н/п 2/490/1000/2020 Справа № 490/5312/19
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

26 жовтня 2020 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Гуденко О.А.,

при секретарі - Дудник Г.С.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 , про визнання права на спадщину,-

ВСТАНОВИВ :

У 2019 році ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до Миколаївської міської ради (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 (далі - третя особа), з позовом, в якому просив визнати за ним право на спадкове майно, а саме на 2/9 частини житлового будинку НОМЕР_1 з господарськими будівлями і спорудами вартістю 180 000 грн, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 за його онуком (позивачем).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на те, що його дід ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишивши у спадок будинок по АДРЕСА_2 . Після смерті діда, 7/9 частини цього будинку успадкував батько позивача ОСОБА_4 , а на 2/9 частини цього будинку дідом складено заповіт на ім`я його дружини ОСОБА_5 . Однак із заявою про прийняття у спадщину 2/9 частини будинку ніхто до нотаріальної контори не звертався.

Після смерті діда, батько позивача ОСОБА_4 прийняв у спадок 7/9 частин спірного житлового будинку. Батько позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті позивач ОСОБА_6 та вдова ОСОБА_2 звернулися до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, а саме 7/9 частини спірного будинку. З моменту смерті діда 2/9 частини належного йому будинку ніким успадковані не були. Як зазначає позивач, відповідно до законодавства, чинного до 01 січня 2004 року він є спадкоємцем першої черги відповідно до статті 529 Цивільного кодексу УРСР.

Відзиву на позов від відповідача до суду не надійшло, пояснення третьої особи суду не надано.

У судове засідання 26 жовтня 2020 року сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи.

Зважаючи на необхідність дотримання визначених Цивільним процесуальним кодексом України строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін за наявними у справі доказами.

Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

09 грудня 1948 року між Комунальним відділом Виконкому Варварівської районної ради депутатів трудящихся та ОСОБА_3 (дід позивача) укладено договір №328/71-Д на право побудови та безстрокового користування земельною ділянкою площею 0,05 кв.м. у сел. Варварівка м. Миколаєва.

Така ділянка площею 00,5 га по АДРЕСА_2 була надана ОСОБА_3 у 1950 році, про що свідчить відповідний акт від 27 грудня 1950 року.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 серпня 1989 року, виданого державним нотаріусом Четвертої Миколаївської державної нотаріальної контори, після Смерті ОСОБА_3 спадкоємцем 7/9 частин належного йому будинку по АДРЕСА_2 , є ОСОБА_4 (батько позивача).

У означеному свідоцтві вказано, що на 2/9 частки цього будинку свідоцтво про право на спадщину ще не було видано.

ОСОБА_4 (батько позивача) ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, що підтверджується наявною у справі копією свідоцтва про смерть.

В технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 від 16 серпня 2012 року зазначено, що єдиним власником цього будинка є ОСОБА_3 (дід позивача).

З матеріалів спадкової справи № 13-2012 рік (справа № 02-14), розпочатої 03 липня 2012 року, слідує, що після смерті ОСОБА_4 (батька позивача) заяви про прийняття спадщини подав його син ОСОБА_1 та вдова померлого - ОСОБА_2 .

За повідомленням Державного нотаріального архіву Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виявлено (листи від 08 травня 2020 року № 471/01-21-2 та від 24 липня 2020 року № 902/01-21-2).

З наявних у матеріалах справи доказів слідує, що в реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано право власності на 7/9 частин житлового будинку по АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 .

Інформація про державну реєстрацію 2/9 частин цього будинку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутня.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке.

На момент смерті ОСОБА_3 (діда позивача) та прийняття його сином ОСОБА_4 спадщини після нього були чинними норми Цивільного кодексу Української УРСР.

Відповідно до частини першої статті 524 ЦК Української УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Під час розгляду справи судом встановлено, що спадкової справи після смерті ОСОБА_3 (діда позивача) у Державному нотаріальному архіві виявлено не було. Тому суд здійснює розгляду справи за наявними у цій цивільній справі доказами.

З матеріалів справи слідує, що батько позивача ОСОБА_4 успадкував 7/9 частин спірного житлового будинку за заповітом. Інша частка спірного житлового будинку в розмірі 2/9 після смерті ОСОБА_3 ніким успадкована не була.

Позивач в уточненій позовній заяві зазначив, що на цю частку його дідом було складено заповіт на ім`я його дружини ОСОБА_5 . Однак, належних та допустимих доказів щодо зазначених обставин позивачем не надано.

Враховуючи те, що у матеріалів справи відсутні належні та допустимі докази складання дідом позивача заповіту на 2/9 частин спірного житлового будинку та прийняття цього майна відповідним спадкоємцем, та те, що державна реєстрація права власності на 2/9 частини спірного житлового будинку не була проведена і станом на час розгляду цієї справи, суд виходить із того, що ця частка (2/9) не була заповідана та була успадкована спадкоємцями померлого ОСОБА_3 за законом.

Відповідно до частини першої статті 529 ЦК Української УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Спадкування за законом онуками є можливим лише у разі, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто б був спадкоємцем. Вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю (частина друга статті 529 ЦК Української УРСРС).

Матеріали справи свідчать, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 (діда позивача) був живий ОСОБА_4 (батько позивача), який і прийняв у спадок 7/9 частин спірного житлового будинку.

З огляду на це суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позову про те, що позивач є спадкоємцем першої черги відповідно до статті 529 ЦК Української УРСР після смерті свого діда ОСОБА_3 .

Статтею 537 УК України визначено, що частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом,

яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше.

За приписами статті 549 ЦК Української УРСР спадщину можливо прийняти шляхом вчинення таких дій: 1) фактичний вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) подання до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

З наявних у матеріалах справи доказів слідує, що після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем був ОСОБА_4 . Інформація про наявність інших спадкоємців в матеріалах справи відсутня.

Отже, ОСОБА_4 прийнявши у спадок за заповітом 7/9 частин спірного домоволодіння, фактичний вступив в управління і 2/9 частками цього домоволодіння. Обмежень щодо можливості спадкування батьком позивача цієї частки житлового будинка судом не встановлено.

Відтак, в силу статті 549 ЦК Української УРСР ОСОБА_4 (батько позивача) є таким, що успадкував і 2/9 частини домоволодіння по АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_3 (діда позивача).

Починаючи з 01 січня 2004 року набрав чинності Цивільний кодекс України.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (в редакції станом на час смерті ОСОБА_4 ) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (частина друга статті 1258 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З матеріалів спадкової справи № 13/2012 (справа № 02-14), слідує, що після смерті ОСОБА_4 (батька позивача) з заявами про прийняття спадщини, яка складається з 7/9 частин житлового будинку НОМЕР_1, у м. Миколаєві , звернулися його син ОСОБА_1 та вдова померлого - ОСОБА_2 .

Як уже встановлено судом вище, крім зазначеної частини (7/9) спірного житлового будинку, батько позивача - ОСОБА_4 успадкував після діда позивача - ОСОБА_3 , ще й частину цього будинку у розмірі 2/9.

Отже, частина спірного житлового будинку у розмірі 2/9 є спадковим майном померлого ОСОБА_4 в розумінні статті 1218 Цивільного кодексу України та підлягає спадкуванню за законом.

Спадкоємцями законом у даному випадку є син померлого ОСОБА_1 та дружина померлого - ОСОБА_2 .

Згідно з нормою, закріпленою у частині першій статті 1267 Цивільного кодексу України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них . Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них (частина друга та третя статті 1267 Цивільного кодексу України).

Будь-яких доказів досягнення між спадкоємцями померлого ОСОБА_4 (батька позивача) згоди про зміну розміру їх часток у спадковому майні суду не надано. Тому суд дійшов висновку, що частку спірного житлового будинку у розмірі 2/9 спадкоємці ОСОБА_7 та ОСОБА_2 мають спадкувати у рівних частинах по 1/9 частині кожен.

Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх задоволення.

За ОСОБА_1 слід визнати право на спадкове майно, а саме 1/9 частини житлового будинку АДРЕСА_2 з господарськими будівлями і спорудами вартістю 180 грн 05 коп, що відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Питання про визнання за ОСОБА_2 права на спадкове майно у розмірі 1/9 частини спірного житлового будинку, суд не вирішує, оскільки такі позовні вимоги не заявлялися.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі позовної заяви.

Керуючись ст. 4-13, 76-89, 258-273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме на 1/9 частини житлового будинку АДРЕСА_2 з господарськими будівлями і спорудами, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів після проголошення рішення або складання повного тексту судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст виготовлено 06 листопада 2020 року.

Суддя Гуденко О.А.