Постанова
Іменем України

13 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 2-2957/06

провадження № 61-10978св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:
заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: державний виконавець Новомосковського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області Погорілий Ростислав Савелійович, 194 Понтонно-мостовий загін Державної спеціальної служби транспорту,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 04 квітня 2018 року у складі судді Сороки О. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2019 року у складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Свистунової О. В., Городничої В. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання рішення неправомірним, скасування постанови.
Скарга обґрунтована тим, що 02 березня 2018 року ним отримано поштою копію постанови державного виконавця від 28 лютого 2018 року № 25829695 про відкладення проведення виконавчих дій до 14 березня 2018 року. Підставою для прийняття такого рішення була заява боржника 194 Понтонно-мостового загону (в/чТ0320) з повідомленням про можливість виконання судового рішення після закінчення опалювального сезону.
Заявник посилався на те, що для прийняття рішення про відкладення проведення виконавчих дій у державного виконавця не було законних підстав за нормами Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції № 606-X1V від 21 квітня 1999 року та в редакції № 1404-VIII від 02 червня 2016року). Крім того, відповідно до частини 6 та 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження № 1404 та правової позиції у постанові Вищого господарського суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 914/1220/14, до події завершення виконавчого провадження, яке було відкрито до набрання чинності останнім Законом України «Про виконавче провадження» - виконавчі дії проводяться відповідно до норм попереднього Закону України «Про виконавче провадження».
Внаслідок ухвалення оскаржуваної постанови, за відсутності об`єктивних обставин для відкладення проведення виконавчих дій, державним виконавцем було порушено права стягувача на своєчасне виконання рішення.
03 березня 2018 року ОСОБА_1 подано скаргу до начальника Новомосковського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області на постанову державного виконавця від 28 лютого 2018 року. Обставини, що викладені у заяві боржника від 28 лютого 2018 року підпадають виключно під дію чинності частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» № 606 та частково під дію частини 1 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження № 1404, оскільки зазначені обставини відповідають саме питанню відстрочки виконання судового рішення, тому що з боку боржника (у заяві) та стягувача не йдеться про позбавлення їх можливості скористатися наданими правами, а подія відкладення проведення виконавчих дій є нікчемною, оскільки не вирішує питання виконання судового рішення до закінчення опалювального сезону, про що боржник повідомив державного виконавця у своїй заяві. Крім того, боржник не позбавлений можливості скористатися наданим йому Законом правом звернутися до суду з приводу встановлення відстрочки виконання судового рішення.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив визнати рішення старшого державного виконавця Погорілого Р. С. з відкладення проведення виконавчих дій неправомірним, незаконним, таким що не відповідає нормі Закону України «Про виконавче провадження»; скасувати постанову державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області Погорілого Р. С. від 28 лютого 2018 року про відкладення проведення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 25829695.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 04 квітня 2018 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскаржувана постанова державного виконавця винесена з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, статті 32 цього Закону, а також в межах наданих державному виконавцю повноважень.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2018 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення скарги заявника без задоволення. Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги
У червні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою судді Верховного Суду від 16 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У серпні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що оскаржувана постанова державного виконавця не містить жодних передбачених Законом України «Про виконавче провадження» підстав для відкладення виконавчих дій, окрім відповідної заяви боржника.

Відкладення виконавчих дій, на думку заявника, є порушенням його прав як стягувача у виконавчому провадженні.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
23 листопада 2009 року Апеляційним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист № 2-2957/06, відповідно до якого 194-й понтонно-мостовий загін Державної спеціальної служби транспорту зобов`язано провести ремонт житлового та нежитлового приміщень, а також заміну санітарно-технічного обладнання, системи опалення та водопостачання труб квартири АДРЕСА_1 та провести перерахунок оплати за фактично надані комунальні послуги (а.с. 4).
Постановою старшого державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 28 лютого 2018 року про відкладення проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП № 25829695, було постановлено відкласти проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 2-2957/06 виданого 23 листопада 2009 року Апеляційним судом Дніпропетровської області, щодо зобов`язання 194-го понтонно-мостового загону Державної спеціальної служби транспорту провести ремонт житлового та нежитлового приміщення, а також заміну санітарно-технічного обладнання, системи опалення та водопостачання труб квартири АДРЕСА_1 та провести перерахунок оплати за фактично надані комунальні послуги, до 14 березня 2018 року (а.с. 4).
Відповідно до змісту вказаної вище постанови № 25829695 встановлено, що 28 лютого 2018 року до Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від в/ч НОМЕР_1 надійшла заява про відкладення проведення виконавчих дій, оскільки ОСОБА_1 на неодноразові звернення посадових осіб в/ч НОМЕР_2 щодо надання можливості доступу до квартири АДРЕСА_1 для проведення робіт, направлених на виконання рішення суду, в письмовій формі повідомив про можливість надання доступу до вказаної квартири після закінчення опалювального сезону 2018 року (а.с. 4).
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно зі статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів.
Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.

Встановивши, що оскаржувана постанова була винесена державним виконавцем за заявою сторони виконавчого провадження з дотриманням вказаного вище 10-денного строку відкладення проведення виконавчих дій; приймаючи до уваги, що наведений у частині 1 статті 32 Законом України «Про виконавче провадження» перелік підстав для відкладення проведення виконавчих дій не є вичерпним, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою.
Крім того, суди посилалися на те, що на час розгляду скарги ОСОБА_1 строк дії постанови про відновлення виконавчих дій сплинув, що виключає доцільність здійснення подальшого судового контролю за виконанням судового рішення.
Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів стосовно установлених обставин справи, містять посилання на факти, які були предметом дослідження й оцінки судами, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 04 квітня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк