Справа № 163/379/20
Провадження № 2-о/163/11/20
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2020 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючої - судді Гайдук А.Л.,

з участю секретаря Голядинець О.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису (заінтересована особа - ОСОБА_2 ),

в с т а н о в и в :

У заяві ОСОБА_1 просить видати обмежувальний припис стосовно її колишнього чоловіка ОСОБА_2 строком на шість місяців, заборонивши йому: перебувати в місці спільного проживання по АДРЕСА_1 ; наближатися ближче ніж на 100 метрів до цього місця проживання і її роботи; вести листування, телефонні переговори, розмови в соціальних мережах та месенджерах або контактувати з нею через інші засоби зв`язку і через третіх осіб.

Вимоги обґрунтувала тим, що після розірвання шлюбу згідно рішення суду від 16.09.2011 року ОСОБА_2 постійно проживає без реєстрації разом із нею та їх неповнолітньою донькою по АДРЕСА_1 . Через зловживання колишнім чоловіком алкоголем між ними почали виникати сварки, які переросли в серйозні конфлікти, під час яких поведінка останнього стала надто агресивною. ОСОБА_2 у присутності дитини висловлюється нецензурною лайкою, принижує і ображає її, погрожує фізичною розправою, внаслідок чого вона перебуває під його постійним психологічним тиском. З приводу таких неправомірних дій неодноразово зверталась у поліцію та вважає себе особою, яка зазнала домашнього насильства. Побоюючись за власне життя та життя дитини, вимушена звернутись до суду із цією заявою з метою припинення насильства зі сторони ОСОБА_2 , як кривдника.

В судовому засіданні заявниця заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Пояснила, що шлюб із ОСОБА_2 розірвала по причині його неадекватної поведінки та неприйняттям ним участі в утриманні дітей. Будинок, де вони проживають, фактично належить їй, на даний час в судовому порядку на нього оформляє право власності в порядку спадкування за заповітом. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 в усному порядку домовились, що він зніметься із реєстрації за адресою її проживання і виселиться з будинку, проте він лише знявся з реєстрації, а виселятись в добровільному порядку не бажає. ОСОБА_2 працює на залізниці складачем поїздів, проте на ґрунті зловживання алкоголем вдома вчиняє скандали, застосовує до неї фізичне насилля, ображає, погрожує, в адресу дитини висловлюється нецензурними словами, з будинку виносить дорогоцінні речі, по господарству не допомагає. З приводу таких дій ОСОБА_2 у 2019 році двічі зверталась в поліцію, відносно нього запроваджувались кримінальні провадження.

Заінтересована особа ОСОБА_2 про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений в телефонному режимі, однак в судове засідання не прибув, будь-яких клопотань чи заяв з приводу неможливості розгляду справи за його відсутності не подав.

За викладених обставин суд розглянув справу у відповідності до положень ч.1 ст.3505 ЦПК України за відсутності заінтересованої особи.

Аналізом доказів суд встановив наступні фактичні обставини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 14.05.1996 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Любомльського районного суду від 16.09.2011 року.

Із цього рішення суду вбачається, що у період шлюбу у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За інформацією Любомльського ВП ГУНП у Волинській області від 28.01.2020 року, у період з 01.01.2018 року по 27.01.2020 року заявниця ОСОБА_1 чотири рази зверталась у поліцію на дії колишнього чоловіка ОСОБА_2 : ІНФОРМАЦІЯ_3 - з приводу того, що він відмовляється залишати її будинок; 29.07.2019 року - заважає їй спокійно жити; двічі 05.11.2019 року - потребує психологічної допомоги, поводить себе неадекватно та агресивно. Крім цього, 23.07.2019 року в поліцію надійшло повідомлення з медичного закладу про нанесення заявниці 20.07.2019 року її колишнім чоловіком тілесних ушкоджень.

По вказаних фактах лише у двох випадках, які мали місце 20.07.2019 року та 05.11.2019 року, відносно ОСОБА_2 були складені адміністративні протоколи за ознаками ст.1732 КУпАП.

Так, згідно постанови Любомльського районного суду від 28.10.2019 року, ОСОБА_2 біля 20:00 години 20.07.2019 року, перебуваючи по місцю свого проживання в селі Руда Любомльського району Волинської області в стані сп`яніння, вчинив насильство в сім`ї відносно своєї співмешканки ОСОБА_1 , з якою проживають однією сім`єю: ображав нецензурними словами, наніс тілесні ушкодження, заподіявши шкоду її психічному та фізичному здоров`ю. Провадження у цій справі відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.1732 КУпАП закрите за збігом строку для накладення стягнення. Зі змісту постанови слідує, що на підставі письмових доказів у справі суд вбачає наявність у діях ОСОБА_2 . складу цього правопорушення.

Постановою Любомльського районного суду від 09.12.2019 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.1732 КУпАП за те, що він біля 15:00 години 05.11.2019 року по місцю свого проживання в селі Руда Любомльського району Волинської області вчинив насильство в сім`ї відносно своєї співмешканки ОСОБА_1 , з якою проживають однією сім`єю: ображав нецензурними словами, шарпав за одяг, намагався затіяти бійку, заподіявши шкоду її фізичному та психічному здоров`ю.

Відповідно до п.3 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року № 2229-VIII (далі- Закон) домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно ст.24 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника є спеціальним заходом щодо протидії домашньому насильству, а згідно п. 6 ст.1 цього Закону кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

У пунктах 4, 14, 17 ст.1 Закону наведені визначення економічного, психологічного та фізичного насильства.

За змістом п.7 ч.1 ст.1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч.3 ст.26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 ч.1 ст.1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Отже, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису необхідно встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінити наявність ризиків продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Вимоги заяви про видачу відносно ОСОБА_2 обмежувального припису заявниця обґрунтувала чиненням зі сторони ОСОБА_2 психологічного насильства.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

На підставі комп`ютерної програми суду «Д-3» судом встановлено, що в листопаді 2019 року заявник уже зверталась до суду із аналогічною заявою про видачу відносно її колишнього чоловіка обмежувального припису. Рішенням Любомльського районного суду від 14.11.2019 року, яке набрало законної сили 19.12.2019 року, у задоволенні вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Згідно із ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зі змісту рішення суду від 14.11.2019 року вбачається, що заявлені вимоги заявник обґрунтовувала аналогічними доказами, що й додала до цієї заяви, за виключенням постанови суду від 09.12.2019 року по факту сімейного насильства 05.11.2019 року, який на той час ще не був розглянутий судом.

Усім цим доказам, окрім постанови суду від 09.12.2019 року, суд надав оцінку, як кожному окремо, так і в їх сукупності, та дійшов висновку про недоведеність наявності систематичного домашнього насильства зі сторони ОСОБА_2 .

Натомість суд встановив наявність між заявницею та ОСОБА_2 спору з приводу проживання останнього разом із нею в будинку по АДРЕСА_1 , який фактично є спором про виселення, а тому не може бути вирішений шляхом застосування до особи обмежувального припису.

Постановою суду від 09.12.2019 року дійсно встановлений факт сімейного насильства відносно заявниці зі сторони її колишнього чоловіка ОСОБА_2 , що мало місце ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Проте, з цього часу минуло уже понад три місяці, упродовж яких, як стверджено інформацією Любомльського відділу поліції, заявниця з приводу неправомірних дій ОСОБА_2 до правоохоронних органів не зверталась та іншими належними і допустимими доказами продовження останнім чи повторного вчинення насильства в сім`ї не довела.

Отже, від дня ухвалення судом рішення від 14.11.2019 року нових фактів чи обставин, які б давали підстави вважати ОСОБА_2 кривдником в розумінні положень вище вказаного Закону заявниця не навела і не підтвердила.

Разом із цим, з пояснень заявниці в судовому засіданні встановлено, що між нею та ОСОБА_2 продовжує існувати житловий спір з приводу проживання останнього в будинку, який фактично належить їй в порядку спадкування. Цей спір, як уже зазначав суд в ухваленому рішенні від 14.11.2019 року, підлягає розгляду за правилами позовного провадження, а не в порядку глави 13 ЦПК України шляхом застосування до особи обмежувального припису.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи із встановлених фактичних обставин по справі та наведених норм процесуального і матеріального права, суд вважає, що надані заявницею докази не є достатніми для підтвердження існування юридичних фактів, з якими Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» пов`язує можливість видачі обмежувального припису, а також свідчити про існування ризиків настання насильства зі сторони ОСОБА_2 у майбутньому в разі не встановлення щодо останнього обмежувального припису.

Таким чином, за відсутності достатніх і обґрунтованих підстав для видачі обмежувального припису, у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265, 294 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення може бути по-дано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Ім`я заявника - ОСОБА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 .

Ім`я заінтересованої особи - ОСОБА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_2 .

Дата складання повного судового рішення - 12 лютого 2020 року.

Головуюча : суддя А.Л. Гайдук