ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1388/19 Номер провадження 22-ц/814/2236/20Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р. І. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Бондаревська С.М., Чумак О.В.,

розглянувши у м.Полтаві у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Ленінського районного суду м.Полтави від 19 серпня 2020 року, постановлену суддею Тимчуком Р.І., про зупинення провадження,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Зіньківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, ОСОБА_3 , про скасування боргу зі сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

13.06.2019 ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 , у якому просить скасувати заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 27 228,57 грн. за виконавчим листом №2/541/1382/2014, виданим 10.02.2015 Миргородським міськрайонним судом Полтавської області, звільнивши його від сплати такого боргу.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 19.08.2020 провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Зіньківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, ОСОБА_3 , про скасування боргу зі сплати аліментів зупинено до розгляду Полтавським районним судом Полтавської області цивільної справи №545/3307/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання як чоловіка та дружини.

Ухвала районного суду вмотивована посиланням на норми п.6 ч.1 ст.251, ст.253 ЦПК України та характер спірних правовідносин, які склалися між сторонами.

Відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, а також неповне з`ясування обставин справи, просить ухвалу районного суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає ухвалу суду першою інстанції невмотивованою та такою, що не відповідає позиції Верховного Суду України по справі №6-1957цс16 від 01.02.2017 через відсутність обґрунтувань, яким чином результати розгляду справи №545/3307/18, що знаходиться у провадженні Полтавського районного суду Полтавської області про встановлення факту спільного проживання як чоловіка та дружини, де стороною спору є ОСОБА_4 , можуть вплинути на результати розгляду справи №553/1388/19, що перебуває в провадженні Ленінського районного суду м.Полтави про скасування боргу зі сплати аліментів, нарахованих ОСОБА_2 , як боржнику у виконавчому провадженні.

Просить врахувати правові висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 27.02.2019 у справі №308/5006/16-ц та від 07.11.2018 у справі №1522/27468/12, щодо необхідності обґрунтування зупинення провадження у справі та дотримання розумних строків розгляду справи.

06.10.2020 представник позивача адвокат Дробаха А.Е. надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Вважає, що відповідач, звернувшись в суд із апеляційною скаргою 01.09.2020, пропустила п`ятнадцятиденний строк на оскарження ухвали районного суду від 19.08.2020. Поважність причин пропуску строку нею не обґрунтована, вимога про поновлення такого строку не заявлялася, а тому апеляційний суд мав відмовити у відкритті апеляційного провадження згідно п.4 ч.1 ст.358 ЦПК України.

Звертає увагу, що 31.08.2020 Полтавським районним судом Полтавської області справу №545/3307/18 розглянуто із постановленням рішення, що є підставою для відновлення провадження у справі №553/1388/19, а тому подальше (у вересні 2020 року) оскарження відповідачем ухвали районного суду від 19.08.2020 про зупинення провадження, вважає затягуванням розгляду справи.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.353, ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду про зупинення провадження у справі, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Із матеріалів справи убачається, що 13.08.2019 ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про скасування боргу зі сплати аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що із 25.08.2007 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , від шлюбу мають дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати зі своєю бабою ОСОБА_3 та перебувала на її повному утриманні.

Позивач, за усної домовленості з відповідачкою, у добровільному порядку на картковий рахунок її матері ОСОБА_3 , починаючи із серпня 2014 року сплачував аліменти на утримання дочки на загальну суму 27 228,57 грн., а також ніс додаткові витрати, пов`язані з її навчанням, за період з вересня 2017 року по червень 2019 року, в розмірі 6 550,00 грн.

Діючи усупереч такої домовленості, відповідачка через суд заявила до стягнення аліменти у частці 1/3 від його доходу, починаючи із 13.11.2014 та до досягнення дитиною повноліття, й пред`явила виконавчий лист до примусового виконання в Зіньківський РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області.

Станом на 03.06.2019 державним виконавцем нараховано заборгованість зі сплати аліментів за період з 13.11.2014 по 31.05.2019 в розмірі 27 228,57 грн., про що складено довідку-розрахунок. Позивач заперечує наявність заборгованості та доводить, що ці кошти були сплачені ним на картковий рахунок ОСОБА_3 , як аліменти на дочку./а.с. 2-6 т.1/

19.08.2020, у судовому засіданні, представник позивача адвокат Дробаха А.Е. заявив клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Полтавським районним судом цивільної справи №545/3307/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання як чоловіка та дружини.

