Постанова

Іменем України

07 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 161/6486/18

провадження № 61-44372св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 липня 2018 року в складі судді Кихтюка Р. М. та постанову апеляційного суду Волинської області від 15 серпня 2018 року в складі колегії суддів: Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю., Киці С. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила надати дозвіл на багаторазовий перетин державного кордону при виїзді з України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його матір`ю ОСОБА_1 до країн Шенгену, Турції, Єгипту без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 на літньо-осінній період тривалістю не більше 14 днів для кожної поїздки та здійснення календарних щеплень в Польщі.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 , як батько малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , всупереч інтересам дитини не надає в добровільному порядку згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 липня 2018 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

У задоволенні стягненні витрат з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в сумі 2 600 грн на правничу допомогу відмовлено.

Місцевий суд, залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , виходив з того, що остання подала заяву про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки після її звернення до суду відповідач надав нотаріально посвідчену згоду на одноразовий тимчасовий виїзд дитини за кордон.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Волинської області від 15 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 липня 2018 року - без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У вересні 2018 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 липня 2018 року та постанову апеляційного суду Волинської області від 15 серпня 2018 року, в якій заявник, посилаючись на порушення судами

норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги те, що клопотання про залишення позовної заяви без розгляду може бути задоволено лише до початку розгляду справи по суті. Крім того, вказує на те, що в результаті необґрунтованих дій позивача він позбавлений можливості стягнення з ОСОБА_1 на свою користь витрат на правничу допомогу в сумі 2 600 грн.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів

Відзив до суду касаційної інстанції не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано цивільну справу № 161/6486/18 з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У листопаді 2018 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_2 , є батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом, відповідач, всупереч інтересам дитини не надавав в добровільному порядку згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення.

У липні 2018 року ОСОБА_1 подала до місцевого суду заяву про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки після її звернення з позовом до суду відповідач надав нотаріально посвідчену згоду на одноразовий тимчасовий виїзд дитини за кордон, відповідно до заяви від 15 червня 2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Куртою Н. В.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, місцевий суд, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач подала заяву про залишення позову без розгляду.

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження в справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач подала заяву про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки після її звернення до суду відповідач надав нотаріально посвідчену згоду на одноразовий тимчасовий виїзд дитини за кордон.

Виходячи з викладеного, давши обґрунтовано правову оцінку обставинам справи, місцевий суд, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно постановив ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Доводи касаційної скарги про те, що клопотання про залишення позовної заяви без розгляду може бути задоволено лише до початку розгляду справи не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до встановленого статті 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Виходячи з системного аналізу зазначених норм процесуального права, подати заяву про залишення позовної заяви без розгляду є правом позивача і таке право не може бути обмежене судом.

Разом з тим, в силу положень зазначених вище норм, відмова в задоволенні заяви про залишення позову без розгляду, поданої під час розгляду справи, свідчить про надмірний формалізм та обмеження прав позивача.

Враховуючи положення частини п`ятої статті 142 ЦПК України суди правильно відмовили в стягненні судових витрат на правничу допомогу з позивача на користь відповідача, оскільки необґрунтованих дій ОСОБА_1 не встановлено, так як відповідач надав нотаріально посвідчену згоду на тимчасовий виїзд дитини за кордон від 15 червня 2018 року, тобто під час розгляду справи місцевим судом та оголошення перерви в судовому засіданні для мирного врегулювання спору.

Крім того, залишення позову ОСОБА_1 без розгляду не порушує будь-яких прав відповідача ОСОБА_2 .

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним ОСОБА_2 у апеляційний скарзі, які обґрунтовано відхилені судом апеляційної інстанції, та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує

суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 липня 2018 року та постанову апеляційного суду Волинської області від 15 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов