тощо застосовуються електронні розрахункові документи. Реквізити електронного розрахункового документа, що використовуються в системах «клієнт банк», «клієнт - Інтернет банк», визначаються договором між банком та клієнтом, але обов`язково цей документ має містити такі з них: дату і номер; найменування, код платника та номер його рахунку;

найменування, код одержувача та номер його рахунку; суму цифрами; призначення платежу; електронний(і) підпис(и) відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України; інші реквізити, які під час формування електронного розрахункового документа системою електронних платежів розміщуються в полі «Допоміжні реквізити».

З аналізу зазначених норм права вбачається, що банк здійснює банківські операції на переказ коштів клієнів і зарахування коштів на рахунки надавачів послуг на підставі розпоряджень клієнтів, а реквізити електронного розрахункового документа, сформованого, зокрема у системі Internet Вanking Приват24 встановлено договором між банком та клієнтом.

При цьому, можливість зазначення певних індивідуальних даних клієнта в електронному розрахунковому документі не передбачена, оскільки споживач приєднався до публічного договору, а тому не може запропонувати свої умови.

Крім того, у розрахунковому документі АТ «Чернігівобленерго» зазначається інформація щодо розподіленої електроенергії за попередній місяць, відповідно не може містити відомості про отримані послуги на майбутнє.

Відповідно до п.3.3. Договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, укладеного між сторонами, передбачено, що споживач, що є побутовим, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показники лічильника електричної енергії та протягом чотирьох календарних днів (до 04 числа включно) надавати їх Оператору системи розподілу в один із таких способів: 1) через особистий кабінет на офіційному сайті ПАТ «Чернігівобленерго»; 2) передача показів лічильника електроенергії через Viber-акаунт; 3) за допомогою Telegram-bot (ChernigivOEbot); 4) передача показів лічильника без реєстрації на офіційному сайті ПАТ «Чернігівобленерго»; 5) зателефонувавши до кол-центру; 6) за допомогою автовідповідача; 7) за допомогою SMS-повідомлення. У разі неотримання показів лічильника до 04 числа місяця (включно), що настає за розрахунковим, та за умови, що лічильник електричної енергії не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний обсяг розподілу та споживання електричної енергії по споживачу за розрахунковий місяць визначається розрахунковим шляхом за значенням середньодобового споживання.

З викладеного вбачається, що договором встановлено певний перелік способів передавання показань лічильника електроенергії, серед яких відсутній такий спосіб, як зазначення показань лічильника у платіжних документах.

Крім того, відповідач не має можливості приймати покази лічильника електричної енергії через електронну платіжну систему.

Так, Законом України «Про ринок електричної енергії» від 13 квітня 2017 року за №2019-VIII визначено правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, врегульовано відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природнє середовище. Зокрема, у відповідності до Розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» вищевказаного Закону, послуги з розподілу та постачання електроенергії споживачам з 01 січня 2019 року, здійснюють різні компанії. На території Чернігівської області діють Акціонерне товариство «Чернігівобленерго», як оператор системи розподілу та компанія постачальник електроенергії Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Чернігів». Починаючи з січня 2019 року, показники лічильника електричної енергії передаються через Оператора системи розподілу, а рахунки споживачі отримують від постачальнкиа універсальних послуг та сплачують за спожиту електроенергію безпосередньо постачальнику, тобто ТОВ «Енера Чернігів», яке є виділеним зі складу АТ «Чернігівобленерго» та згідно з п.13 розділу XVIII Закону виконує функцію постачальника універсальної послуги на території Чернігівської області. Побутовим та малим не побутовим споживачам ТОВ «Енера Чернігів» надсилається один рахунок за електроенергію, у якому два окремі рядки: вартість послуг із розподілу та вартість електроенергії, згідно якого споживач здійснює оплату.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Чернігівського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року у цивільній справі №742/4364/18, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження порушення, обмеження чи позбавлення права на вільне використання електронних платіжних систем при оплаті за спожиту електроенергію з боку відповідача не надано. Не надано ним таких доказів і у даній справі.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що АТ «Чернігівобленерго» було порушено право позивача на вільне використання електронних платіжних засобів при оплаті за спожиту електричну енергію, встановлене ч.2 ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів апеляційного суду вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Також вірним є висновок суду першої інстанції щодо хибності доводів позивача, що зазначення показань лічильника на початок і кінець оплачуваного місяця є невід`ємною складовою права споживача на вільне використання електронних платіжних засобів.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення спору та не дають підстав вважати, що судом неправильно застосовано норми матеріального права та допущено порушення норм процесуального права, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що під час ухвалення судового рішення судом було надано оцінку всім доводам та доказам у справі, на підставі чого ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Враховуючи, що рішенням суду першої інстанції було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, тобто судом ухвалено рішення стосовно всіх позовних вимог, суд обгрунтовано відмовив у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. Інших підстав, передбачених статтею 270 ЦПК України для ухвалення додаткового рішення, позивачем не наведено.

При цьому колегія суддів апеляційного суду враховує, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 лютого 2020 року і ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: