Провадження № 22-ц/802/198/20 Категорія: 3 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Федонюк С.Ю.,

секретар с/з - Вергун Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою відповідача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо компенсації витрат на професійну правничу допомогу в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист прав власника шляхом знесення самочинного будівництва, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про компенсацію судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, яку обґрунтувала тим, що ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до неї та Луцької міської ради про захист прав власника шляхом знесення самочинного будівництва та визнання протиправною бездіяльність органу місцевого самоврядування. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 листопада 2019 року позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист прав власника шляхом знесення самочинного будівництва залишена без розгляду.

Заявник ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 діяла недобросовісно, пред`явила до неї необґрунтований позов з метою ущемлення її прав шляхом зобов`язання знести гараж, а тому просила суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивачки ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2019 року в даній справі у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення в користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити судове рішення, яким стягнути з позивачки в її користь понесені нею витрати на професійну правничу допомогу.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про захист права власника шляхом знесення самочинного будівництва.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 листопада 2019 року в даній справі позов ОСОБА_2 про захист права власника шляхом знесення самочинного будівництва залишений без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 257 ЦПК України.

Згідно з частино 5 статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України).

Відповідачка ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою, в якій просила ухвалити додаткове рішення про стягнення з позивачки в її користь понесені нею витрати на професійну правничу допомогу.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивачки понесених відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу немає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

За положеннями частини 9 статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково.

В пункті 38 своєї постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Меншаков проти України» № 377/02 від 08 квітня 2010 року суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав і обов`язків цивільного характеру.

ОСОБА_2 скористалася своїм процесуальним правом і подала в суд заяву про залишення її позову без розгляду. Подання заяви про залишення позову без розгляду є правом позивача і формою закінчення справи без ухвалення рішення та без з`ясування обставин, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються, що не може свідчити про необґрунтованість дій позивача ОСОБА_2 .

Добросовісні дії позивача, спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Таким чином, саме по собі подання позивачкою заяви про залишення позову без розгляду не можна вважати необґрунтованими діями останньої, оскільки подання такої заяви є правом позивачки, що передбачено нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя, незалежно від обґрунтованості позову.

Така позиції висловлена Верховним Судом у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 543/408/17.

Таким чином, за змістом частини 5 статті 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно процесуального обов`язку доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії були здійснені позивачем в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема, чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов, чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору, чи недобросовісний позивач мав протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача, чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Всупереч зазначеним вимогам закону відповідачка не надала суду будь-яких доказів на підтвердження того, що позивачка здійснювала необґрунтовані дії в ході розгляду справи.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що підстав для ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивачки в користь відповідачки компенсації здійснених нею витрат на професійну правничу допомогу не має.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність ухвали суду першої інстанції, яка постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді