справа №619/4505/20
провадження №2/619/1387/20
Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Носачової І.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 619/4505/20,
ім`я (найменування) сторін:
відповідач: ОСОБА_2 ,
третя особа: Служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації,
вимоги позивача: про визначення місця проживання дитини та надання дозволу на виїзд за кордон без згоди батька,
представник позивача: ОСОБА_3 .
Виклад позиції позивача.
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому проситьвизначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 ; надати їй дозвіл на короткотривалий виїзд за кордон доньки, малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періодично, без дозволу (згоди) батька дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення дитиною 16-річного віку; дозволити їй або її офіційному представникові, без згоди батька, ОСОБА_2 , оформляти документи для короткотривалого виїзду або супроводу доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України, за вибором матері, періодично, до досягнення дитиною 16-річного віку, посилаючись на те, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.11.2015, який було розірвано 25.02.2019. Від спільного проживання вони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з нею у будинку її рідних, який на праві власності належить її дідусю ОСОБА_5 і розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 11.05.2019 Дзержинським районним судом м. Харкова видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.04.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Донька ОСОБА_4 після розриву відносин між батьками, починаючи з серпня 2018 року і по теперішній час продовжує проживати разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 . Вона приділяє дуже багато уваги вихованню та розвитку доньки, яка на даний час відвідує Козачолопанський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) «Сонях» Козачолопанської селищної ради. При цьому вона має постійне місце роботи і стабільний матеріальний дохід, достатній для забезпечення доньки всім необхідним для повноцінного зростання та розвитку. Вона є психічно здоровою людиною, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалася, судимості не має. Протягом тривалого часу вона неодноразово зверталася до відповідача щодо надання дозволу на виїзд доньки за кордон, проте він категорично проти надання цього дозволу заперечує. З нею спілкується упереджено, застосовує образливі вирази. Ненадання батьком згоди на виїзд їхньої доньки на короткотривалий проміжок часу за межі України обмежує її можливості в повноцінному розвитку, необхідному в теперішній час, обмежує її сприйняття світу та позбавляє можливостей в реалізації прав, передбачених міжнародними нормами правата законодавством України. У той же час, виїзд дитини за кордон на короткотривалий проміжок часу відповідає її інтересам, за своєю метою сприятиме оздоровленню та загальному розвитку дитини, не порушуючи при цьому права відповідача, ОСОБА_2 , на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні та розвитку за наявності його бажання на це. Тому небажання батька дитини надати згоду на виїзд доньки за кордон вважає цілком безпідставним.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 22.10.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.
На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України 26.10.2020, судом направлено звернення до відповідного органу реєстрації щодо місця перебування та місця проживання відповідача.
Ухвалою від 11.11.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 01.12.2020.
Ухвалою суду від 01.12.2020 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 28.12.2020.
У судове засідання відповідач не з`явився,причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за відсутності представника.
Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Ухвалою суду від 28.12.2020 постановлено ухвалити заочне рішення.
Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.
Судом установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2015 року, який було розірвано 25 лютого 2019 року на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.02.2019 (а.с.17).
Від подружнього життя сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що мається копія свідоцтва про народження (а.с. 8).
Дитина проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено довідкою про склад сім`ї, виданною Козачолопанською селищною радою Дергачівського району Харківської області 01.09.2020 за № 1346 (а.с. 12).
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує Козачолопанський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) «Сонях» Козачолопанської селищної ради, про що мається довідка від 03.09.2020 (а.с. 13).
З акта депутата Козачолопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 22.09.2020 вбачається, що ОСОБА_1 , 1990 р.н. проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 разом із донькою ОСОБА_4 , 2017 р.н. ОСОБА_2 з серпня 2018 року за вказаною адресою не проживає та участі у вихованні своєї малолітньої доньки ОСОБА_4 , 2017 р.н. не приймає, доньку за місцем мешкання не відвідує (а.с.15).
11.05.2019 Дзержинським районним судом м. Харкова видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.04.2019 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.19).
Відповідно до свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом Коз. Лопанської селищної Ради народних депутатів від 14.07.1987 домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в 37/50 частинах належить на праві особистої власності ОСОБА_5 (а.с. 16).
