Постанова

Іменем України

05лютого 2020 року

м. Київ

справа № 753/12960/15-ц

провадження № 61-3004 св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Яремка В. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва у складі судді Коренюк А. М. від 10 жовтня 2018 рокута постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Матвієнко Ю. О., Іванової І. В., Мельника Я. С., від 17 січня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Посилався на те, що 08 червня 2015 року під час розгляду в Дарницькому районному суді міста Києва цивільної справи № 753/6498/15-ц за його позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 відповідач заявила суду, що він «є людиною, яка вживає наркотики», «не людина», «не має права виховувати дитину», «вчиняв насильницькі дії», «має сім`ю в Броварах», «вигнав старшу доньку надвір», «душив відповідача разом зі своїм товаришем ОСОБА_4 ».

Крім того, 01 липня 2015 року в Апеляційному суді міста Києва під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 березня 2015 року у справі № 753/1268/15-ц, ОСОБА_2 заявила, що він - батько дитини - «наркоман», «на очах у власної дитини душив її», «власний батько виганяє дітей з квартири, забираючи абсолютно все майно», «ОСОБА_1 живе в Броварах, у нього інша сім`я, на ОСОБА_5 він просто приходить, щоб побити мене, пограбувати, зробити там дебоші, які йому потрібно, всіх тримати в страху і поїхати назад», «він вигнав старшу доньку», «замість того, щоб допомагати, він судами гроші видирає», «він скрипку у дитини вкрав», «він вкрав документи», « ОСОБА_6 приходив, він бив, він душив при дитині мене», «він психічно хворий», «він наркоман».

Зазначає, що вищевказана поширена у судових засіданнях інформація порочить честь, гідність та його ділову репутацію, у зв`язку із чим просив визнати цю інформацію недостовірною та зобов`язати ОСОБА_2 її спростувати шляхом особистого подання письмової заяви до Дарницького районного суду міста Києва судді Парамонову М. Л. та Апеляційного суду міста Києва судді Музичко С. Г. Крім того, просив стягнути з відповідача на свою користь 15 000,00 грн моральної шкоди, завданої приниженням честі, гідності та ділової репутації.

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, який ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 10 жовтня 2018 року залишено без розгляду.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 10 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 січня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що висловлені судження ОСОБА_2 , які оспорює ОСОБА_1 , є оціночними, а тому відсутні правові підстави для задоволення вказаного позову. При цьому суди посилались на те, що оскільки відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідної дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2019 року, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове про задоволення позову в частині визнання інформації недостовірною та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про те, що поширена відповідачем інформація є оціночним судженням, оскільки відповідач висловила категоричні інформативні твердження під час судових засідань. Вважає, що поширена відповідачем стосовно нього інформація є констатацією недостовірних фактів, а саме скоєння ним злочинів, правопорушень, аморальних вчинків, образ, фактичним твердженням, яке грубо порушує його особисті немайнові права, а тому суди необґрунтовано відмовили у задоволенні позову.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 11 листопада 2003 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 28 травня 2013 року розірваний. Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Інформація, спростування якої вимагає позивач, є результатом участі відповідача у судових засіданнях 08 червня 2015 року під час розгляду в Дарницькому районному суді міста Києва цивільної справи № 753/6498/15-ц за позовами сторін про визначення місця проживання дитини та 01 липня 2015 року під час розгляду в Апеляційному суді міста Києва апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 березня 2015 року у справі № 753/1268/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення дитини за місцем постійного проживання.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Конституція України визначає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та що кожен має право на повагу до його гідності (статті 3, 28).

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з частиною другою та третьою статті 34 Конституції України і статтею 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі (абзац 2 пункту 15 постанови Пленуму № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач поширювала інформацію, на спростування якої пред`явлено позов, в межах судових засідань при розгляді цивільних справ № 753/6498/15-ц, № 753/1268/15-ц.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є така інформація фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції.

Якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання у право має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя.

Суди попередніх інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову та обґрунтовано виходили з того, що інформація, спростування якої вимагає позивач, є результатом участі відповідача в судовому засіданні під час розгляду справи № 753/6498/15-ц, № 753/1268/15 із застосуванням таких мовних засобів, які свідчать про те, що поширена відповідачем інформація є оціночним судженням, яку відповідач не розповсюджувала поза межами судового засідання.

Таким чином, оскільки не відбулось поширення недостовірної інформації у вигляді фактів щодо позивача, відсутній склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення вимог позивача.

Доводи касаційної скарги про наявність недостовірної інформації, яка порочить честь, гідність та його ділову репутацію є безпідставними, оскільки розповсюджена інформація є оціночним висловлюванням, містила оцінку дій позивача при розгляді спору про визначення місця проживання дитини сторін, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, не була доступною для необмеженого кола осіб. Про те, що спростування цієї інформації важливо для позивача саме в контексті розгляду судових справ щодо місця проживання дитини свідчить і прохання відповідача спростувати цю інформацію шляхом подання відповідних заяв суддям, в провадженні яких знаходились ці справи. Вказані обставини були предметом дослідження судів та їм надано належну правову оцінку.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то підстави для її задоволення відсутні, оскільки суди попередніх інстанцій дійшли висновку про безпідставність та необґрунтованість вимог про визнання недостовірної інформації та її спростування.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

В. В. Яремко

О. М. Осіян