1Справа № 335/1403/20 2/335/1116/2020
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 жовтня 2020 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
за участю секретаря судового засідання Капто Д.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації, Департаменту агропромислового розвитку та захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації про скасування наказу, визнання звільнення неправильним, поновлення на роботі, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації, Департаменту агропромислового розвитку та захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації, в якому просила суд:
- скасувати наказ в.о. директора Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації № 3-К від 16.01.2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- визнати її звільнення з посади провідного інспектора з обліку та доставки документів відділу управління персоналом та діловодства управління персоналу та ведення бухгалтерського обліку Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації на підставі наказу № 3-к від 16.01.2020 року - неправильним;
- поновити її на посаді провідного інспектора з обліку та доставки документів відділу управління персоналом та діловодства управління персоналу та ведення бухгалтерського обліку Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації;
- стягнути з Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації, а у випадку його ліквідації станом на момент ухвалення рішення суду, то стягнути з Департаменту агропромислового розвитку та захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з дати звільнення і до 11.03.2020 року в сумі 18 874,60 грн., а також середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.03.2020 року і до дня ухвалення судом рішення в справі;
- стягнути з Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації, а у випадку його ліквідації станом на момент ухвалення рішення суду, то стягнути з Департаменту агропромислового розвитку та захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації на свою користь вихідну допомогу в розмірі 10 430,65 грн., а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, за період з дати звільнення і до 11.03.2020 року в сумі 18 874,60 грн., а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.03.2020 року і до дня ухвалення судом рішення у справі.
Позов мотивований тим, що наказом Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації № 3-к від 16.01.2020 року, позивача було звільнено з 17.01.2020 року з посади провідного інспектора з обліку та доставки документів відділу управління персоналом та діловодства управління персоналу та ведення бухгалтерського обліку Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації, у зв`язку з ліквідацією державного органу Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації.
Позивач вважає, що її звільнення було проведене з порушенням вимог законодавства, з наступних підстав.
Зазначає, що розпорядженням голови Запорізької обласної державної адміністрації № 237-к від 19.12.2016 року, директором Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації був призначений ОСОБА_2 .
15.01.2020 року ОСОБА_2 звернувся до голови Запорізької обласної державної адміністрації з заявою про надання йому додаткової відпустки тривалістю 14 календарних днів з 17.01.2020 року та покладання виконавця обов`язків директора на період його відпустки на заступника директора Департаменту ОСОБА_3 .
Надання такої відпустки головою Запорізької обласної державної адміністрації було погоджено, що підтверджується його резолюцією від 16.01.2020 року на заяві ОСОБА_2
16.01.2020 року директором Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації ОСОБА_2 був виданий наказ № 5-в про вибуття ним в додаткову оплачувану відпустку за 2020 рік тривалістю 14 календарних днів з 17.01.2020 року по 30.01.2020 року та покладання виконання обов`язків директора на ОСОБА_3 , заступника директора Департаменту.
Однак наказ № 3-к від 16.01.2020 року про звільнення ОСОБА_1 , був підписаний в.о. директора Катковою І., яка станом на 16.01.2020 року не могла мати таких обов`язків, оскільки на роботі перебував директор ОСОБА_2 , і відповідно не мала повноважень на підписання наказу про її звільнення. Таким чином, позивач вважає, що наказ про її звільнення був підписаний не уповноваженою особою.
Крім того, як зазначає ОСОБА_1 , під час її звільнення були проігноровані вимоги ч. 3 ст. 184 КЗпП України щодо її обов`язкового працевлаштування, як одинокої матері при наявності дитини віком до чотирнадцяти років.
Враховуючи те, що станом на момент звільнення та на час подання позовної заяви позивач виховує дитину віком до 14 років та дитина перебуває на її утриманні, ОСОБА_1 вважає, що мала бути обов`язково працевлаштованою згідно вимог ч. 3 ст. 184 КЗпП України.
Окрім того, замість ліквідованого Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації було створено новий орган Департамент агропромислового розвитку та захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації, тобто мала місце реорганізації юридичної особи, а не ліквідація.
Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в реорганізації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Проте, відносно ОСОБА_1 питання про можливість її переведення на іншу роботу (зокрема до Департаменту агропромислового розвитку та захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації) не вирішувалось, оскільки інша робота їй взагалі не пропонувалась.
Крім того, як зазначає позивач, відповідно до вимог ч. 1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виробничого органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.
Але не зважаючи на те, що мала місце реорганізація юридичної особи, а не ліквідація, а також те, що позивач була членом первинної профспілкової організації Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації, попередня згода профспілкової організації на розірвання з ОСОБА_1 трудового договору не отримувалась.
Таким чином, позивач вважає, що її звільнення з посади провідного інспектора з обліку та доставки документів відділу управління персоналом та діловодства управління персоналу та ведення бухгалтерського обліку Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації на підставі наказу № 3-к від 16.01.2020 року є неправильним, а тому вважає, що наказ в.о. директора Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації № 3-К від 16.01.2020 року підлягає скасуванню, а вона поновленню.
Крім того, враховуючи те, що ОСОБА_1 була звільнена з підстав визначених пунктом 1 статті 40 КЗпП України, та вихідна допомога їй не була виплачена взагалі, а інші виплати були проведені не в день звільнення, 30.01.2020 року, крім того, вона не була повідомлена про нараховані суми, належні їй при звільненні, позивач вважає, що з відповідача також підлягає стягненню вихідна допомога в розмірі її середньомісячної заробітної плати 10 430,65, а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, який станом на 11.03.2020 року складає 18 874,60 грн. (38 днів * 496,70 грн.). Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні на її думку підлягає стягненню з відповідача з дати звільнення і до дня ухвалення судом рішення у справі.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.04.2020 року, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
28.04.2020 року на адресу суду від представника відповідача 1 - голови комісії з питань ліквідації Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , відповідно до якого представник відповідача 1 просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 у повному обсязі.
28.04.2020 року на адресу суду від представника відповідача 2 в.о. директора Департаменту агропромислового розвитку та захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації також надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 . Представник відповідача 2 вважає, що Департамент агропромислового розвитку та захисту довкілля обласної державної адміністрації є неналежним відповідачем по справі, та, як наслідок задоволення вимог щодо стягнення з Департаменту грошових коштів є такими, що не підлягають задоволенню.
В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку.
Позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності.
Представник відповідача 1 подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника Департаменту екології та природних ресурсів. Окрім того, головою комісії з питань ліквідації Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації Ясинецьким О. подано до суду Витяг Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації, з якого вбачається, що Департамент припинив свою діяльність шляхом ліквідації без правонаступництва, його виключено із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 01.09.2020 року.
Представник відповідача 2 подала на адресу суду клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника Департаменту агропромислового розвитку обласної державної адміністрації. Крім того, від представника відповідача 2 на адрес суду надійшли додаткові обґрунтування до відзиву на позовну заяву.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
В ході судового розгляду справи судом було встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді провідного інспектора з обліку та доставки документів відділу управління персоналом та діловодства управління персоналу та ведення бухгалтерського обліку Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації та була звільнена 16.01.2020 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується відповідним наказом від 16.01.2020 року № 3-к.
Згідно ч. 1 ст. 2 КЗпП України, цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.
Відповідно до ст. 2-1 КЗпП України, забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.
Згідно ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Як вбачається з матеріалі справи, попередження про наступне вивільнення у зв`язку із ліквідацією Департаменту екології та природних ресурсів обласної державної адміністрації ОСОБА_1 ознайомилась та отримала 29.11.2019 року.
Тобто, з боку Департаменту відповідача 1 - було дотримано відповідний строк попередження.
В свою чергу, якщо сам працівник виявить бажання звільнитися раніше, ніж закінчиться зазначений строк попередження про звільнення, роботодавець може здійснити звільнення у строк, про який просить працівник. У цьому разі працівник повинен подати заяву роботодавцю з проханням скоротити строк попередження про звільнення та зазначити дату, з якої він бажає бути звільненим.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 було подано відповідну заяву із проханням скоротити термін попередження та звільнити її з займаною посади з 17.01.2020 року.
Таким чином, фактично ОСОБА_1 погодилась зі своїм звільненням, як наслідок, вимоги щодо поновлення на посаді,не підлягають задоволенню.
Відповідно до розпорядження голови обласної державної адміністрації від 28.11.2019 року № 588 «Про зміну штатної численності структурних підрозділів обласної державної адміністрації» вирішено припинити саме шляхом ліквідації з 01.02.2020 року діяльність Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відомості не містять інформації про правонаступництво Департаменту агропромислового розвитку та захисту довкілля обласної державної адміністрації по відношенню до ліквідованого Департаменту.
Відповідно до розпорядження голови обласної державної адміністрації від 28.11.2019 року № 588 Департамент агропромислового розвитку та захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації був виключено перейменований з 01.02.2020 року, а не створений. Ідентифікаційний код юридичної особи, який зберігається за суб`єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним, не змінився. Лише у разі перетворювання юридичної особи за правонаступником зберігається її ідентифікаційний код.
Таким чином, Департамент екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації було ліквідовано, а не реорганізовано і Департамент агропромислового розвитку та захисту довкілля обласної державної адміністрації не є правонаступником по відношенню до ліквідованого Департаменту, як вважає позивач.
Крім того, під час розгляду справи, відповідачем - головою комісії з питань ліквідації Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації Ясинецьким О. було подано до суду Витяг Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації, з якого вбачається, що Департамент припинив свою діяльність шляхом ліквідації без правонаступництва, його виключено із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 01.09.2020 року.
Отже, поновлення позивача на посаді, є неможливим адже, Департамент екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації припинив свою діяльність шляхом ліквідації без правонаступництва.
Згідно положень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9, зі змінами, при вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, необхідно виходити з того, що працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише за відсутності такої роботи інша наявна робота.
Відповідно до роз`яснень, наданих в п. 19 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджений він за 2 місяці про наступне вивільнення.
Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КзпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Вказана правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-40цс15 від 01.04.2015 року.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», вакансія - вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа.
Однак, під час розгляду справи було встановлено, що відповідачем під час попередження позивача щодо його майбутнього звільнення і на момент звільнення були відсутні будь-які вакантні посади.
В позовних вимогах позивач зазначає про вимоги щодо стягнення грошових коштів на її користь з Департаменту в випадку завершення процедури ліквідації Департаменту екології та природних ресурсів обласної державної адміністрації.
Згідно ст. 81 ЦК України, юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.
Відповідно до Бюджетного кодексу України, бюджетні установи це органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого самоврядування.
В свою чергу, кошторис - це основний плановий фінансовий документ бюджетної установи, яким на бюджетний період встановлюються повноваження щодо отримання надходжень і розподіл бюджетних асигнувань на взяття бюджетних зобов`язань та здійснення платежів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення результатів, визначених відповідно до бюджетних призначень.
Департамент агропромислового розвитку та захисту довкілля утримується за рахунок коштів державного бюджету та не є прибутковою організацією. Департамент є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України.
Згідно зі статтею 48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами на відповідний бюджетний рік.
В свою чергу, зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.
Як встановлено судом раніше, Департамент агропромислового розвитку та захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації не є правонаступником, зобов`язання щодо виплати грошових коштів колишнім працівникам Департаменту екології та природних ресурсів обласної державної адміністрації.
Згідно Витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації, Департамент припинив свою діяльність шляхом ліквідації без правонаступництва, його виключено із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 01.09.2020 року.
Відповідно до статті 104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.
Таким чином, Департамент екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації було ліквідовано, а не перетворено, шляхом реорганізації, як вважає позивач.
Департамент агропромислового розвитку та захисту довкілля обласної державної адміністрації не є правонаступником по відношенню до ліквідованого Департаменту, у тому числі в частині виконання зобов`язань фінансового характеру. До Департаменту агропромислового розвитку та захисту довкілля перейшли лише функціональні права та обов`язки ліквідованого Департаменту, пов`язані із реалізацією державних функцій у галузі захисту довкілля. В свою чергу, це вказує на особливість ліквідації державного органу, оскільки виконання державних функцій відповідно до чинного законодавства має продовжуватись до виключення, зміни чи передачі їх з компетенції держави.
Отже, вимоги позивача до Департаменту агропромислового розвитку та захисту довкілля є недоведеними, адже, Департамент не є правонаступником ліквідованого Департаменту екології та природних ресурсів обласної державної адміністрації.
Зауваження позивача, щодо в.о. директора Департаменту Каткова І.І. не мала відповідних повноважень щодо її звільнення та підписання відповідного наказу Департаменту судом до уваги не беруться, оскільки директор Департаменту екології та природних ресурсів обласної державної адміністрації ОСОБА_2 написав заяву про надання йому відпустки 15.01.2020 року, яка погоджена головою обласної державної адміністрації В. Туринком 16.01.2020 року та погоджено покладання обов`язків директора на ОСОБА_4 , а не ОСОБА_3 .
Також не заслуговує на увагу зазначена підстава для задоволення позову щодо обов`язкового працевлаштування ОСОБА_1 як одинокої матері, яка має дитину віком до 14 років.
Так, стаття 184 Кодексу законів про працю України, містить гарантії при прийнятті на роботу і заборона звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей, зокрема, при ліквідації підприємства, установи, організації допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням таких жінок.
Відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», працевлаштування - комплекс правових, економічних та організаційних заходів, спрямованих на забезпечення реалізації права особи на працю.
Відповідно до статті 14 цього Закону, до категорій громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, належать, зокрема один з батьків або особа, яка їх замінює і виховує без одного з подружжя дитину віком до 14 років або дитину з інвалідністю.
Відповідно до Закону, до заходів щодо сприяння зайнятості населення належать:
- професійна орієнтація та професійне навчання;
- стимулювання діяльності роботодавців, спрямованої на створення нових робочих місць та працевлаштування безробітних;
- створення умов для самозайнятості населення та підтримка підприємницької ініціативи;
- сприяння забезпеченню молоді першим робочим місцем та запровадження стимулів для стажування на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, фізичних осіб, які застосовують найману працю, молоді, яка навчається;
- сприяння зайнятості осіб з інвалідністю;
- забезпечення участі безробітних у громадських роботах та інших роботах тимчасового характеру.
Однак сприяння зайнятості, не передбачає фактичне працевлаштування осіб.
Відповідно до Закону, роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.
Вказане з боку Департаменту екології та природних ресурсів обласної державної адміністрації було зроблено у строки передбачені Законом, а саме подана інформація про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці 29.11.2019 року до державної служби зайнятості.
Також, відповідно до статті 17 Закону України «Про державну службу», керівник державної служби виконує функції роботодавця стосовно працівників державного органу, які не є державними службовцями.
Однак, ані Директор Департаменту екології та природних ресурсів, ані голова комісії з питань ліквідації Департаменту не мали повноважень щодо фактичного працевлаштування осіб у Департаменті агропромислового розвитку та захисту довкілля облдержадміністрації, оскільки це різні юридичні особи та їх керівники мають відповідний обсяг повноважень в межах одного органу державної влади (підприємства).
Таким чином, судом встановлено, що позивача ОСОБА_1 звільнено на законних підставах, порушень п. 1 ч. 1 ст. 40 і ст. 49-2 КЗпП України не встановлено, в зв`язку пред`явлений позов у частині скасування наказу про звільнення, визнання звільнення неправильним і поновлення на попередній роботі не підлягає задоволенню.
Враховуючи, що в задоволенні первинних вимог про скасування наказу про звільнення, визнання звільнення неправильним і поновлення на попередній роботі було відмовлено, а стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними позовними вимогами, ці вимоги також не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації, Департаменту агропромислового розвитку та захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації про скасування наказу, визнання звільнення неправильним, поновлення на роботі, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть також подаватися учасниками справи до або через відповідні суди.
Відповідно до п. 3 р. ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги продовжуються на строк дії такого карантину.
Суддя В.О. Макаров