ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» листопада 2020 року

м. Харків

справа № 2018/2-1628/11

провадження № 22ц/818/5220/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

скаржниця - ОСОБА_1 , представник скаржниці - ОСОБА_2 ,

заінтересовані особи - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Білої І.В., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Московський відділ державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2020 року в складі судді Якуші Н.В.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Білої Ірини Володимирівни, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Московський відділ державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» звернулася до суду з скаргою на дії державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Скарга мотивована тим, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2012 року у справі № 2018/2-1628/11 стягнуто солідарно з неї, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 6/4/2007/840-К/149 від 12 березня 2007 року в розмірі 1 562 598,90 грн.

18 лютого 2013 року Київським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 2/2018/229/2012/03, строк пред`явлення якого до виконання до 29 квітня 2013 року.

Зазначила, що 06 вересня 2013 року виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Після переривання строку пред`явлення виконавчого листа до виконання строк закінчився 06 вересня 2014 року.

Вказала, що тільки 15 вересня 2014 року стягувач подав до Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції заяву про відкриття виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Ткачом Д.М. від 18 вересня 2014 року ВП № 44779794 відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2/2018/229/2012/03, виданого 18 лютого 2013 року Київським районним судом м. Харкова.

Вважала, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 18 вересня 2014 року є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що стягувачем пред`явлено виконавчий лист до виконання з пропуском строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Зазначила, що про наявність виконавчого провадження вона дізналася лише 29 жовтня 2019 року, коли її представник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження.

Просила скасувати постанову державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Ткача Д.М. від 18 вересня 2014 року про відкриття виконавчого провадження № 44779794 за виконавчим листом № 2/2018/229/2012/03, виданим Київським районним судом м. Харкова 18 лютого 2013 року про солідарне стягнення з неї, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованості за кредитним договором № 6/4/2007/840-К/149 від 12 березня 2007 року в розмірі 1 562 598,00 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким її скаргу задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, не звернув увагу на те, що як вбачається з листів державної виконавчої служби від 13 серпня 2020 року та 28 серпня 2020 року, матеріалів виконавчого провадження заява стягувача про відкриття виконавчого провадження надійшла до відділу 15 вересня 2014 року та жодних доказів направлення заяви до виконавчої служби засобами поштового зв`язку товариством не надано.

02 листопада 2020 року до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій представник зазначив, що товариство не погоджується з апеляційною скаргою. Вважав, що це є намаганням боржника ввести суд в оману з метою переоцінки доказів з урахуванням обставин, яких фактично не існує. Наполягав на тому, що заява про відкриття виконавчого провадження направлена стягувачем до виконавчої служби 06 вересня 2020 року поштовим відправленням, а саме, цінним листом з описом вкладення, про що суду були надані відповідні докази.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду - залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивована тим, що стягувач пред`явив виконавчий документ до виконання в межах строку для його пред`явлення, тому державний виконавець під час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження дотримався вимог вказаного Закону та правомірно відкрив виконавче провадження.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2012 року у справі № 2018/2-1628/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 6/4/2007/840-К/149 від 12 березня 2007 року в розмірі 1 562 598,90 грн, суму сплаченого судового збору - держмита в розмірі 1700,00 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення з розгляду справи в розмірі 120,00 грн.

На виконання вказаного судового рішення 18 лютого 2013 року Київським районним судом м. Харкова видано виконавчі листи № 2/2018/229/2012/03, які отримано представником стягувача 18 лютого 2013 року.

На виконавчому листі № 2/2018/229/2012/03 проставлено відмітку про те, що 06 вересня 2013 року на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу (а.с.8 том 3).

Засобами поштового зв`язку 06 вересня 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» на адресу Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції направив заяву про відкриття виконавчого провадження № 928 від 05 вересня 2014 року, яку отримано державною виконавчою службою 11 вересня 2014 року, що підтверджується копією фіскального чеку від 06 вересня 2014 року, описом вкладення цінного листа та рекомендованим зворотнім повідомленням (а.с.112-115 том 3).

Постановою Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 18 вересня 2014 року відкрито виконавче провадження № 44779794 з виконання виконавчого листа № 2/2018/229/2012/03, виданого 18 лютого 2013 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з боржниці ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованості за кредитним договором № 6/4/2007/840-К/149 від 12 березня 2007 року в розмірі 1 562 598,90 грн (а.с.7 том 3).

15 травня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» укладено договір № GL3N017513 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» перейшло право вимоги, зокрема, за кредитним договором № 6/4/2007/840-К/149 від 12 березня 2007 року, договором іпотеки № 6/4/2007/980-І/153 від 12 березня 2007 року, договорами поруки №№ 6/4/2007/840-П/152, 6/4/2007/840-П/151, 6/4/2007/840-П/150 від 12 березня 2007 року (а.с.159-161 том 3).

15 травня 2020 року Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» складено акт приймання-передачі оригіналів документів до договору № GL3N017513 про відступлення права вимоги від 15 травня 2020 року, за яким банк передав, а новий кредитор прийняв документи кредитних справ: кредитна справа № 6/4/2007/840-К/149, в тому числі, оригінали; кредитний договір № 6/4/2007/840-К/149 від 12 березня 2007 року; договір іпотеки № 6/4/2007/980-І/153 від 12 березня 2008 року; договори поруки №№ 6/4/2007/840-П/152, 6/4/2007/840-П/151, 6/4/2007/840-П/150 від 12 березня 2007 року; матеріали претензійно-позовної роботи 1 том (а.с.157 зворот том 3).

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконання судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Частиною 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, зокрема, інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 2 статті 24 зазначеного Закону в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Тобто, дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Згідно з пунктом 5 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» свідчить, що положення цього закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності цим законом. Цим пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 640/4782/15-ц, від 14 серпня 2019 року у справі № 464/3644/18-ц.

Статтею 23 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 1999 року передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: пред`явленням виконавчого документа до виконання; частковим виконанням рішення боржником; наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Відповідно до статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи свідчать про те, що 18 лютого 2013 року Київським районним судом м. Харкова видано виконавчі листи № 2/2018/229/2012/03, зокрема, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованості за кредитним договором № 6/4/2007/840-К/149 від 12 березня 2007 року в розмірі 1 562 598,90 грн.

06 вересня 2013 року на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» вказаний виконавчий документ повернуто стягувачу.

Таким чином, з 06 вересня 2013 року розпочався новий перебіг строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та закінчився 06 вересня 2014 року.

15 вересня 2014 року Московським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції отримано від Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заяву про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2/2018/229/2012/03, виданого 18 лютого 2013 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованості за кредитним договором № 6/4/2007/840-К/149 від 12 березня 2007 року в розмірі 1 562 598,90 грн, що підтверджується відповідним штампом державної виконавчої служби. Вказану заяву надіслано стягувачем засобами поштового зв`язку 06 вересня 2014 року. Протягом 8 років борг банку не погашено.

В суді апеляційної інстанції представник скаржниці наполягав на тому, що доказів направлення заяви поштою до виконавчої установи, а саме, конверту, товариство не надало.

Проте, ці пояснення представника скаржниці, доводи апеляційної скарги щодо цього спростовуються матеріалами справи.

Також, в суді апеляційної інстанції представник скаржниці не заперечував проти того, що борг банку не погашено. Така ситуація виникла, як пояснив представник скаржниці, у зв`язку з відсутністю у скаржниці грошових коштів.

Аналізуючи норми права та обставини справи, колегія суддів вважає, що стягувач, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра», пред`явив виконавчий документ до виконання в межах строку для його пред`явлення, в останній його день.

Відмовляючи в задоволенні вимог скарги, суд першої інстанції і виходив з саме з цього.

Встановивши, що державним виконавцем 18 серпня 2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог скарги боржниці.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження відповідає вимогам закону, підстави для задоволення вимог скарги відсутні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат не вирішувалось.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 06 листопада 2020 року.