У х в а л а

Іменем України

03 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 363/1698/17-ц

провадження № 61-14927 ск 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д., розглянув касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 09 вересня

2020 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

У березні 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , що належить відповідачу на праві спільної сумісної власності; заборонити державному реєстратору управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Луганській області здійснювати державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо зміни учасника та кінцевого бенефіціара товариства з обмеженою відповідальністю «Кіт Агро», єдиним учасником і власником якого є відповідач.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 30 березня

2020 року у задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 30 березня

2020 року скасовано. У задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено з інших правових підстав.

11 жовтня 2020 року до Верховного Суду (згідно з вхідним штампом Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду «Скриня») подано касаційну скаргу, в якій заявник просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, прийняти нову постанову про задоволення заяви про забезпечення позову.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року у задоволенні клопотання фізичної особи-підприємця

ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишено без руху для усунення недоліків та запропоновано надати докази про сплату судового збору. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У наданий судом строк заявник направив до суду матеріали на усунення недоліків, зазначені в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року, у яких порушує клопотання про звільнення

від сплати судового збору, посилаючись на важкий майновий стан

на підтвердження вказаних обставин надав довідку Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 06 квітня 2020 року з якої вбачається, що заявник у 2019 році отримав дохід у розмірі 100 грн.

Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Ураховуючи викладене, наведені заявником доводи та надані докази свідчать про наявність належних підстав для звільнення фізичної особи-підприємця

ОСОБА_1 від сплати судового збору за подачу касаційної скарги.

Перевіривши доводи касаційної скарги фізичної особи-підприємця

ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Із оскаржуваного судового рішення, доданих до скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності.

За змістом частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до положень статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків

від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду,

з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа повинна довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи у задоволення зави про забезпечення позову з інших правових підстав, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що запропонований позивачем вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими ним позовними вимогами про відшкодування майнової шкоди у розмірі 12 800 грн, що спростовує доводи касаційної скарги у відповідній частині.

Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду про те, що вимоги заяви про забезпечення позову, а саме щодо накладення арешту на квартиру та заборони державному реєстратору управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Луганській області здійснювати державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо зміни учасника та кінцевого бенефіціара товариства з обмеженою відповідальністю «Кіт Агро», єдиним учасником і власником якого є відповідач, не обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм процесуального права й висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним

і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 136, ЦПК України, частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Звільнити фізичну особу-підприємця ОСОБА_1

від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник