МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа №521/2008/20
Пр. №2-о/521/88/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Сегеди О.М.,

при секретарі Колесник Т.В., за участю:

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Броднікової Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

встановив:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_2 , посилаючись на те, що з останнім перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30 травня 2016 року було розірвано. Від шлюбу у них є малолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею.

Зазначала, що після розірвання шлюбу, вони з колишнім чоловіком проживають окремо. На даний час у неї інша сім`я та від теперішнього чоловіка вона чекає дитину.

Вказувала, що за усною домовленістю з батьком дитини, останній іноді забирає їх спільну доньку до себе.

Стверджувала, що під час вказаних зустрічей вона зазнає з боку ОСОБА_2 психологічне насильство у вигляді образ, використання ненормативної лексики на її адресу, а також фізичне насильство - у вигляді штовхання, прижимання до стіни чи інших предметів на очах у дитини.

Заявниця вважає, таке відношення до неї з боку ОСОБА_2 може створювати загрозу для її майбутньої дитини, так як після зустрічей з останнім вона перебуває у стані стресу та хвилювання та змушена приймати ліки.

Вказані обставини стали причиною її звернення до суду, оскільки вона відчуває нездатність захистити себе самостійно від незаконних дійОСОБА_2 , а тому потребує захисту в протидії домашнього насильства з його боку.

Посилаючись на порушення своїх прав, ОСОБА_1 просила суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав: заборонити останньому перебувати в місці її проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та в місці її реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , а також при кожних наступних зустрічах дитини з батьком заборонити ОСОБА_2 наближатися ближче, ніж за 200 метрів до неї чи до її мешкання.

Заявниця та її представник, діюча на підставі договору про надання правової допомоги №2412/19 від 24 грудня 2019 року та на підставі ордеру від 05 лютого 2020 року, в судовому засіданні підтримали заяву про видачу обмежувального приписута просили суд її задовольнити у повному обсязі (а.с. 4, 5).

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 24, 25).

Ухвалою суду від 11 лютого 2020 року було відкрито провадження у справі, призначено судове засідання (а.с. 16).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи учасників справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заява про видачу обмежувального припису не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Главою 13 розділу IV Цивільного-процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували з 19 грудня 2009 року у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30 травня 2016 року було розірвано (а.с. 8).

В період шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 9).

З матеріалів справи вбачається, що після розірвання шлюбу, колишне подружжя проживає окремо, дитина проживає разом з матір`ю.

Встановлено, що 23 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про вчинення правопорушення ОСОБА_2 на імя начальника Суворовського ВП в м. Одеса ГУНП України в Одеській області (а.с. 12).

Зі змісту заяви вбачається, що 23 грудня 2019 року приблизно о 16 годині 30 хвилин за адресою: м. Одеса, вул. Керченська, 88, ОСОБА_2 застосовував фізичну силу по відношенню до ОСОБА_1 , ображав та погрожував їй фізичною розправою, при цьому була присутня їх малолітня донька.

У п.п. 1, 6, 8 ч. 1 ст. 1 Закони України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких колишнє подружжя і дитина (діти).

Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, тобто ОСОБА_1 просить суд видати обмежувальний припис стосовно її колишнього чоловіка.

З матеріалів справи вбачається, що в результаті проведення перевірки інформації співробітниками Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, викладеної в матеріалах заяви ОСОБА_1 від 23 грудня 2019 року, не видалось можливим встановити місцезнаходження ОСОБА_2 , опитати його про обставини вказаної у заяві події та прийняти рішення щодо наявності в його діях ознак правопорушення (а.с. 11).

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 26 вказаного Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Згідно правової позиції Верховного суду, викладеної у постанові від 17 квітня 2019 року по справі №363/3496/18, суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 04 грудня 2019 року по справі №607/10122/19.

Даних про притягнення ОСОБА_2 за вказаною заявою ОСОБА_1 від 23 грудня 2019 року до будь-якого виду юридичної відповідальності матеріали справи не містять.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 не надано судубеззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявниці у зв`язку з відмовою суду у видачі обмежувального припису відсутні.

Крім того, не підтверджені будь-якими доказами і посилання заявниці на те, що неправомірна поведінка ОСОБА_2 відносно неї мала місце у присутності їх малолітньої дитини.

Відповідно до ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, враховуючи, що суду не надано достатніх належних, допустимих та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявниці, настання наслідків його вчинення, суд приходить до висновку, що заява про видачу обмежувального припису не підлягає задоволенню.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. ст. 10, 12, 13, 259, 263-265, 350-1-350-6, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 13 лютого 2020 року.

Суддя: О.М. Сегеда