ПОСТАНОВА

Іменем України

22 жовтня 2020 року м. Кропивницький

справа № 396/675/19

провадження № 22-ц/4809/1050/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Мурашка С.І., Чельник О.І.

секретар Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький без участі сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 07.05.2020, суддя Майстер І.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 07.12.2016 між нею та ОСОБА_2 укладений договір позики, згідно з яким ОСОБА_1 надала відповідачу готівкові кошти в сумі 4000 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути зазначені грошові кошти до 07 червня 2016 року зі сплатою відсотків у розмірі 6 % щомісяця.

Позивач виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі.

Однак відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань, внаслідок чого на момент звернення до суду з даним позовом виникла заборгованість в розмірі 5440 доларів США, яка в гривневому еквіваленті становить 142745, 60 гривень, 3% річних в розмірі 7919,45 гривень, інфляційні збитки в розмірі 31532, 37 гривень, а всього на загальну суму 182 197, 42 гривень, яку просила стягнути на свою користь із відповідача.

Заочним рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 07.05.2020 позов задоволено частково.

В апеляційній скарзі ставиться питання про зміну рішення суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначається, що суд першої інстанції невірно визначився із сумою яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у зв`язку з невиконанням боргових зобов`язань.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04.08.2020 по справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 03.09.2020 справу призначено до розгляду.

До суду не надано відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 22.10.2020 продовжено строк розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції встановив, що зі змісту розписки від 07.12.2016, складеної ОСОБА_2 , встановлено, що останній позичив у ОСОБА_1 4000 доларів США зі сплатою 6% щомісяця, терміном користування на 6 місяців (а.с.11).

Зазначений документ підтверджує факт передачі позивачем предмету позики відповідачеві.

Факт знаходження оригіналу розписки в розпорядженні позивача підтверджує існування по день розгляду спору цивільно-правових відносин між сторонами, які виникли з договору позики.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню заборгованість саме в іноземній валюті, тобто прострочена сума визначена у розмірі 4000 доларів США, що передбачає і нарахування 3% річних саме із 4000 доларів США , що за період з 08 червня 2017 року по 12 квітня 2019 року становить 221,59 доларів США.

Також, враховуючи, що договірні сторони дійшли згоди щодо виплати позичальником 6% місячних, а тому зазначене дає підстави для висновку, що обов`язок відповідача з виплати відсотків за користування позикою триває виключно протягом встановленого договору 6 місячного строку тобто з 07.12.2016 по 07.06.2017, а тому до стягнення підлягає заборгованість у розмірі 240 доларів США.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення суми, яка бралась у борг, 6% за користування грошима та в частині стягнення 3% річних від простроченої суми боргу відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції також погодився з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції допустив помилку при визначені розміру заборгованості за зобов`язаннями.

З матеріалів справи вбачається, що зі змісту розписки від 07.12.2016, складеної ОСОБА_2 , встановлено, що останній позичив у ОСОБА_1 4000 доларів США зі сплатою 6% щомісяця, терміном користування на 6 місяців (а.с.11).

Зазначений документ підтверджує факт передачі позивачем предмету позики відповідачеві.

Факт знаходження оригіналу розписки в розпорядженні позивача підтверджує існування по день розгляду спору цивільно-правових відносин між сторонами, які виникли з договору позики.

За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Встановлені обставини свідчать, що термін дії зобов`язання становить з дня передачі грошей з 07.12.2016 року і до 07.06.2017 р - 6 місяців.

Відповідно до розписки відповідач зобов`язався сплачувати щомісячно 6% від суми боргу.

З матеріалів справи вбачається, що оскільки сума, яка бралась в борг становить 4000 дол. США, то відповідно боржник щомісяця повинен був сплачувати 240 дол. США (4000х6%).

Сума яка підлягає стягненню за 6 місяців становить =1440 дол. США.(240х6)

Встановлені обставини свідчать, що суд першої інстанції допустив помилку при визначенні суми заборгованості по відсотках.

В частині визначення суми, яка підлягає стягненню в порядку частини 2 статті 625 ЦК України, суд першої інстанції не звернув увагу, що в загальну суму заборгованості включається, як тіло кредиту так і відсотки за договором позики.

Встановлені обставини дають підстави зробити висновок, що сума заборгованості становить = 5400 дол. США.(4000 дол.+1440 дол.)

Відповідно 3% в розумінні частини 2 статті 625 ЦК України становить - 303 дол. США.

Загальна сума яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить:4000 дол. + 1440 дол. США +303 дол. США =5743 дол.США.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Приймаючи до уваги встановленні обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не встановив дійсні обставини по справі, неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права при розгляді справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення, яким позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із відповідача на користь позивача судові витрати за подання позову та апеляційної скарги пропорційно до їх задоволення в розмірі 4554 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити.

Заочне рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 07.05.2020, скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 07.12.2016 за період з 08 червня 2017 року по 12 квітня 2019 року на загальну суму 5743.00 (п`ять тисяч сімсот сорок три ) дол.. США.(4000 дол. - сума заборгованої позики, 1440 дол. - відсотки за користування позикою, 303 дол. США - 3% відсотка відповідно до статті 625 ЦК України).

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4554 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: