Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 року Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Носика М.А.

секретар судового засідання Шак О.В.

за участю: представника відповідача Бабак Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (ПАТ «Запоріжжяобленерго») про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та моральної шкоди, суд,

встановив:

У липні 2019 року до Василівського районного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та моральної шкоди. У позовній заяві зазначено, 17 серпня 2016 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу до Василівського району електричних мереж ВАТ «Запоріжжяобленерго», перейменованого у ПАТ «Запоріжжяобленерго», електромонтером з ремонту та монтажу кабельних ліній 2 розряду, з 25 квітня 2017 року був переведений на посаду електромонтера з експлуатації електролічильників 2 групи кваліфікації, з 15 вересня 2017 року був переведений на посаду електромонтера з експлуатації електролічильників 3 групи кваліфікації, з 01 лютого 2018 року був переведений на посаду електромонтера з експлуатації розподільних мереж 2 групи кваліфікації. У зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного та трудового договору, на підставі наказу від 14 червня 2018 року № 2595-к позивач був звільнений з роботи за ч. 3 ст.38 КЗпП України з 15 червня 2018 року. Трудову книжку та повідомлення про нараховану суму належну до виплати при звільненні роботодавець ОСОБА_1 надав своєчасно, але розрахунок при звільненні у день звільнення 15 червня 2018 року (протягом якого позивач був на роботі та працював) того дня не здійснив, копію наказу про звільнення не надав. Загальна сума, яку ПАТ «Запоріжжяобленерго» нарахувало та повинно було виплатити позивачу, згідно з повідомленням від 15 червня 2018 року № 641 становила 40205 грн. Остаточний розрахунок з ОСОБА_1 було здійснено 05 квітня 2019 року. Середньоденний заробіток позивача відповідно до довідки, виданої відповідачем 24 липня 2018 року за № 1207 складає 224,75 грн. Період затримки виплати розрахунку по день фактичної виплати, тобто з 15 червня 2018 року по 05 квітня 2019 року, складає 205 робочих днів.Отже, відповідач повинен виплатити ОСОБА_1 середній заробіток в сумі 46073,75 (224,75грн. х 205) грн.З причини невиконання відповідачем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору, а саме невиплати позивачу заробітної плати протягом тривалого періоду, щонайменше з вересня 2017 року, ОСОБА_1 опинився у скрутному матеріальному становищі, що унеможливило забезпечення нормального його існування та членів сім`ї, що мало наслідком тяжкий психологічний стан. Позивачу доводилось працювати ночами та врешті виїхати з країни у пошуках заробітку. Порушення роботодавцем свого обов`язку з виплати заробітної плати позбавили ОСОБА_1 можливості надати належну матеріальну допомогу сім`ї та батькам. Усе це призвело до втрати його нормальних життєвих зв`язків. Такі обставини призвели до виникнення у позивача неабияких хвилювань, що негативно вплинуло на його психоемоційний стан, чвар у родині, моральних страждань. Позивач вважає, що факт порушення його законних прав як працівника, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, є підставою для відшкодування ОСОБА_1 відповідачем моральної шкоди, розмір якої він оцінює у 10 000 (десять тисяч) грн. На підтвердження причин поважності пропуску звернення до суду позивач зазначає, що у період, коли була здійснена фактична виплата заробітної плати, він знаходився за межами України з 09 лютого 2019 року по 02 червня 2019 року, та не міг про це дізнатись, відповідачем було здійснено виплату заробітної плати 05 квітня 2019 року, а позивач дізнався про виплату 02.06.2019 року, а саме, у день в`їзду до України. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 46073,75 грн., моральну шкоду, завдану невиконанням відповідачем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору, у розмірі 10 000 грн. та суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 768,40 грн.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 08 липня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та моральної шкоди. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго» Бабак Р.А. у судовому засіданні заперечує проти позову, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з підстав викладених у відзиві. Згідно поданого відзиву представник відповідача вважає, що було пропущено строк позовної давності. Відповідно до Довідки про виплачену зарплату, остання виплата грошових коштів, що відносяться саме до категорії належних виплат у зв`язку зі звільненням - відбулася 14 березня 2019 року, а не 05 квітня 2019 року, як про те стверджує позивач у своєму позові, а отже останньою датою зазначеного строку є 15 червня 2019 року. Крім того, представник відповідача не погоджується із розміром заявленого середнього заробітку та надає свій розрахунок робочих днів, що становить 187 робочих днів х 224,75 грн. середньоденного заробітку = 42 028,25 грн. Також слід утримати із вказаної суми необхідні податки та збори. Вимогу щодо стягнення моральної шкоди представник відповідача вважає необґрунтованою та недоведеною.

Вислухавши представника відповідача, вивчивши письмові докази, суд вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 17 серпня 2016 року працював на підприємстві Відповідача. 14 червня 2018 року згідно наказу № 2595-к Позивач був звільнений з роботи за ч.3 ст.38 КЗпП України з 15 червня 2018 року.

На час звільнення у ПАТ «Запоріжжяобенерго» існувала заборгованість по виплаті ОСОБА_1 заробітної плати. Згідно повідомлення про нараховану суму, належну працівнику при звільненні від 15 червня 2018 року № 641, заборгованість становить 40205 грн., а саме, за червень 2018 року 12614,84 грн., за травень 2018 року 3419,94 грн., за квітень 2018 року 3539,28 грн., за березень 2018 року 1776,28 грн., за січень 2018 року 7678,88, за грудень 2017 року 4326,67 грн., за листопад 2017 року 2207,95 грн., за вересень 2017 року 4641,16 грн.

Остаточний розрахунок з ОСОБА_1 відповідачем було проведено 05 квітня 2019 року, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк» і додатковими рахунками договору за період з 01.09.2018 30.04.2019 року.

Заперечення Відповідача, що остаточний розрахунок з Позивачем був проведений 14 березня 2019 року суд визнає необґрунтованим. Позивачем надано до суду зазначену виписку по надходженням по картці/рахунку, також із наданої Відповідачем квитанції-розрахунку слідує, що зараховані Відповідачем на рахунок Позивача грошові суми 05 квітня 2019 року належать до заробітної плати.

Відповідно до статей 115 КЗпП України та 24 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний здійснювати виплату заробітної плати найманим працівникам регулярно в робочі дні у строки, установлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, з обов`язковим дотриманням таких вимог: по-перше, не рідше 2-х разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, по-друге, не пізніше 7 днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середнього денна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотримання вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Крім того, положенням розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час затримки розрахунку.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до довідки, наданої відповідачем, середньоденний заробіток позивача ОСОБА_1 складає 224,75 грн.

Період затримки виплати розрахунку по день фактичної виплати, тобто з 15 червня 2018 року по 05 квітня 2019 року, що складає 205 робочих днів.

Отже, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 46073,75 (205 х 224,75 = 46073,75).

Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідач не врахував перенесення робочих днів у 2019 року з вівторка 30 квітня на суботу 02 лютого та з п`ятниці 10 травня на суботу 02 березня, згідно наказу ПАТ «Запоріжжяобенерго» від 29.01.2019 №47-од.

Статтею 117 КЗпП Українита зазначеним «Порядком обчислення середньої заробітної плати», не передбачено проведення судом утримань податків та зборів.

Також Позивач не пропустив строк звернення з позовом до суду.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Остаточний розрахунок при звільненні сторонами проведено 05 квітня 2019 року. Позивач звернувся із позовом до суду 02 липня 2019 року (передано позовну заяву до Укрпошти). Тому Позивач не пропустив трьохмісячний строк звернення із даним позовом до суду.

У іншій частині позову суд відмовляє.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Розмір завданої позивачу моральної шкоди він оцінив в 10000 грн.

Відповідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року зі змінами, моральна шкода - це шкода немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяна фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п.5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

У судовому засіданні встановлено порушення Відповідачем розрахунку при звільненні Позивача. Однак на даний час розрахунок проведено. Крім того, суд стягує на користь Позивача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні. Доказів, що окрім вказаної суми, необхідно також стягнути моральну шкоду за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, Позивач суду не надано.

Тому суд відмовляє в частині позовних вимог про стягнення з Відповідача на його користь Позивача моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Позивач поніс витрати на сплату судового збору 768 грн. 40 коп.

Відповідно до 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог в сумі 631 грн. 37 коп.

Керуючись, ст.ст. 263-265 ЦПК України (в редакції 2017 року), суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та моральної шкоди задовольнити частково:

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (Код , 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів б.14) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ПІН НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні у розмірі 46073 (сорок шість тисяч сімдесят три) грн. 75 коп., та суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 631 грн. 37 коп., а всього 46705 (сорок шість тисяч сімсот п`ять) грн. 12 коп.

У іншій частині позову у задоволенні відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Василівський районний суд Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 13 лютого 2020 року.

Суддя М.А. Носик