Справа № 636/3319/20
Провадження № 2/636/529/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

02 листопада 2020 року Чугуївський міський суд Харківської області

у складі: головуючого - судді Гуменного З.І.,

секретаря судового засідання Шикової К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом (в подальшому уточненим) до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просила визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач ОСОБА_1 вказує, що з 18.07.2003 по 26.07.2017 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , під час якого ними було придбано квартира АДРЕСА_2 . На теперішній час шлюб між ними розірвано, добровільно сторони поділити спільне майно не домовилися, внаслідок чого вона вимушена звернутися до суду для захисту свого права.

Представник позивачки ОСОБА_3 надав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутністю та позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст.280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення.

Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 281 ЦПК України.

Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.07.2003 року, який розірвано 26.07.2017 Чугуївським міським судом Харківської області, на підтвердження чого надано копію рішення суду від 26.07.2017 у справі № 636/2024/17 (а.с. 11, 12).

Під час шлюбу, сторони за договором купівлі-продажу від 10.04.2012 придбали житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 67 кв.м., про що свідчить договір купівлі-продажу житлової квартири, посвідчений 10.04.2012 приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Гусейновою Е.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 546, в якому покупцем вказаний ОСОБА_2 (а.с. 63-64). Як зазначено у договорі купівлі-продажу, ОСОБА_2 як покупець свідчив про те, що цей договір укладено за заявою-згодою дружини, посвідченою 10.04.2012 приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Гусейновою Е.Г. за реєстровим № 545, яка знаходиться у справах приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Гусейнової Е.Г., що посвідчила цей договір.

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до п. 24 та п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Вирішуючи спір між колишнім подружжям про майно, суд встановлює:

1) обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства - ним є земельна білянка;

2) з`ясовує джерело та час його придбання, - майно придбане в період наявних офіційно зареєстрованих шлюбних відносин за згодою іншого подружжя.

З урахуванням зазначеного, суд робить висновок щодо належності спірного майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу.

Враховуючи вищенаведені положення закону, суд приходить до висновку, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності позивача та відповідача.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1ст. 70 СК України також передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК (п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, враховуючи, що набуте сторонами в період шлюбу майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя не надано, суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, по 1/2 частині кожному житлової квартири, яка є предметом спору.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі як такого, що знайшов своє підтвердження в ході судового засідання.

На підставі викладеного, керуючись: ст. ст. 10, 11, 191, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-283 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 , спільним сумісним майном подружжя: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ,

Визнати за ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя

Повний текст рішення виготовлений 05.11.2020.