ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/198/20 Номер провадження 22-ц/814/2305/20Головуючий у 1-й інстанції Клименко С. М. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Бондаревська С.М., Чумак О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 серпня 2020 року, постановлене суддею Клименко С.М.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

13.02.2020 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 20.05.2010. Заявлені вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань у порядку та строки, визначені умовами кредитного договору. Просить стягнути із відповідача заборгованість в розмірі 139 950,43 грн., що складається із: 4 879,68 грн. заборгованість за кредитом; 135 070,75 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом із 20.05.2010 по 29.07.2018; судові витрати у розмірі 2 102,00 грн.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18.08.2020 позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_1 на користь банку заборгованість по кредиту за договором б/н від 20.05.2010 станом на 31.12.2019, а саме: тіло кредиту в сумі 4 879,57 грн. та 73,30 грн. судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що стягненню із відповідача підлягає виключно заборгованість за тілом кредиту, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність договірних правовідносин між банком та ОСОБА_1 щодо сплати процентів.

Не погодившись із указаним судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати в частині, якою відмовлено у задоволенні позову та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування заявлених вимог позову банк додає до апеляційної скарги підписану позичальником довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 20.05.2010, як доказ обізнаності відповідача із умовами кредитування, включно із базовою відсотковою ставкою за користування кредитом в розмірі 3,0% на місяць.

Такий доказ не було подано до суду першої інстанції, оскільки про підстави відмови у стягненні відсотків за користування кредитними коштами та необхідності надання додаткових доказів для їх підтвердження, позивачу стало відомо після отримання судового рішення. Доводить важливість поданого доказу для правильного вирішення спору та вважає наведене об`єктивними причинами, що унеможливили його своєчасне подання.

Зазначає, що відповідач після отримання картки, за умовами укладеного із банком договору приєднання, вчиняв дії щодо її активації, користувався кредитними коштами та здійснював часткове погашення заборгованості за кредитним договором, що свідчить про укладення договору, та, з огляду на природу зобов`язання, не може бути спростовано відсутністю підпису позичальника на відповідних умовах і правилах надання банківських послуг. А тому укладення між сторонами договору, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви, відповідає вимогам статей 633, 634 ЦК України щодо порядку укладення договору приєднання, і позичальник зобов`язаний повернути банку суму отриманих кредитних коштів та сплатити відсотки за користування кредитом.

Доводить, що виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі.

Вважає, що районний суд, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, оскільки подібні висновки порушують вимоги ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК України, ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Просить врахувати практику Верховного Суду України з аналогічними фактичними обставинами, викладену в постановах від 23.01.2018 №755/7704/15-ц, від 04.12.2019 №750/6058/17-ц, від 12.02.2020 №382/327/18-ц, від 29.07.2020 №753/10779/16-ц.

Заперечує застосування до спірних правовідносин позиції Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, оскільки у матеріалах справи наявна конкретна редакція Умов і Правил надання банківських послуг, до якої приєднався відповідач при підписанні анкети-заяви та укладенні договору, разом із наказом про її затвердження, та відсутні обґрунтовані заперечення відповідача й відповідні докази проти вимог позову.

Посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хамідов проти Росії», вважає, що суд першої інстанції поклав на сторону позивача надзвичайний та заздалегідь недосяжний стандарт доказування, який усупереч нормам матеріального права призвів до порушення права на справедливий суд, у відповідності до ст.6 Конвенції.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції установлено, що 20.05.2010 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк та погодилася із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, підтверджує, що вона із ними ознайомлена та згодна./а.с.9/

Згідно витягу із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» банком визначено наступні тарифні плани: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD». У примітках вказано, що повна версія Умов і Правил надання банківських послуг, а також актуальні Тарифи розміщені на офіційному сайті ПриватБанку: https://privatbank.ua./а.с.10/

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджений наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256/а.с.11-34/

Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив із того, що відповідачем не дотримано строк виконання зобов`язання, а тому стягненню із неї підлягає заборгованість за тілом кредиту. Підстави для стягнення відсотків відсутні, оскільки банком не доведено належними та допустимими доказами повідомлення позичальник про такі умови кредитування.

Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, зводяться до незгоди із рішенням суду та переоцінки доказів.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції регламентовані положеннями статті 367 ЦПК України, частинами 1-3 якої визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно частини 6 наведеної норми, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Звертаючись в суд із позовною заявою АТ КБ «ПриватБанк» просить, крім тіла кредиту, стягнути із ОСОБА_1 135 070,75 грн. заборгованості по процентам за користування кредитними коштами.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 20.05.2010, банк посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини договору приєднання, укладеного шляхом підписання анкети-заяви.

Однак зазначені документи не підтверджують погодження між сторонами умов кредитування. Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Умови та правила розуміла відповідач, ознайомившись і погодившись із ними, підписуючи анкету-заяву від 20.05.2010, а також, що указані документи на момент отримання відповідачем банківської картки взагалі містили умови щодо сплати процентів, неустойки (пені, штрафів) у зазначеному порядку і розмірі, а, отже, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Не є належним та допустимим доказом у розумінні ст.ст.77,78 ЦПК України витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», як такий, що містить посилання на загальні умови кредитування у ПриватБанк з обслуговування кредитних карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract» та «Універсальна gold».

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що анкета-заява б/н, підписана ОСОБА_1 20.05.2010 містить виключно її персональні дані та прохання видати, як працівнику Крюківського сталеливарного заводу, зарплатну картку й не містить жодних узгоджених сторонами умов та видів кредитування.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, які позивачем не спростовані, що витяги з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що містяться в матеріалах справи, не відповідають вимогам статті 207 ЦК України щодо письмової форми правочину та статті 634 ЦК України щодо форми договору приєднання, а тому не можуть розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 20.05.2010 шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, базову відсотку ставку та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, що виключає підстави для їх стягнення у судовому порядку. Наведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 по справі № 342/180/17, що ухвалена у подібних правовідносинах.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність застосування позиції Великої Палати Верховного Суду з огляду на те, що в межах даного спору наявна конкретна редакція Умов та Правил надання банківських послуг, діючих на момент підписання анкети-заяви, а також, що відповідач не надавав жодних заперечень проти факту ознайомлення із тією редакцією витягу Умов та Правил, що долучена до матеріалів справи, колегією суддів відхиляються. Оскільки наявна у матеріалах справи редакція Умов і Правил, хоча і затверджена наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256, копія якого банком не надана, але за відсутності особистого підпису позичальника, не є належним та допустимим доказом його обізнаності з такими умовами кредитування, особливо в контексті анкети-заяви про видачу зарплатної картки. Тоді як відсутність заперечень відповідача проти позовних вимог не звільняє банк від обов`язку доводити свої позовні вимоги, що не становить надмірний тягар для банківської установи.

Неспроможними є посилання банку на розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку, як належні докази для стягнення із відповідача заборгованості за відсотками. По-перше, у матеріалах справи відсутня виписка по картковому рахунку; по-друге, за відсутності узгоджених сторонами умов кредитування, зокрема базової відсоткової ставки, розрахунок такої заборгованості не є належним та достовірним доказом у розумінні положень ст.ст.77,79 ЦПК України. Посилання позивача на базову відсоткову ставку в 3,0% на місяць (36,0% річних), окрім того, що не узгоджена із відповідачем, згідно наведеного розрахунку неодноразово змінювалася та становила: 36,0%, 30,0%, 34,80% та 43,20% річних./а.с.5-8/

Доводи апеляційної скарги, обґрунтовані новим доказом довідкою про умови кредитування з використання кредитки Універсальна, 30 днів пільгового періоду» підписаною позичальником, як підставу повернення кредиту та нарахування відсотків, замість Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанк, колегією суддів відхиляються. Позивачем не доведено поважність підстав, що зумовили неможливість подання такого доказу до суду першої інстанції, що суперечить принципу диспозитивності цивільного процесу.

Натомість, як убачається із матеріалів справи та підтверджується клопотаннями АТ КБ «ПриватБанк» від 04.02.2020, у яких банк вказує, що ним надано необхідні докази, просить розглядати справу за відсутності позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує./а.с.44/; просить розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін./а.с.45/ А тому подальші твердження позивача, що про необхідність надання нового доказу йому стало відомо із рішення районного суду, яким відмовлено у стягнення відсотків, не заслуговують на увагу, так як не свідчать про об`єктивну неможливість його своєчасного подання.

Наведене також виключає підстави застосування до спірних правовідносин практики Верховного Суду, викладеної в постановах від 23.01.2018 №755/7704/15-ц, від 04.12.2019 №750/6058/17-ц, від 12.02.2020 №382/327/18-ц, від 29.07.2020 №753/10779/16-ц, оскільки узгоджений сторонами в довідці розмір базової відсоткової ставки, як доказ, поданий із порушенням норм ЦПК України, а тому не доводить обізнаність позичальника про такі умови кредитування.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625,1048 ЦК України, позивач не пред`являв, а тому його подальші твердження, що районний суд не мав відмовити у стягненні відсотків, встановивши використання позичальником кредитних коштів, виходять за межі позову та повноважень суду апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 серпня 2020 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02.11.2020.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді С.М. Бондаревська

О.В. Чумак