Справа № 638/6363/19
Провадження № 2/638/1307/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Аркатової К.В.,

секретаря Подосокорської А.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Мельничук О.А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Харкові в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України, третя особа: слідчий прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 про компенсацію моральної шкоди,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просить захисти його конституційне право на компенсацію моральної шкоди, заподіяної неправомірною тривалою бездіяльністю відповідача при імітації розслідування кримінального провадження №0000005 у розмірі 1690065 грн завдану тривалою бездіяльністю відповідача. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з серпня 2010 року по липень 2011 року колишні слідчі УМВСУ в Полтавській області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , зловживаючи службовим становищем, з`явилися до квартири позивача з обшуком здійснюючи неправомірні дії, які призвели до тяжких наслідків. 21.07.2011 року слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави зобов`язано внести прокурора відомості за заявою позивача до ЄРДР за фактом скоєння кримінального правопорушення слідчими. 22.12.2013 року винесено постанову про закриття кримінального провадження, яка скована судом 15.05.2014 року. 27.06.2014 року слідчим повторно винесено постанову про закриття кримінального провадження, яка скасована судом та слідчого відсторонено від подальшого розслідування. На протязі жовтня 2014 року позивач звернувся до слідчого з клопотаннями про проведення слідчих дій, які залишились не розглянутими. 15.10.2013 року відповідачем відкрито кримінальне провадження №0000005. Кримінальні провадження № 0000264 та №0000005 об`єднано з попереднім кримінальним провадженням. 31.10.2015 року слідчим винесено необґрунтовану постанову про закриття кримінального провадження, яка скасована ухвалою суду. Слідчим необґрунтовано залишено без розгляду клопотання позивача про проведення слідчих дій. Слідчий ОСОБА_8, як і його попередники продовжував свою бездіяльність надавав шаблонні відповіді на клопотання не перевіряючи їх доводів, слідчий не проводить досудове розслідування у розумні строки, що спричиняє ОСОБА_1 моральні страждання. Своїми тривалими неправомірними і незаконними діями відповідач заподіяв ОСОБА_1 , оскільки порушені права останнього не поновлені, порушення закону не припинено, позивач вимушений звертатись до суду зі скаргами на бездіяльність відповідача, позбавлений відчуття безпеки, витрачає особистий час для звернення за захистом своїх прав.

Представником Державної казначейської служби України надано відзив з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки правові підстави для застосування норм ст.ст. 1174,1176 відсутні.

Представник прокуратури Полтавської області просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки твердження позивача про наявність моральних страждань не ґрунтуються на вимогах ст.82 ЦПК України та підлягають доведенню на загально визначених підставах згідно ст.81 ЦПК України. Процедура розгляду скарги та форма прийнятого слідчим суддею рішення не передбачає встановлення протиправної поведінки та вини органу досудового розслідування.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити.

Представник відповідача заперечував у задоволенні позовних вимог, зазначивши про відсутність належних доказів спричинення моральної шкоди.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

У відповідності до ст.ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі постанови Октябрського районного суду м.Полтави від 19.08.2010 року проведено обшук в квартирі АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_1 в рамках кримінального провадження №59100063. Постановою старшого слідчого СУ УМВС України в Полтавській області від 21.07.2011 року закрито кримінальну справу №10231067 відносно ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю в його діях ознак злочинів, передбачених ст.190 та ст.358 КК України. Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 22.11.2013 року (справа №554/13530/13-к зобов`язано прокурора Полатавської області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_1 від 15.10.2013 року про скоєння правопорушення начальником СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_7 , слідчими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Постановою старшого слідчого СВ прокуратури Полтавської області від 27.12.2013 року закрито кримінальне провадження №0000264 твід 12.12.2013 року, яка скасована ухвалою суду від 15.05.2014 року (справа №554/454/14-к). Ухвалою слідчого судді від 06.08.2014 року скасовано постанову від 27.06.2014 року про закриття кримінального провадження №0000264. Крім того, ухвалою слідчого судді від 15.10.2014 року зобов`язано слідчого визнати ОСОБА_1 визнати потерпілим у кримінальному провадженні №0000264. Слідчим суддею Октябрського районного суду м. Полтави 04.07.2016 скасовано постанову старшого слідчого СВ прокуратури Полтавської області Сорокіна І.В. від 31.05.2016 про закриття кримінального №000005 від 15.10.2013. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 03.03.2017 року скасовано постанову старшого слідчого СВ прокуратури Полтавської області Сорокіна І.В. від 18.11.2016 року в частині відмови у допиті слідчого, зобов`язано слідчого повторно допитати свідка з урахуванням питань викладених у клопотанні №30/2 від 18.01.2016 року, у задоволенні решти вимог скарги відмовлено. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 10.03.2017 року скасовано постанову старшого слідчого СВ прокуратури Полтавської області Сорокіна І.В. від 18.11.2016 року в частині відмови у допиті слідчого, зобов`язано слідчого повторно допитати свідка з урахуванням питань викладених у клопотанні №35/2 від 18.01.2016 року, у задоволенні решти вимог скарги відмовлено. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 14.03.2017 скасовано постанову старшого слідчого СВ прокуратури Полтавської області Сорокіна І.В. від 18.11.2016 року в частині відмови у допиті слідчого, зобов`язано слідчого повторно допитати свідка з урахуванням питань викладених у клопотанні №32/2 від 18.01.2016 року, у задоволенні решти вимог скарги відмовлено. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 06.03.2017 року скасовано постанову старшого слідчого СВ прокуратури Полтавської області Сорокіна І.В. від 18.11.2016 року в частині відмови у допиті слідчого, зобов`язано слідчого повторно допитати свідка з урахуванням питань викладених у клопотанні №33/2 від 18.01.2016 року, у задоволенні решти вимог скарги відмовлено. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 06.03.2017 року зобов`язано слідчого повторно допитати свідка з урахуванням питань викладених у клопотанні №34/2 від 18.01.2016 року, у задоволенні решти вимог скарги відмовлено. 15.06.2017 року слідчим суддею зобов`язано слідчого включити до переліку питань, поставлених експерту відповідно до постанови про призначення додаткової комп`ютерно-технічної експертизи з урахуванням питань викладених у клопотанні ОСОБА_1 №46 від 17.05.2017 року. Ухвалою слідчого судді від 01.02.2016 року задоволено заяву позивача про відвід прокурора. 14.08.2018 року слідчим суддею зобов`язано слідчого прокуратури Полтавської області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 25.06.2018 року. Ухвалами слідчих суддів від 23.11.2018 року, 21.11.2016 року, 01.02.2016 року, 06.04.2018 року зобов`язано слідчого прийняти процесуальне рішення, відведено слідчих та прокурорів від розгляду кримінальної справи.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органу місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтями 1173, 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16 шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Частиною 6 статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Суд приходить до висновку про доведеність факту порушення конституційних прав позивача, внаслідок бездіяльності відповідачів, про що свідчать відповідні судові рішення.

Вказані обставини, а також подальша необхідність звернення позивача до суду, в порядку визначеному приписами КПК України, з заявами про усунення перешкод, як особі постраждалої від кримінального правопорушення, доступу до правосуддя, привели до моральних та фізичних страждань позивача, який крім того, є особою похилого віку, при цьому у зв`язку з наявністю тяжких, хронічних захворювань визнаний інвалідом 2 групи безстроково.

При цьому відповідно до статті 1174 Цивільного кодексу України та п. п. 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого Постановою КМ України від 03.08.2011 року №845, Державне казначейство України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України виплачує присуджену судом суму відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 січня 1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 5 зазначеної Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи вимоги справедливості, добросовісності та розумності, а також конкретні обставини справи, суд вважає, що на відшкодування моральної шкоди слід стягнути 5000 грн.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.. 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1167, 1174 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218, 259, 264-265, 268 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Прокуратури Полтавської області (м.Полтава, вул.1100-річчя Полтави,7), Державної казначейської служби України (м.Київ, вул.Бастіонна, 6, ), третя особа: слідчий прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 (м.Полтава, вул.1100-річчя Полтави,7) про компенсацію моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Судові витрати покласти за рахунок держави.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, починаючи з 14.02.2020 року.

Головуючий