Зупиняючи провадження у справі до розгляду Полтавським районним судом цивільної справи №545/3307/18, суд першої інстанції керувався положеннями п.6 ч.1 ст.251, ст.253 ЦПК України.

Апеляційний суд такі висновки визнає помилковими, оскільки вони не відповідають нормам процесуального права та обставинам справи.

Відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно п.5 ч.1 ст.253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п.6 ч.1 ст.251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Оцінюючи доводи учасників цивільного процесу при розгляді питання про зупинення провадження з підстав п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, на предмет неможливості розгляду цієї справи, суд повинен встановити: чи існує тісний матеріально-правовий зв`язок між справами; чи результати розгляду іншої справи можуть вплинути на результати справи, де вирішується питання про зупинення провадження (мають преюдиціальне значення для іншої справи); чи повністю виключається за можливими результатами розгляду іншої справи ймовірність виникнення підстав, з якими цивільний процесуальний закон передбачує перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

При цьому слід враховувати, що неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи.

Із матеріалів справи убачається, що предмет спору по справі, в якій зупинено провадження, є розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з 13.11.2014 по 31.05.2019 в розмірі 27 228,57 грн.,в межах виконавчого провадження з примусового стягнення із боржника ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 .

Обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладений рівною мірою на обох батьків, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі, а тому позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання як чоловіка та дружини, ніяким чином не впливає на обов`язки позивача ОСОБА_2 утримувати дочку, й в окремому порядку оскаржувати заборгованість зі сплати аліментів, нараховану державним виконавцем.

З огляду на фактичні обставини справи та норми права, якими вони регламентовані, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, за заявою представника позивача, без належних доказів та обґрунтованих мотивів, встановив наявність взаємозв`язку декількох спорів й безпідставно зупинив провадження у цій справі до вирішення іншої справи, розгляд якої не впливає на вирішення позову щодо правомірності розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.

Доводи представника позивача - адвоката Дробахи А.Е., викладені ним у відзиві на апеляційну скаргу, таких висновків не спростовують, а твердження щодо пропуску відповідачем строку на апеляційне оскарження ухвали районного суду ґрунтуються на арифметичних помилках при розрахунках.

На стадії відкриття апеляційного провадження, апеляційним судом достеменно встановлено, що відповідач оскаржила ухвалу районного суду від 19.08.2020 із дотриманням строку, визначеного п.2 ч.2 ст.354 ЦПК України, а саме 01.09.2020, що виключає підстави для звернення в суд із мотивованим клопотанням про його поновлення чи застосування наслідків, передбачених п.4 ч.1 ст.358 ЦПК України.

Крім того, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що зупинення провадження у даній справі, відкритого ухвалою суду від 18.06.2019, порушує розумні строки розгляду справи, гарантовані п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що з огляду на характер спору та пріоритетність інтересів дитини, яка є власницею аліментів, є не припустимим.

Разом із цим твердження представника позивача адвоката Дробахи А.Е., викладені ним у відзиві на апеляційну скаргу, щодо затягування відповідачем розгляду справи через оскарження ухвали районного суду про зупинення провадження є неспроможними, оскільки таке право гарантовано учасникам судового процесу згідно п.14 ч.1 ст.353 ЦПК України, а саме по собі постановлення Полтавським районним судом Полтавської області судового рішення, що не набуло чинності, не є підставою для відновлення провадження.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції має об`єктивну можливість розглянути справу, оскільки зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом розгляду даної справи.

Підстави для зупинення провадження у справі відсутні, а тому апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу та повертає справу до районного суду для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.367,368, п.п.3,4 ч.1 ст.379, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Полтави від 19 серпня 2020 року - скасувати.

Матеріали справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Зіньківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, ОСОБА_3 , про скасування боргу зі сплати аліментів - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Постанова суду складена 02.11.2020.

Головуючий суддя Л.І.Пилипчук

Судді С.М.Бондаревська

О.В. Чумак