Справа №242/4140/20
Провадження №6/242/184/20
У Х В А Л А

іменем України

30 жовтня 2020 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області в складі

головуючого судді Коліщук З.М.,

секретаря судового засідання Каменської А.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні у порядку ч. 1 ст. 438 ЦПК України подання головного державного виконавця Авдіївського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про оголошення розшуку боржника фізичної особи ОСОБА_1 , -

встановив:

Головний державний виконавець Авдіївського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) 05.10.2020 року звернувся до суду з поданням про оголошення розшуку боржника фізичної особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .

У обгрунтування подання посилався на те, що на виконанні у Авдіївського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) перебуває виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 1/0501/289/2012 від 07.02.2013, виданого Авдіївським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АЦМЛ витрат на стаціонарному лікування в розмірі 1066,90 грн, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

В результаті проведених державним виконавцем заходів, місце проживання (перебування) боржника ОСОБА_1 встановити неможливо, а тому, головний державний виконавець Авдіївського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) звернувся до суду із поданням про винесення ухвали про розшук боржника ОСОБА_1 .

В судове засідання державний виконавець не з`явився, надав заяву, я якій просив справу слухати в його відсутність.

В судове засідання представник стягувача не з`явився, надав заяву, я якій просив справу слухати в його відсутність.

Боржник в судове засідання не з`явився.

З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши подання з додатками, встановив наступне.

Судом встановлено, що на виконанні у Авдіївському міському відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) перебуває виконавче провадження № 57945087 щодо примусового виконання виконавчого листа № 1/0501/289/2012 від 07.02.2013, виданого Авдіївським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АЦМЛ витрат на стац.лікування в розмірі 1066,90 грн, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, що підтверджується копією постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП № 57945087 від 20.12.2018 року(арк. справи 3).

Із відповіді Державної фіскальної служби України відомо, що в інформаційній базі Державного реєстру фізичних осіб- платників податків Ясинуватсько- Авдіївської ДПІ реєстраційний номер облікової картки платника податків, який належить ОСОБА_1 відсутній (арк. справи 6).

Із довідок Військово- цивільної адміністрації м.Авдіївка Донецької області відомо, що факт реєстрації ОСОБА_1 в м.Авдіївка Донецької області, відсутній. Згідно переліку вулиць та провулків міста Авдіївка, вулиця Мичуринська- западна у місті Авдіївка відсутня (арк.справи 4-5).

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.)1 ч. 2 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 ЦПК України розшук боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Частиною 1 ст.36 Про виконавче провадження передбачено, що у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника.

Таким чином, державний виконавець для неупередженого, своєчасного і у повному обсязі вчинення виконавчих дій зобов`язаний вжити всі заходи щодо примусового виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України Про виконавче провадження копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Таким чином, боржник повинен бути повідомлений про відкриття виконавчого провадження з метою реалізації своїх прав та зобов`язань у виконавчому провадженні.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частин 1 та 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Державним виконавцем не надано суду належних та допустимих доказів звернення до Державної реєстраційної служби України з метою отримання відомостей щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання/перебування ОСОБА_1 .

Матеріали справи не містять відомостей, що ОСОБА_1 був повідомлений про відкриття виконавчого провадження та що державним виконавцем вживалися дії щодо встановлення місця проживання боржника.

Крім того, державний виконавець не звернувся до органів МВС з приводу судимостей боржника та до Управління державної пенітенціарної служби України в Донецькій області щодо перебування його у них на обліку, органів ДРАЦС з приводу витребування інформації про наявність чи відсутність актового запису про смерть боржника; головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо витребування інформації про перетинання державного кордону України; не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 викликався державним виконавцем до відділу ДВС.

Отже, державний виконавець не надав суду достатніх і достовірних доказів відсутності відомостей щодо місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також доказів, які б підтверджували вичерпність заходів, вжитих державним виконавцем щодо встановлення місця знаходження боржника та його обізнаності щодо зазначеного виконавчого провадження, що є його обов`язком державного виконавця. Зокрема, державний иконавець не надав суду матеріали виконавчого провадження для дослідження в судовому засіданні, в матеріалах справи також відсутні докази направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначені обставини, на думку суду, можуть призвести до безпідставного оголошення розшуку ОСОБА_1 , чим можуть бути порушені його права.

Суд також виходить з того, що розшук боржника є суттєвим втручанням у приватне життя особи в розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, і тому має бути легітимним, виправданим та пропорційним цілям, які мали бути досягнуті. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у п. 33 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фельдман проти України», за яким будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення подання про розшук боржника.

Керуючись ст. 258-260, 353, 354,438 ЦПК України, суд,

постановив:

У задоволенні подання головного державного виконавця Авдіївського міського відділу державної виконавчої служби Східногоміжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про оголошення розшуку боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 30 жовтня 2020 року.

Суддя З.М. Коліщук