ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22вк/803/73/20 Справа № 803/117/20 Третейський суддя: Борисевич М.О. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року Дніпровський апеляційний суд у складі судді Красвітної Т.П., при секретарі Догоновій О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 18 червня 2020 року у справі №75/2020 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенерджі плюс», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

24 вересня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даною заявою, посилаючись на те, що рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 18 червня 2020 року у справі №75/2020 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Біоенерджі плюс», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було стягнуто солідарно з ТОВ «Біоенерджі плюс», ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором №б/н від 30.01.2015 року в розмірі 57184,95 грн., що є тілом кредиту. Стягнуто солідарно з ТОВ «Біоенерджі плюс», ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» третейський збір у розмірі 1360,00 грн. Зазначене рішення третейського суду боржниками в добровільному порядку так і не виконано. Тому заявник, уточнивши свої вимоги, просить видати виконавчі листи на виконання зазначеного вище рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 18 червня 2020 року №75/2020 та стягнути з відповідачів судовий збір в сумі 1051,00 грн.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року відкрито провадження за заявою АТ КБ «ПриватБанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення постійно діючого третейського суду та призначено справу до розгляду.

Суд звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , які долучені до матеріалів справи (а.с. 84,85). Враховуючи, що ОСОБА_1 є також керівником ТОВ «Біоенерджі плюс», що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, останнє також повідомлене про слухання даної заяви 03 грудня 2020 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість вимог заявника, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви АТ КБ «ПриватБанк», виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про третейські суди» третейський суд - недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.

Згідно ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 55 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду виконуються зобов`язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні. Якщо в рішенні строк його виконання не встановлений, рішення підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід`ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною. Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Провадження у справах про надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів визначено главою 4 розділу IX ЦПК України.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 483 ЦПК України, питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду. Заява про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем проведення третейського розгляду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 485 ЦПК України при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 486 цього Кодексу.

Підстави для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду визначені статтею 486 ЦПК України.

Так, суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо:

1) на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду скасовано судом;

2) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

3) пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого листа, а причини його пропуску не визнані судом поважними;

4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

5) третейська угода визнана недійсною;

6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом;

8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу суду відповідну справу;

9) третейський суд вирішив питання про права і обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Частиною 1 ст. 487 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду суд постановляє ухвалу про видачу виконавчого листа або про відмову у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення.

Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 18 червня 2020 року у справі №75/2020 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Біоенерджі плюс», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було стягнуто солідарно з ТОВ «Біоенерджі плюс», ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором №б/н від 30.01.2015 року в розмірі 57184,95 грн., що є тілом кредиту. Стягнуто солідарно з ТОВ «Біоенерджі плюс», ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» третейський збір у розмірі 1360,00 грн.

Судом витребувано в постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» та оглянуто зазначену вище справу №75/2020.

АТ КБ «ПриватБанк» надано копію заяви від 30.01.2015 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої клієнт підписавши цю заяву, висловлює свою згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг (знаходяться на сайті банку), Тарифами банку, які разом із цією заявою становлять Договір банківського обслуговування (а.с. 18). Однак, зазначена заява не містить умов погодження між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Біоенерджі плюс» третейської угоди. Наданий суду витяг з Умов та правил надання банківських послуг не підписаний позичальником.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Витягом з Умови та Правила надання банківських послуг,що наданий заявником, визначено, зокрема, домовленість сторін про те, що усі спори, розбіжності або вимоги, які виникають з даного договору та інших договорів між банком та клієнтом або у зв`язку з ними, у тому числі такі, що стосуються їх виконання, порушення, припинення або визнання дійсними, підлягають вирішенню, в тому числі в постійно діючому Третейському суді при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» (п. 1.1.7.29).

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання кредитних коштів містили умови, зокрема й щодо третейського застереження.

Роздруківка із сайту заявника належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано заявником при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (30.01.2015 року) до моменту звернення до третейського суду із вказаним позовом (28.05.2020 року), тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві позичальника третейської угоди (третейського застереження), наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позичальником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

При цьому згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15).

Суд зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень Умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який містяться у матеріалах справи, не містить підпису уповноваженої на те особи, доказів що він визнається відповідачами суду не надано, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 30.01.2015 року шляхом підписання заяви позичальника. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді третейську угоду (третейське застереження).

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що третейська угода, на яку посилається заявник за формою не відповідає статті 12 Закону України «Про третейські суди», не підписана представником ТОВ «Біоенерджі плюс».

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Оскільки недійсність третейської угоди, яка не відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про третейські суди» прямо встановлена законом, тому така угода є нікчемною.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у видачі АТ КБ «ПриватБанк» виконавчих листів на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 18 червня 2020 року №75/2020.

Керуючись ст.ст. 23, 483, 485-487 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 18 червня 2020 року у справі №75/2020 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенерджі плюс», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання апеляційної скарги.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя Т.П. Красвітна