набрала чинності "___"_________20____р.
Справа № 665/744/20
07 жовтня 2020 р. Чаплинський районний суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Березнікова О.В.,
за участю секретаря Собчук М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у смт Чаплинка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення фізичної особи без надання іншого житлового приміщення,
Представник позивача адвокат Кушнеренко Т.В.звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку садибного типу № 25 розташованого по АДРЕСА_1 . У вказаному будинку також зареєстрований та проживає син співмешканки позивача відповідач ОСОБА_4 . ОСОБА_4 за місцем мешкання постійно вчиняє сварки, завдає тілесних ушкоджень, вчиняє насильство в сім`ї, зловживає спиртними напоями. Сім`я позивача постійно живе у страху перед відповідачем. Неодноразово погрожував фізичною розправою та псував майно позивача, у зв`язку з чим викликалися працівники поліції та подавалися заяви про кримінальне правопорушення, але все виявилося безрезультатним. Крім того, відповідач обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення по відношенню до невістки позивача, а саме, в умисному вчиненні крадіжки грошових коштів, що належали ОСОБА_5 . Відносно відповідача складено обвинувальний акт, який направлено до суду. На підставі вказаного вважає, що відповідач є загрозою для життя, здоров`я позивача і його родини та повинен бути негайно виселений з житла без надання іншого житлового приміщення.
Ухвалою Чаплинського районного суду Херсонської області від 02 червня 2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні.
Ухвалою Чаплинського районного суду Херсонської області від 30 червня 2020 року підготовче провадження по справі було закрито та призначено справу до розгляду по суті.
В судове засідання від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, підтримали позовні вимоги, не заперечували проти заочного розгляду справи.
Відповідач у засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи письмову згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.
Дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, суд прийшов до наступного.
Судом встановлено, що Відповідно до договору купівлі-продажу від 20 лютого 1992 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 .
У вказаному будинку також зареєстрований та проживає син співмешканки позивача відповідач ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою Хлібодарівської сільської ради від 08.05.2020 №229.
Згідно талонів-повідомлень єдиного обліку за №18 від 15.05.2020 та №1 від 05.02.2020, невістка позивача ОСОБА_5 неодноразово зверталась до правоохоронних органів із заявами про кримінальне правопорушення та іншу подію стосовно відповідача ОСОБА_4 ..
Крім того, відповідача ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді двадцяти годин громадських робіт. Потерпілою у вказаному кримінальному провадженні є невістка позивача ОСОБА_5 , яка також зареєстрована та проживає за однією адресою з позивачем та членом його сім`ї (Вирок Чаплинського районного суду Херсонської області від 04.06.2020).
З наведеного випливає, що відповідач систематично порушує правил співжиття, що роблять неможливим для інших проживання з ним в одному будинку.
Згідно із ч. 1ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ч. 1ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч.1ст. 383 ЦК України).
Відповідно до ст.. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Стаття 157 Житлового кодексу визначає, що членів сім`ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Виходячи з аналізу змісту наведеної норми, стаття 116 вказує на такі підстави виселення фізичної особи без надання іншого жилого приміщення:
а) систематичне руйнування чи псування жилого приміщення.
б) використання його не за призначенням.
в) систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для
інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку.
У всіх трьох випадках до винних осіб повинні попередньо вживатись заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).
Закон встановлює в якості умови виселення осіб, винних у руйнації або псуванні житлового приміщення, наявність фактів про те, що ці дії носили систематичний характер, а до винного в цьому були застосовані заходи попередження і суспільного впливу, які виявилися безрезультатними (наприклад, його поведінка була предметом розгляду органів міліції, прокуратури, суду, громадських організацій). Передбачається, що руйнація або псування здійснювалися із вини наймача.
Виселенню підлягають лише конкретно винні в цьому особи - наймач даного приміщення чи хто-небудь із членів його сім`ї, що сумісно проживають із ним опікуни, попечителі, піднаймачі, тимчасові жильці та інші, які спільно проживають.
Під систематичністю необхідно розуміти скоєння двох і більше таких правопорушень. При цьому необхідно, щоб до винної особи попередньо були застосовані міри попередження суспільного впливу.
До таких підстав відноситься і систематичне порушення правил суспільного співжиття, чим створюють неможливі умови для проживання інших в одній квартирі чи одному домі.
Протиправна винна поведінка - це навмисні дії особи, безпосередньо пов`язані не тільки з явною неповагою до звичайних правил спільного проживання (скандали, дебоші, образи, заподіяння тілесних ушкоджень), але також навмисне ігнорування встановлених правил користування житловими і підсобними приміщеннями, невиконання вимог про дотримання тиші в квартирах і на подвір`ї а також інші навмисні дії, що перешкоджають нормальному проживанню в квартирі або житловому будинку.
Виселення через неможливість спільного проживання може мати місце лише при систематичному порушенні винним правил суспільного співжиття.
Пленум Верховного суду України в п.17 постанови №2 від 12 квітня 1985р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз`яснив, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).
Виселення без надання іншого житлового помешкання обумовлено ще і безрезультатністю застосованих до винної особи заходів попередження і суспільного впливу.
Відповідно до ч. 1ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).
Отже, в силу вимог ст.ст.2,4,12,76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, що відповідач систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку. Систематичність підтверджується зібраними по справі доказами, а саме зверненнями до органів поліції та вироком суду.
Керуючись ст.ст.12,13,77,81,259,263-265,268, 280-283 ЦПК України, суд-
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Виселити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з будинку АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О.В. Березніков