Провадження № 2-з/761/1493/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року суддя Шевченківський районний суд міста Києва Осаулов А.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи- Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ТОВ «Нерухомість-Закон та Порядок», про зняття арешту з майна,

в с т а н о в и в:

29.12.2020 р. до провадження судді Осаулова А.А. надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи- Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ТОВ «Нерухомість-Закон та Порядок», про зняття арешту з майна шляхом зупинення продажу арештованого майна на електронних торгах, що проводяться ДП «Сетам» в межах виконавчого провадження №51492106 з реалізації лоту №456627 - нежилих приміщень, площею 84,3 кв.м (№1 по №4, групи приміщень №58 в літ. А.), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та накладення арешту на зазначене нерухоме майно.

Заяву про забезпечення позову вмотивовано тим, що 06.1.2020 р. між ОСОБА_1 та ТОВ «Нерухомість-Закон та Порядок» укладено договір поворотної фінансової допомоги ПФД-0611 в розмірі 1350000,00 грн на строк до 15.11.2020 р. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором було укладено договір іпотеки, за яким ТОВ «Нерухомість-Закон та Порядок» передало ОСОБА_1 нежилі приміщення з № 1 по № 4 групи приміщень № 58 (в літ А), загальною площею 84,30 кв.м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 . Вказані приміщення належали ТОВ «Нерухомість-Закон та Порядок» на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.10.2020 р. ОСОБА_1 виконав зобов`язання за договором про надання поворотної фінансової допомоги, однак ТОВ «Нерухомість-Закон та Порядок» заборгованість не погасило. Заявник позбавлений можливості звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки спірне майно виставлене на електронні торги в рамках виконавчого провадження №51492106 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості, яке перебуває у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Заявник має намір звернутись до суду з позовом про зняття арешту з майна - нежилих приміщень з № 1по № 4 групи приміщень № 58 (в літ А), загальною площею 84,30 кв.м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , накладеного в рамках виконавчого провадження №51492106. Вказане стало підставою для звернення до суду з цією заявою.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову з наведених у ній підстав, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше 2-х днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Вимогами статті 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ч.3 ЦПК України).

У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При цьому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

За змістом позовної заяви вбачається, що предметом майбутніх позовних вимог є зняття арешту з майна - нежилих приміщень з № 1по № 4 групи приміщень № 58 (в літ А), загальною площею 84,30 кв.м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , накладеного в рамках виконавчого провадження №51492106. Між тим, заявник просить зупинити продаж арештованого майна на електронних торгах, що проводяться ДП «Сетам» в межах виконавчого провадження №51492106 з реалізації лоту №456627 - нежилих приміщень, площею 84,3 кв.м (№1 по №4, групи приміщень №58 в літ. А.), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та накласти арешт на вказане майно.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Відповідно до ч. 11 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Під час вчинення виконавчих дій державний виконавець керується, зокрема, Законом України «Про виконавче провадження», уповноважений державою на здійснення діяльності з примусового виконання рішень у спосіб і порядок, встановлений законом, отже, проведення електронних торгів у рамках виконавчого провадження здійснюються від імені держави.

За таких обставин, заходи забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна на електронних торгах та накладення арешту на вказане майно порушить права стягувача ОСОБА_3 та фактично мають наслідком відкладення, зупинення чи інше втручання у виконавче провадження та проведення торгів, які проводяться від імені держави, тому заява про забезпечення позову задоволена бути не може.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у цивільній справі №362/1102/19.

При цьому, суд враховує, що виконавче провадження №51492106, в рамках якого призначені торги відкрито 22.06.2016 р., а ТОВ «Нерухомість-Закон та Порядок» стало власником нежилих приміщень з № 1 по № 4 групи приміщень № 58 (в літ А), загальною площею 84,30 кв.м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.10.2020 р.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України та позиції Європейського суду з прав людини, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 151 - 153, 209, 210, 293, 294 ЦПК України, , суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи- Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ТОВ «Нерухомість-Закон та Порядок», про зняття арешту з майна.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 15-днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повна ухвала виготовлена 29.12.2020 р.

Суддя: Андрій Анатолійович Осаулов