Як убачається з довідки Козачолопанського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «Сонях» Козачолопанської селищної ради від 18.11.2020 за №55, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкає в АДРЕСА_1 , за період перебування дитини в закладі (з серпня 2019 року по нинішній час), дитиною опікується тільки мама, ОСОБА_1 та бабуся, ОСОБА_9 . Батько дитини, ОСОБА_2 не приймав участі в батьківських зборах, жодного разу не забирав дитину додому в кінці дня, тобто фактично участі у виховані дитини не бере. До дитсадка дитина завжди ходить охайно вдягнена, доглянута. Розвивається відповідно свого віку, активна на заняттях, уважно слухає вихователя, програму засвоює на високому рівні. Дівчинка спокійна, доброзичлива з однолітками, з задоволенням грається з дітьми, ввічлива з дорослими (а.с.40).
ОСОБА_1 працює касиром, в кафе «Де-ПО» з 10.06.2019 за трудовим договором №10 від 10.06.2020. За період перебування на посаді касира, по теперішній час, зарекомендувала себе позитивно, як висококваліфікований фахівець. Ділові якості проявила на найвищому рівні, постійно прагне до самовдосконалення. За характером спокійна та врівноважена, ввічлива та уважна, жодної скарги від клієнтів на обслуговування не надходило, тільки позитивні відгуки. У колективі користується повагою та авторитетом, що підтверджується характеристикою ФОП ОСОБА_7 від 18.11.2020 (а.с.41).
Відповідно до довідки КНП «Міський психоневрологічний диспансер» №3 Харківської міської ради від 20.11.2020, у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 психіатричні протипоказання до виконання батьківських обов`язків відсутні (а.с. 42).
З довідки КЗОЗ Амбулаторії загальної практики - сімейної медицини смт Козача Лопань від 18.11.2020 убачається, що ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , має дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На огляд до сімейного лікаря дитина приходить у супроводі матері. На теперішній час дитина отримала всі щеплення за віком (а.с.43).
Відповідно до довідки КНП «Обласний наркологічний диспансер» від 20.11.2020 за №2437 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на диспансерному (профілактичному) обліку не перебуває (а.с.44).
Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Частиною 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно зі ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Як передбачено ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, що проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 ст. 155 СК України встановлено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
За нормою ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.
Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості ; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини не має розлучатися зі своєю матір`ю.
У п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
За змістом частин 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Згідно з висновком від 09.12.2020 №01-23/2487 Дергачівська районна державна адміністрація Харківської області вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, громадянкою ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Враховуючи вищевикладене, захищаючи насамперед права та інтереси дитини, суд вважає, що слід визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з її матір`ю, громадянкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 Сімейного кодексу України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до статей 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Наведеними нормами законодавства закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, в тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Ця стаття охоплює, зокрема втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.
Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею.
Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків.
З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, статтею 313 Цивільного кодексу України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.
Разом з тим за змістом положень ст. 124 Конституції України та ст. 15 ЦК України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Отже, дозвіл на тимчасові виїзди дітей за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.
Отже, надання дозволу на тимчасові поїздки за межі України у супроводі матері ОСОБА_1 без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2 до конкретно незазначених у позовній заяві країн та без визначення початку і кінця таких тимчасових поїздок та конкретного місця перебування дитини суперечить положенням вищевказаних норм матеріального права, що також стосується позовних вимог щодо дозволу на оформлення ОСОБА_1 або її представником дозволу виїзду за кордон доньки без згоди батька ОСОБА_2 .
Доводи позивача, що надання дозволу на виїзд за кордон необхідний для оздоровлення та розвитку дитини, тобто відповідає її найкращим інтересам, не заслуговують на увагу, оскільки дозвіл на тимчасові виїзди дітей за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення, та зазначенням конкретного місця перебування дитини.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2522,40 грн, враховуючи, що позовні вимоги задовольняються частково (1/3), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.
Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.
Керуючись ст.ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь ОСОБА_1 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 копійок).
В іншій частині позову відмовити.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня оголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Повне найменування (ім`я) сторін:
Позивач: ОСОБА_1 : ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 : ІПН НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 30.12.2020.
Суддя І. М. Нечипоренко