Справа №949/1771/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2020 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Сидоренко З.С.,

при секретарі судових засідань Пінчук О.М.,

розглянувши у підготовчому засіданні в м. Дубровиця за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Миляцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача Миляцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просить визнати за ним право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на право на земельну частку (пай) в розмірі 2,23 в умовних кадастрових гектарах із земель КСП "Хлібороб" Миляцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області, що належало покійній на підставі рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 20 листопада 2003 року по цивільній справі №2-601/03.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 20 листопада 2003 року по цивільній справі №2-601/03 позов ОСОБА_4 до СПП "Хлібороб", Миляцької сільської ради та Дубровицької районної державної адміністрації про отримання земельної частки (паю) було задоволено в повному обсязі. Згідно рішення суду було визнано за ОСОБА_4 право на земельну частку (пай) в розмірі 2,23 умовних кадастрових гектарах колективної власності на землю реформованого КСП ім.Чапаєва та зобов`язано Миляцьку сільську раду виділити цей пай в натурі із земель запасу з включенням до списків членів КСП. Крім того, зобов`язано Дубровицьку районну державну адміністрацію видати сертифікат на право на земельну частку (пай) в розмірі 2,23 умовних кадастрових гектарів, вартістю 3286 грн. на ім`я ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Млинів Рівненської області померла його мати ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема на житловий будинок та на право на земельну частку (пай). Відповідно до заповіту від 14 вересня 2016 року, мати зробила розпорядження на випадок своєї смерті заповівши все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і все те, що належатиме їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право своєму сину ОСОБА_1 . На момент смерті ОСОБА_4 була зареєстрована та проживала разом з ним в АДРЕСА_1 . За таких обставин він вчасно прийняв спадщину за заповітом після смерті матері, так як спільно проживав із спадкодавцем на момент її смерті. Інших спадкоємців, що претендують на обов`язкову частку в спадщині чи прийняли її немає. 28 грудня 2017 року приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу було заведено спадкову справу №194/2017 після смерті ОСОБА_4 , а 17 квітня 2018 року йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на цегляний двоповерховий житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Постановою приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) розміром 2,23 в умовних кадастрових гектарів із земель бувшого КСП "Хлібороб" на території Миляцької сільської ради Дубровицького району, що належала його матері згідно рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 20 листопада 2003 року у зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) за померлою ОСОБА_4 . У зв`язку з цим він змушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подавши клопотання про проведення підготовчого засідання без його участі. При цьому зазначив, що у разі визнання позову відповідачем, не заперечує щодо ухвалення судового рішення.

Представник відповідача Миляцької сільської ради Дубровицького району у судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви сільського голови Хлебовича Ф.Ф., останній просить суд розглядати справу без участі представника сільської ради, зазначивши , що заперечень щодо позову немає.

Треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися подавши клопотання про розгляд справи за їх відсутності вказавши, що не заперечують щодо ухвалення рішення про задоволення позовних вимог.

Суд, відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи та встановивши, що вимоги позивача не зачіпають інтереси третіх осіб, а прийняте рішення суду не суперечить вимогам чинного законодавства, суд дійшов висновку що позов слід задоволити з наступних підстав.

Встановлено, що рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 20 листопада 2003 року по цивільній справі №2-601/03, копія якого наявна у матеріалах справи, позов ОСОБА_4 до СПП "Хлібороб", Миляцької сільської ради та Дубровицької районної державної адміністрації про отримання земельної частки (паю) було задоволено в повному обсязі та визнано за ОСОБА_4 право на земельну частку (пай) в розмірі 2,23 умовних кадастрових гектарах колективної власності на землю реформованого КСП ім.Чапаєва.

Вказаним рішенням суду зобов`язано Миляцьку сільську раду виділити цей пай в натурі із земель запасу з включенням ОСОБА_4 до списків членів КСП, а Дубровицьку районну державну адміністрацію видати сертифікат на право на земельну частку (пай) в розмірі 2,23 умовних кадастрових гектарів, вартістю 3286 грн. на ім`я ОСОБА_4 .

Дане рішення суду набрало законної сили 23 грудня 2003 року.

Однак, як вбачається з інформації, наданої Дубровицькою районною державною адміністрацією та Відділом у Дубровицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (а.с.17, 19) відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Дубровицькою райдержадміністрацією по КСП "Хлібороб" (реформованого КСП ім.Чапаєва) ОСОБА_4 відсутня. Сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_4 не видавався.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 01.10.2016 року (а.с.8).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , яке повторно видане 13.09.1919 року (а.с.14) ОСОБА_4 є матір`ю позивача ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді майна та майнових прав, до складу якої у відповідності до ст. 1218 ЦК України входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились у зв`язку з його смертю.

Згідно заповіту, посвідченого 14.09.2016 року, копія якого наявна у матеріалах справи, померла ОСОБА_4 на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своєму сину ОСОБА_1 (а.с.9).

Згідно довідки №4709 від 27.12.2017 року, виданої Млинівською селищною радою Рівненської області (а.с.10) ОСОБА_4 на день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 разом із сином ОСОБА_1 та іншими членами сім`ї.

Отже, позивач ОСОБА_1 , у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину.

28 грудня 2017 року приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу після смерті ОСОБА_4 заведено спадкову справу за №194/2017, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.11)

17 квітня 2018 року приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на цегляний двоповерховий житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.12).

При цьому у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку пай в КСП "Хлібороб" Дубровицького району Рівненської області, що належала ОСОБА_4 позивачу ОСОБА_1 , як спадкоємцю за заповітом, відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку (пай).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, виникла ситуація при якій, через смерть спадкодавця, яка не виготовила правовстановлюючі документи на земельні ділянки та не зареєструвала за собою право власності на них, позивач, як спадкоємець, не може набути право власності на це майно в порядку спадкування через нотаріальну контору.

Умови, порядок та черговість спадкування передбачені положеннями Цивільного Кодексу України.

Так, ст. 1216 ЦК України визначає спадкуванням, як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив, що при вирішенні спору на спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного Кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995 року, визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до п. 5 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995 року, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Також, відповідно до ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК).

Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Відповідно до п. 3 Указу Президента України від 10.11.1994 року №666/94 "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" вирішено установити, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави.

Надаючи оцінку наданим позивачем доказам, суд враховує, що згідно рішення суду від 20 листопада 2003 року, померла ОСОБА_4 була членом КСП та є такою, що мала право на земельну частку (пай) в КСП ім.Чапаєва, що належним чином підтверджує наявність підстав на які посилається позивач.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 131 ЗК України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Таким чином, на день своєї смерті ОСОБА_4 мала право на земельну частку (пай), розміром 2,23 в умовних кадастрових гектарах та її таке право перейшло до позивача ОСОБА_1 , який вважається таким, що прийняв спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 .

За таких обставин, оскільки до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 увійшло її право на земельну частку (пай), та враховуючи те, що ОСОБА_1 не може реалізувати своє право на зазначене майно, то позов підлягає задоволенню з визнанням за позивачем права на зазначену земельну частку (пай).

Керуючись ст.ст. 328, 392, 1216, 1218, 1268, 1296 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 23, 76-78, 81, 89, 141, 265, 352, 354, 355 ЦПК України суд -,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Миляцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на право на земельну частку (пай) в розмірі 2,23 в умовних кадастрових гектарах із земель КСП "Хлібороб" Миляцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області, що належало покійній ОСОБА_4 на підставі рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 20 листопада 2003 року по цивільній справі №2-601/03.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду Рівненської області.

У відповідності до п.п. 15.5) п.15 ч 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення суду складено 10 лютого 2020 року.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Голова Дубровицького

районного суду: З.С.Сидоренко