КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/3513/2020 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Гаращенка Д.Р.

суддів: Невідомої Т.О., Пікуль А.А.,

за участю секретарів судового засідання Телятник І.М., Гавриленко М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 01 листопада 2019 року в справі за заявою ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 недієздатним, встановлення опіки та призначення опікуна, заінтересована особа: Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про обмеження цивільної дієздатності ОСОБА_2 , встановлення над ним піклування та призначення її піклувальником.

19 грудня 2018 року ОСОБА_1 подала заяву про зміну предмета позову та остаточно просила визнати ОСОБА_2 недієздатним, встановити над ним опіку та призначення її його опікуном.

В обґрунтування заяви зазначила, що вона є рідною тіткою ОСОБА_2 і його найближчою родичкою, оскільки його батько невідомий, а мати померла.

Внаслідок тяжкої черепно-мозкової травми завданої ОСОБА_2 йому встановлена 1 група інвалідності, він пересувається на інвалідному візку, отримує допомогу в Територіальному центрі соціального обслуговування Дарницького району і перебуває на обліку у лікаря-психіатра.

Зазначила, що наявний у ОСОБА_2 психічний розлад, що проявляється у неадекватній поведінці, нав`язливих думках, параноїдальних висловлюваннях, суттєво впливає на його волю, пам`ять та інтелект і дає підстави для обмеження його цивільної дієздатності і встановлення над ним піклування.

Крім того, 01 листопада 2019 року ОСОБА_1 подала клопотання про призначення судової - психіатричної експертизи на вирішення якої просила поставити наступні питання:

- Чи хворіє ОСОБА_2 на психічні хворобу?

- Чи розуміє ОСОБА_2 значення своїх дій та чи може керувати ними?

- Чи може за своїм станом здоров'я розпоряджатися своїм нерухомим майном?

- Чи потребує піклувальника?

Також ОСОБА_1 просила суд викликати в судове засідання та допитати лікаря-психіатра ОСОБА_3 та приєднати електронні докази.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року у задоволенні клопотань ОСОБА_1 було відмолено.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року ОСОБА_1 у задоволенні заяви про визнання ОСОБА_2 недієздатним і встановлення над ним опіки і призначення опікуна було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та ухвалою суду першої інстанції від 01 листопада 2019 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила:

1) скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року в частині відмови у прийнятті електронних доказів, витребування доказів, виклику у судове засідання лікаря-психіатра Деревчука О.О., призначення судово-психіатричної експертизи, задовольнити клопотання від 01 листопада 2019 року про витребування доказів, виклику у судове засідання лікаря-психіатра Деревчука О.О., призначення судово-психіатричної експертизи; витребувати медичну картку ОСОБА_2 з Київської міської психоневрологічної лікарні № 2;

2) скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року, заявлені вимоги про визнання недієздатним ОСОБА_2 вирішити за результатами отриманих висновків судово-психіатричної експертизи.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що ОСОБА_1 є рідною тіткою ОСОБА_2 .

Внаслідок вчинення на останнього розбійного нападу у 2004 році йому було встановлено діагноз - тяжка черепно-мозкова травма, забій головного мозку, субдоральна гідромас під правої гемісфери, дислокаційно-стволовий синдром, септичний стан, ендротрахеїт, двухстороння бронхопневмонія.

Остаточний діагноз поставлений у 2012 році - посттравматичний правосторонній деформуючий кокс артроз 4 ступеню, консолідований перелом середньої треті правого стегна, больовий синдром, функціональна недостатність 3 ступеню, правосторонній геміпарез. ОСОБА_2 потребував сторонньої допомоги, тому на прохання його матері ОСОБА_1 стала постійно проживати разом з ними та допомагати по догляду за ОСОБА_2 .

У 2015 році померла мати ОСОБА_2 - ОСОБА_4 .

Апелянт зазначає, що вона продовжувала проживати разом із племінником та піклуватися про нього, оскільки родичів ОСОБА_2 крім неї та її сім`ї більше не має.

Зазначила, що з літа 2016 року психічний стан ОСОБА_2 значно погіршився, йому постановлено додатковий діагноз - епілепсія. З кінця 2017 року стан ОСОБА_2 значно погіршився, він скаржився на поганий сон, важкість у голові, став роздратованим, відмовився від спілкування з ОСОБА_1 та її сім`єю.

На прохання ОСОБА_2 . ОСОБА_1 залишила його місце проживання.

За результатами огляду лікарем-психіатром ОСОБА_2 його психічний стан було охарактеризовано як конкретний, орієнтований вірно, мова дизартична, мислення інертне, в`язке, паралогічне, висловлює маячні ідеї особливого характеру, переслідування, впливу, отрути їжі, негативного впливу сонця на свій організм.

ОСОБА_2 поставлено на консультативний облік.

Оскільки психічний стан ОСОБА_2 погіршувався, його почали відвідувати сторонні люди, невідомі ОСОБА_1 , а тому з метою захисту немайнових та майнових прав ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернулась до суду.

Апелянт зазначила, що під час судового розгляду судом першої інстанції вона заявляла клопотання про допит свідків, долучення електронних доказів, проведення судово-психіатричної експертизи, витребування картки ОСОБА_2 з психоневрологічної лікарні, проте суд першої інстанції не задовольнив заявлені клопотання та не знайшов підстав для проведення експертизи.

Апелянт з такими висновками суду не погоджується, вважає, що суд упереджено ставився до заявці, обмежував її у законних права як сторону у справі, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, оскільки відмовив у зміні предмета позовних вимог, та відхилив заявлені клопотання.

Суд надав не вірну оцінку допитаним у судовому засіданні свідкам.

В обґрунтування вимог про визнання ОСОБА_2 недієздатним заявниця зазначила агресивну поведінку, епілептичні напади, значну втрату маси тіла племінника, діагноз сімейного лікаря ОСОБА_5 про направлення ОСОБА_2 до психоневрологічного диспансеру, перебування останнього на обліку у Київській міській психоневрологічній лікарні № 2, витяги із записів медичної картки ОСОБА_2 , зміст електронних листів, відповідно до яких останній стверджує, що його їжа та вода з водопроводу отруйна.

Вважає, що існує достатньо доказів для призначення судово-психіатричної експертизи та визнання ОСОБА_2 недієздатним і призначення ОСОБА_1 його піклувальником.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та ії представник підтримали апеляційну скаргу та просили ії задовольнити.

Представник ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги, просив її відхилити, рішення та ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи. Надіслав до суду заяву з проханням провести судове засідання без участі представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення та ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у квітні 2004 року ОСОБА_2 переніс тяжку черепно-мозкову травму з забоєм головного мозку та формуванням субдуральної гематоми лівої гемісфери, внаслідок чого втратив здатність самостійно пересуватись, у нього проявились елементи сенсомоторної афразії з астеноневротичним сидромом та напади епілепсії.

18 серпня 2004 року ОСОБА_2 було вперше встановлено 1 групу інвалідності, а з 31 серпня 2006 року інвалідність встановлена безстроково.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 проживав разом з матір`ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Після смерті матері ОСОБА_2 проживає сам.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є тіткою ОСОБА_2 ,. рідною сестрою його померлої матері.

Інших близьких родичів у ОСОБА_2 , окрім неї та її дітей, у нього немає.

З пояснень заявниці вбачається, що з 2004 року вона допомагала сестрі у догляді та лікуванні її сина, а коли стан здоров`я сестри погіршився взяла на себе обов`язки по забезпеченню умов життя племінника.

Після смерті матері в кінці 2017 року ОСОБА_2 відмовився від опіки ОСОБА_1 та перестав пускати її в свою квартиру і з того часу проживає сам.

ОСОБА_2 як особа з інвалідністю, потребує постійного стороннього догляду, перебуває на обліку у Територіальному центрі соціального обслуговування Дарницького району м. Києва, соціальні працівники якого надають йому необхідну допомогу.

ОСОБА_2 є власником двох квартир, одну з яких здає в оренду, а в іншій мешкає сам.

Судом також встановлено, що зі слів сімейного лікаря та самого ОСОБА_2 у нього є кошти в банківських установах, які надійшли як благодійна допомога на його лікування ще за життя матері.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_2 не має хронічного стійкого психічного розладу та здатний у повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а відтак підстави для визнання його недієздатним чи обмеження його цивільної дієздатності відсутні.

За своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_2 опіки та піклування не потребує.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає зазначеній нормі процесуального закону.

Колегія суддів встановила, що крім медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_2 . Київської міської психоневрологічної лікарні №2 інших документів медичного характеру, які б свідчили про психоневрологічний стан здоров`я ОСОБА_2 , матеріали справи не містять.

Також встановлено, що 01 березня 2018 року у зв`язку з численними зверненнями родичів, сусідів та народного депутата ОСОБА_2 було оглянуто лікарем-психіатром на дому в присутності сімейного лікаря.

Судом першої інстанції було витребувано та досліджено медичну картуамбулаторного хворого ОСОБА_2 . Київської міської психоневрологічної лікарні №2.

Встановлено, що у медичній карті наявний запис про психічний статус хворого на момент огляду: контактний; орієнтований вірно; мова дизартрична; мислення інертне, в`язке, паралогічне; висловлює маячні ідеї особливого характеру: переслідування, впливу; відмічає відчуття отрути в їжі та негативного впливу сонця на свій організм; некритичний; емоційно нестабільний; пам`ять та інтелект знижені.

За результатами огляду лікар-психіатр встановив діагноз: органічне ураження центральної нервової системи травматичного ґенезу; інтелектуально-мнестичне зниження; галюцинаторно-маячний синдром, та поставив ОСОБА_2 на консультативний облік.

Подальші записи до медичної карти внесені зі слів ОСОБА_1 , яка зверталась на прийом до лікаря-психіатра 05 червня 2018 року, 20 серпня 2018 року, 29 серпня 2018 року, 31 жовтня 2018 року та 26 грудня 2018 року.

Встановлено, що крім заяви ОСОБА_1 та наданих нею роздруківок електронних листів та направлень сімейного лікаря, жодних інших звернень і заяв скарг (сусідів, народного депутата) у медичній карті ОСОБА_2 немає.

Також у медичній карті наявний лист заступника головного лікаря Київської міської психоневрологічної лікарні №2 на адресу начальника Дарницького УП ГУ НП у м. Києві, з якого вбачається, що ОСОБА_1 зверталась до поліції із заявою, у зв`язку з чим було надано відповідь про відсутність достатніх підстав для обґрунтованого припущення про наявність у ОСОБА_2 тяжкого психічного розладу, а відтак і для його огляду у примусовому порядку.

Колегія суддів встановила, що судом першої інстанції було допитано сімейного лікаря ОСОБА_5 , який працював спільно з його матір`ю та пояснив, що знає і лікує ОСОБА_2 впродовж 23 років, йому відомі усі обставини перебігу його хвороби і лікування.

Після тяжкої травми ОСОБА_2 , який у 18 років став інвалідом внаслідок неврологічного захворювання, пересувається на інвалідному візку і останні два роки за своїм бажанням мешкає сам, при цьому повністю справляється з усіма побутовими проблемами, самостійно спілкується з комунальними службами, поводить себе адекватно, приймає рішення і несе за них відповідальність.

У лікаря особисто ніколи не виникало підозри щодо наявності у ОСОБА_2 тяжкої психічної хвороби, а лікаря-психіатра він запросив за неодноразовими, практично щоденними, наполяганнями тітки.

Два роки тому він дійсно спостерігав у ОСОБА_2 фобії і страхи, які на думку психіатра були, ймовірно, навіяні матір`ю, яка турбувалась про долю сина і переконувала його в необхідності бути обережним і не довіряти людям.

За результатами огляду психіатр не зробив висновку про наявність у ОСОБА_2 психічної хвороби, але рекомендував прийом психіатричного препарату та повідомив, що за хворим необхідно поспостерігати.

Судом першої інстанції встановлено, що за результатами огляду ОСОБА_2 лікарем-психіатром була надана наступна характеристика психічного стану як конкретний, орієнтований вірно, мова дизартична, мислення інертне, в`язке, паралогічне, висловлює маячні ідеї особливого характеру, переслідування, впливу, отрути їжі, негативного впливу сонця на свій організм. ОСОБА_2 поставлено на консультативний облік.

Згідно зі ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Згідно з ч. 1 ст. 298 ЦПК України суд за наявності даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Колегія суддів під час судового розгляду не встановила достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи ОСОБА_2 , а тому вважає, що доводи апелянта щодо неправомірної відмови суду в задоволені клопотань та відмови у задоволені вимог щодо визнання особи недієздатною безпідставними.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів ретельно вивчив справу, дослідив усі наявні докази та прийшов до вірного висновку про відмову у задоволені заяви.

Під час апеляційного розгляду колегія суддів не встановила упередженості суду першої інстанції до заявниці та обмеження її законних прав.

Колегією суддів були розглянуті усі клопотання заявниці, у задоволені яких було відмовлено з тих підстав, що колегія суддів відповідно до ч. 1 ст. 298 ЦПК України не встановила достатніх даних, про розлад здоров`я ОСОБА_2 , необхідних для призначення судово-психіатричної експертизи, а інші клопотання вважала безпідставними.

Колегія суддів вважає, що матеріалами справи встановлено, що заявниця більше турбується своїми власними інтересами з метою визнати особи недієздатною, що підтверджується її численними зверненнями до лікаря і відповідними записами в медичній карті, чим здоров`ям самого ОСОБА_2 і наданням йому належної допомоги.

Враховуючи те, що заяв чи скарг на ОСОБА_2 з приводу його поведінки за станом здоров`я матеріали справи не містять, медична карта, досліджена судом, не вказує на психічний розлад людини та його стан здоров'я не становить небезпеку для оточуючих його людей, колегія суддів вважає, що пояснення свідків, допитаних в судовому засіданні, не можуть бути належним доказом психічного розладу ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції надав вірну оцінку допитаним у судовому засіданні свідкам.

Враховуючи викладене, колегія судді вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу та рішення суду першої інстанції від 01 листопад 2019 року без змін.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2020 року.

Головуючий суддя Гаращенко Д.Р.

Судді Невідома Т.О.

Пікуль А.А.