Номер провадження: 22-ц/813/2281/20
Номер справи місцевого суду: 522/549/19
Головуючий у першій інстанції Шкамерда К. С.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

Головуючого судді Князюка О. В.,

суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О. М.,

за участю секретаря судового засідання Бикової К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06 березня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернулась до Приморського районного суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, в котрому просила суд припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 36,7 кв.м., житлова площа 17,9 кв.м., визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на Ѕ однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 36,7 кв.м., житлова площа 17,9 кв.м., визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на Ѕ однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 36,7 кв.м., житлова площа 17,9 кв.м., припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на садовий будинок АДРЕСА_3 , площею 33,6 кв.м., визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на Ѕ садового будинку АДРЕСА_3 , площею 33,6 кв.м., визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на Ѕ садового будинку АДРЕСА_3 , площею 33,6 кв.м., та стягнення з відповідача судового збору.

У позовній заяві обґрунтовує свої вимоги тим, що 28.04.1992 р. між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 було укладено шлюб, зареєстрований у Палацом урочистих подій виконкому Одеської міської ради, про що складено відповідний актовий запис № 424. Вказаний шлюб розірвано 17.12.2016 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 36,7 кв.м., житлова площа 17,9 кв.м..

Визнано за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на Ѕ однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 36,7 кв.м., житлова площа 17,9 кв.м.

Визнано за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на Ѕ однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 36,7 кв.м., житлова площа 17,9 кв.м.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на садовий будинок АДРЕСА_3 , площею 33,6 кв.м.

Визнано за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на Ѕ садового будинку АДРЕСА_3 , площею 33,6 кв.м.

Визнано за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на Ѕ садового будинку АДРЕСА_3 , площею 33,6 кв.м.

Зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у м.Одесі Одеської області, , місцезнаходження: вул. Черняховського, 6, м.Одеси, повернути ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_4 ):

згідно квитанції №0.0..1 від 11.01.2019 року (оригінал квитанції зберігається в матеріалах справи) 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову, а саме в розмірі 2881,50 грн. (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну грн.. 50 коп.) з рахунку №5008, отримувач УК у м.Одесі/Приморський район/22030101, код отримувача: 38016923, банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.), МФО отримувача: 899998;

згідно квитанції №772220017 від 22.01.2019 року (оригінал квитанції зберігається в матеріалах справи) 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову, а саме в розмірі 1921,00 грн. (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну грн.. 00 коп.) з рахунку №5008, отримувач УК у м.Одесі/Приморський район/22030101, код отримувача: 38016923, банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.), МФО отримувача: 899998.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 50 % суми сплаченого судового збору 4802,50 грн. (чотири тисячі вісімсот дві грн. 50 коп.).

Коротний зміст вимог апеляційної скарги

«26» квітня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.03.2019 року, відповідно до якої апелянт просить рішення суду першої інстанції змінити, зазначивши в його мотивувальній частині вартість квартири ; АДРЕСА_2 у розмірі 944 293 гривні, вартість садового будинку по АДРЕСА_3 у розмірі 820 697 гривні.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та заперечення інших учасників справи

У поданій апеляційні скарзі ОСОБА_1 не погоджуючись частково із рішенням суду посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, ОСОБА_1 наводить наступні доводи:

-В 4 абзаці 2-го аркушу оскаржуваного рішення зазначено, що вартість майна на момент подачі позову складає 426 047 гривень, що підтверджується висновком про вартість майна від 10.01.2019 року. Разом з тим вказаний висновок спростовується матеріалами справи. Зокрема висновком про вартість садового будинку у АДРЕСА_3 де зазначено, що вартість садового будинку становить 462 047 гривень ( т. 1, а.с. 17), та висновком про вартість квартири АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 37), де зазначено, що вартість квартири становить 1 216 193 гривень. Тобто загальна вартість спірного майна подружжя згідно матеріалів наданих позивачем складає 1 723 240 гривень ( 462 047 + 1 216 193), а не 462 047 гривень, як вказано в 4 абзаці 2-го аркушу оскаржуваного рішення.

-Також, апелянт зазначає, що вважає зазначені вище висновки про вартість майна надані позивачем вважає недопустимими доказами, оскільки оцінка спірного майна була проведена з порушенням вимог Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 року № 1140 та вимог Національного стандарту « 2 «Оцінка нерухомого майна» затверджений постановою КМУ від 28.10.2004 року № 1442. Так. Відповідно до приписів п. 50 Національного стандарту № 1 проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап на якому здійснюється зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки. Крім того, ст. 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено. Що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці. Разом з тим, представник суб`єкта оціночної діяльності не мав доступу до майна, що зазначено в самих висновках вартості майна.

-Апелянт зазначає, що судом першої інстанції встановлено неправильну вартість майна. У зв`язку з цим виникає процесуальний ризик використання неправильної вартості в іншій справі, в якій будуть брати участь учасники справи (поділ майна в натурі, стягнення компенсації за частку у спільному майні, виділення майна в натурі тощо).

Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

21 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції додаткові пояснення до апеляційної скарги. Апелянт зазначив, що в матеріалах справи дійсно міститься його заява про згоду з предметом позову на припинення спільної сумісної власності та встановлення спільної часткової власності на нерухоме майно.

ОСОБА_1 звертає також увагу суду апеляційної інстанції. Що у відзиві на позовну заяву, він зазначив, що погодився на припинення спільної сумісної власності на нерухоме майно, але з урахуванням вартості вказаної у звіті № RC190220-02 від 20.02.2019 року, виконаного ТОВ «Регіональний центр оцінки» згідно якого вартість однокімнатної квартири становить 944 293 грн, звіту № RC1900220-03 від 20.02.2019 року, виконаного ТОВ «Регіональний центр оцінки» згідно якого вартість садибного будинку становить 820 697 грн.

Таким чином апелянт вказує, що матеріали справи містять дві абсолютно різні оцінки, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

З огляду на зазначене в апеляційній скарзі та додаткових поясненням до апеляційної скарги ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції змінити, зазначивши в його мотивувальній частині вартість квартири ; АДРЕСА_2 у розмірі 944 293 гривні, вартість садового будинку по АДРЕСА_3 у розмірі 820 697 гривні.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.05.2019 року під головуванням судді Журавльова О.Г. провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06 березня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.06.2019 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя було призначено до розгляду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 01.11.2019 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: О. С. Комлевої, Ю. І. Кравця.

Розпорядженням № 5195 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 07.11.2019 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: Сєвєрової Є. С. та Погорєлової С. О., за таких обставин справу слід прийняти до свого провадження.

10 грудня 2020 року ОСОБА_1 подано заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з проведенням карантину.

Колегія суддів відхиляє заяву ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у звязку з її необгрунтованістю, та вважає за необхідне зазначити наступне.

Ухвалою суду від 07.11.2019 у складі колегії суддів цивільної палати Одеського апеляційного суду справу прийнято до провадження головуючого судді Князюка О.В. та призначено до розгляду.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1 з подальшими змінами, на усій території України з 12 березня установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період з 16 березня встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.

Пунктами 1,5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 20.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки: помаранчевий або червоний, зупинити розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань.

У судовому засіданні 01.10.2020 року ОСОБА_1 було надано можливість викласти свою правову позицію та надати пояснення у даній справі.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Вказана цивільна справа тривалий час перебуває в провадженні апеляційного суду, учасникам справи була надана можливість реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї позиції по справі, вони реалізували свої процесуальні права ще до введення державою карантину.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, тривалий розгляд справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, а також те, що учасники справи реалізували своє процесуальне право щодо участі у судовому засіданні під час розгляду справи та висловили свою процесуальну позицію, тобто створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за відсутності її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини

Судом встановлено, 28 квітня 1992 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено шлюб, який зареєстровано Палацом урочистих подій виконкому Одеської міської ради, про що зроблено актовий запис 424. Зазначений факт підтверджуються копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3 , копія якого додана до позовної заяви.

17 грудня 2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, про що Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану зроблено актовий запис 326 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 .

Під час шлюбу, а саме 06.11.1998 року подружжям придбано квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 36, 7 кв. м., на підставі договору купівлі продажу №1710/98 від 06.11.1998 року).

08.06.2006 року подружжям придбано садовий будинок АДРЕСА_3 , площею 33,6 м. кв., на підставі договору купівлі-продажу від 08.06.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калашник О.В., реєстровий номер 1072, зареєстрованого КП Одеське міське бюро технічної інвентаризації під № 1697 в книзі: 22с-146.

Після розірвання шлюбу відповідач відмовляється в добровільному порядку здійснити розподіл майна подружжя.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується, тому законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині в апеляційному порядку не перевіряється.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно зі ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до ст. ст.. 76, 77 ч.2 ст.78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК).

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 71 Сімейного кодексу України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, вказане майно було придбано сторонами за час їх шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Доказів, які б свідчили що вищезазначене майно було придбане не у період шлюбу, або за особисті грошові кошти одного з подружжя, матеріали справи не містять.

Зазвичай при поділі майна подружжя суд ділить його в натурі, у разі неподільності майна чи речі вирішується питання компенсації.

Вирішуючи справу по суті, суд не відступає від засади рівності часток подружжя, оскільки матеріали справи не містять жодних відповідних доказів для зменшення частки будь-кого з подружжя.

Апеляційний суд обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, в 4 абзаці 2-го аркушу оскаржуваного рішення суду зазначено, що вартість майна на момент подачі позову складає 462 047 гривень, що підтверджується висновком про вартість майна від 10.01.2019.

Разом з тим, вказаний висновок суду першої інстанції спростовується наявними в матеріалах справи висновками про вартість садового будинку по АДРЕСА_3 (т.1, а.с. 17) з якого вбачається, що вартість вказаного майна складає 452 047 гривень та відповідно висновку про вартість квартири АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 37) вартість якої складає 1 216 193 грн.

Таким чином, із доказів, які були надані позивачем вбачається, що загальна вартість спільного майна складає 1 723 240 гривень а не 426 047 гривень як зазначено в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів також приймає доводи апелянта щодо невідповідності висновків про оцінку майна наданих позивачем у справі виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку. Встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 12 Закону України про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання відповідно до договору.

Відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановлено нормативно- правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Частиною 6 статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою КМУ від 10.09.2003 року № 1140 є обов`язковими для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Даним стандартом (п.п. 50-55) зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

Національний стандарт № 2 «Оцінки нерухомого майна», затверджений постановою КМУ від 28.10.2004 року № 1442, є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та провадять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Таким чином, оцінка нерухомого майна повинна здійснюватися у відповідності вище зазначених нормативно-правових актів.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що звіт про незалежну оцінку нерухомого майна, а саме садового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_3 та квартири, за адресою АДРЕСА_4 від 10.01.2019 року надані позивачем у справі ОСОБА_2 є такими, що проведені з порушенням вимог Національного стандарту № 1 та № 2.

Так, згідно приписів п. 50 Національного стандарту № 1 загальні засади оцінки майна і майнових прав проведенню незалежної оцінки передує підготовчий етап, на якому здійснюється зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.

Відповідно до п. 51 Національного стандарту № 1 загальні засади оцінки майна і майнових прав», незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності :

- укладення договору на проведення оцінки

- ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки;

- ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів;

-вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування;

-узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів;

- складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки;

- доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Крім того, статті 11 Закону України «про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Таким чином, виходячи з вищезазначеного, незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний) підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь якому випадку, ж ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього, проте, представник суб`єкта оціночної діяльності не мав доступу до майна, про що зазначено в самих висновках про вартість майна.

Таким чином, судом першої інстанції було встановлено невірну вартість спільного майна подружжя у розмірі 462 047 гривень, яку зазначено в описовій частині оскаржуваного рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне також зазначити, що відповідачем ОСОБА_1 до відзиву на позовну заяву було долучено звіти № RC190220-02 від 20.02.2019 року (т. 1 а.с. 76) та № RC190220-03 від 20.02.2019 року (т. 1 а.с. 95).

Згідно даних звітів під час проведення оцінки суб`єкт оцінки мав відповідний доступ до об`єктів.

Відповідно до вказаних звітів вартість квартири складає 944 293 гривні, вартість садового будинку складає 820 697 гривні. Всього 1 764 990 гривень (944 293 + 820 697) вартість майна подружжя, що підлягає поділу.

Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд вважає за необхідне визначити вартість майна за оцінкою наданою відповідачем ОСОБА_1 згідно звітів № RC190220-02 від 20.02.2019 року (т. 1 а.с. 76) та № RC190220-03 від 20.02.2019 року (т. 1 а.с. 95), оскільки, за даних обставин, не передбачено обов`язку суду призначати експертизу згідно ст.105 ЦПК України. Суд розглядає справу на підставі поданих суду доказів. Сторони не надали суду доказів, які б спростували оцінку спірного майна іншої сторони.

Крім цього, судом враховується і той факт, що позивачем не надано суду заперечень з приводу апеляційної скарги та доказів які б спростовували доводи апелянта.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сам по собі звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором, а тому не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Об`єктивність оцінки майна та здійснення її відповідно до вимог чинного законодавства як обов`язок встановлені Законом «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Разом з тим, за змістом ст. 12 і 33 Закону, звіт про оцінку майна не створює ніяких правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає і підтверджує зроблені оцінювачем висновки і його дії по реалізації свого завдання. Такі висновки містяться в рішенні по справі ВС/КЦС №711/650/13-ц від 04.07.2018.

Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

РЕЗУЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси, від 06 березня 2019 року змінити, виклавши абзац 11 описової частини рішення в новій редакції.

Викласти абзац 11 описової частини рішення замість «Вартість зазначеного майна на момент подачі позову складає 462 047 гривень, що підтверджується висновком про вартість майна від 10.01.2019 року» у наступній редакції «Вартість зазначеного майна на момент подачі позову складає 1 764 990 гривень, з яких вартість квартири по АДРЕСА_5 у розмірі 944 293 гривні, вартість садового будинку по АДРЕСА_3 у розмірі 820 697 гривні, що підтверджується звітом № RC190220-02 від 20.02.2019 року (т. 1 а.с. 76) та № RC190220-03 від 20.02.2019 року».

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21.12.2020 року.

Головуючий: О.В. Князюк

Судді: С.О. Погорєлова

О.М. Таварткіладзе