Провадження № 2/537/439/2020
Справа № 537/673/20
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.04.2020 р.Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області

у складі: головуючого судді Маханькова О.В.,

за участі секретаря судових засідань Скічко Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до виконкому Кременчуцької міської ради , третіх осіб: Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення часток у праві спільної сумісної власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області з позовом до виконкому Кременчуцької міської ради, третіх осіб: Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення часток у праві спільної сумісної власності.

На обґрунтування заявлених вимог повідомив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина - ОСОБА_4 , про що в свідоцтві про смерть серія НОМЕР_1 зроблено відповідний актовий запис № 1695.

Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді належної спадкодавцю частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Зазначена квартира згідно свідоцтва на право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів згідно із розпорядженням від 01 жовтня 1996 року за НОМЕР_2 належить її співвласникам на праві спільної сумісної власності. Ідеальна частка кожного із співвласників квартири не є визначеною.

Як і передбачено цивільним законодавством України, позивач у шестимісячний строк звернувся до Другої Кременчуцької Державної нотаріального округу Полтавської області з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири , після смерті дружини .

Однак позивачу було відмовлено нотаріусом в оформленні спадкових справ та роз*яснено право звернутися до суду з позовом про визначення належної спадкодавцю частки у праві спільної сумісної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ..

Окрім позивача, спадкоємцями за законом першої черги, що прийняли спадщину є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , рідні діти спадкодавця, які залучені по справі в якості третіх осіб.

Узагальненням судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, у зв*язку з тим, що за життя спадкодавець не зареєстрував в державному реєстрі речових прав право на свою частину нерухомого майна, то нотаріус запропонував спадкоємцю звернутись до суду. Тому прохає суд визначити частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 кожному з її співвласників.

Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не*явилися, прохали розгляд справи розглянути без участі представника, надіслали заяву в якій не заперечували в задоволенні позову.

Третя особа: Друга Кременчуцька державна нотаріальна контора в судове засідання не з*явилися по невідомій суду причині, про час слухання справи були належним чином повідомлені. Направили заяву про слухання справи без їх присутності та винести рішення на розсуд суду.

Треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з*явилися, надіслали клопотання про розгляд справи без їх участі. Прохали позов задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як встановлено з матеріалів справи, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , та членам його сім*ї , ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що стверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 01 жовтня 1996 року за НОМЕР_2 (а.с. 6) ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина - ОСОБА_4 , про що в свідоцтві про смерть серія НОМЕР_1 зроблено відповідний актовий запис № 1695.

Після смерті дружини позивача ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді належної спадкодавцю частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Так, згідно ч.1,2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Враховуючи, що з 01.01.2013 року органи БТІ не вчиняють реєстраційні дії щодо прав власності у зв*язку із прийняттям Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" і, відповідно, нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право власності на спадкове майно за законом, оскільки первинно за спадкодавцем такого права не було оформлено і зареєстровано у державному реєстрі.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. За визначенням ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Зі ст. 364 ЦК України виходить, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

З огляду на вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне задовольнити позов.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 5 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року, п. 17 роз`яснив, що, розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, зокрема: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім*ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч.4 ст. 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України - у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно з пунктом 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Зі змісту статті 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

У відповідності до ст. 370 ЦК України «Співвласники мають право на виділ у натурі частки майна, що є у спільній сумісній власності».

Згідно ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається , що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Таким чином, необхідно визначити розмір часток співвласників у рівних розмірах - по 1/ 4 кожному.

За таких обставин суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 263,265,268 ЦПК України ЦПК України,183,328,355,356,357, 358, 364, 370, 372, 1216 - 1217, 1225, ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до виконкому Кременчуцької міської ради , третіх осіб: Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення часток у праві спільної сумісної власності - задовольнити.

Визнати, що на момент приватизації частки у праві в спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 , розподілені у рівних частках, по 1 /4 частини кожному з її співвласників, а саме:

- ОСОБА_1 , на момент приватизації належала 1/4 частка квартири АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент приватизації належала ј частка квартири АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_2 , на момент приватизації належала 1/4 частка квартири АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_3 , на момент приватизації належала 1/4 частка квартири АДРЕСА_1 ;

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд м.Кременчука шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги , рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Маханьков О.В.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 15.04.2020року.