__________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/3699/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2020 року

Київський районний суд м. Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Якубовській О.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

Встановив,

25.08.2020 року до Київського райсуду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. У відповідності до положень ст.33 ЦПК України позов розподілено судді Калашніковій О.І.

Ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 02.09.2020 року позов прийнято до провадження, відкрите спрощене позовне провадження і справу призначено до судового розгляду з повідомленням сторін про дату, час і місце розгляду справи.

Позивач вимоги в судовому засіданні підтримала і доводила, що відповідач ОСОБА_4 ухиляється від виконання зобов`язань з повернення грошових коштів за договорами позики, укладеними 01.01.2018 року і 11.02.2020 року, а відповідач ОСОБА_5 не виконує свої зобов`язання з повернення грошей за договором позики від 25.02.2016 року. ОСОБА_1 вимагає стягнути з ОСОБА_3 на її позивача користь 55640 грн., а з Гасимової Расмії стягнути відповідно 26120 грн. і 34466 грн.

Відповідачі до суду не з`явились, про дату, час і місце слухання справи сповіщались неодноразово за останнім відомим місцем фактичного проживання, відзив (пояснення) на позов не надали.

Суд дослідив надані позивачем докази і наведені доводи і дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Нотаріальна форма договору позики не вимагається незалежно від суми договору; однак за згодою сторін договору, договір позики може бути укладений в нотаріальній формі. У даному випадку договір позики сторони оформили в письмовій формі, але не посвідчували у нотаріуса. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16.

У даному випадку, розписки, надані позивачем на обґрунтування своїх вимог, не є належним доказом укладання між сторонами договорів позики. Так, розписка від 25.02.2016 року про отримання ОСОБА_6 грошових коштів в сумі 2000 дол.США (а.с.6) виконана двома різними почерками. Як пояснила позивачка в судовому засіданні, на цій розписці тільки слова «обязуюс вернуть 2019.12» і підпис виконані позичальником ОСОБА_6 , а інший текст разом з підписом виконано іншою особою. Розписка від 01.01.2018 року від імені ОСОБА_2 про отримання від ОСОБА_1 800 євро (а.с.7) не містить підпису боржника та відомостей про строк повернення грошових коштів (зазначено «верну в октябре обязательно»). Документ на а.с.8 не є розпискою в отриманні грошових коштів. З тексту документів убачається, що ОСОБА_4 отримала 500 дол.США і за це залишила вироби (прикраси) з золота. Документ не містить дати його складання або дати отримання грошових коштів і не містить відомостей про позикодавця.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивач не довела факту укладання договорів позики з відповідачами і факту виконання нею позивачкою - зобов`язань за договором позики у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.263-265,268 ЦПК України, суд,

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Київський райсуд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Калашнікова О. І.