Провадження 2/127/2619/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря Максимчука Я.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , діючої в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 за участю органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Святошинського району м. Києва про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , якому за життя належало на праві власності приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги є: неповнолітній син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьки померлого - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також дружина померлого - ОСОБА_4 . Батьками померлого спадкодавця було подано заяви до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального кругу Петченка Ю.А. про відмову від прийняття спадщини на користь неповнолітнього сина спадкодавця - ОСОБА_3 . Позивач, як законний представник неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , 20.07.2016 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петченка Ю.А. із заявою про прийняття спадщини за законом, що складається із приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на що отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою відмови стало ненадання спадкоємцем правовстановлюючих документів на майно, що належало померлому.

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду законного представника позивача із вимогою про визнання за ОСОБА_3 права власності на ѕ частки приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

19.07.2019 судом постановлено ухвалу про прийняття вищевказаної позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі, розгляд якої вирішено провести у порядку загального позовного провадження. Також даним судовим рішенням до участі у справі залучено Службу у справах дітей Святошинського району м. Києва і запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву та докази у строк, встановлений судом.

З матеріалів справи вбачається, що 26.07.2019 відповідачем було отримано вищевказане судове рішення та копію позовної заяви із доданими до неї документами.

18.10.2019 через канцелярію суду відповідачем подано відзив. Однак, даний відзив у порушення вимог ч. 7 ст. 178 і ч. 1 ст. 191 ЦПК України наданий відповідачем із порушенням строку, встановленого судом ухвалою від 19.07.2019. Будь-яких поважних причин порушення встановленого судом строку для надання відзиву суду не повідомлено. Клопотання про продовження процесуального строку встановленого судом від відповідача не надходило. При цьому судом враховано, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тому, враховуючи вищевикладене, суд не прийняв відзив до розгляду, про що вказав в ухвалі від 19.11.2019.

21.10.2019 судом постановлено ухвалу про витребування від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петченка Ю.А. копії спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 та з Комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна, розташований по АДРЕСА_1 .

04.11.2019 та 07.11.2019 на виконання вимог вищевказаного судового рішення судом отримано витребувані докази.

Представник позивача в засіданні уточнила позовні вимоги і просила визнати за ОСОБА_3 право власності на ѕ частки приміщень № VII і № VIII в підвалі будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 19.11.2019 підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві.

Відповідач і представник органу опіки та піклування, в особі Служби у справах дітей Святошинського району м. Києва, в судове засідання повторно не з`явилися, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Однак, в матеріалах справи містяться заяви від представника органу опіки та піклування про розгляду справи у їх відсутність з проханням про ухвалення рішення в інтересах та на користь дитини.

Суд прийшов до висновку, що відповідачка не з`явилась в судове засідання без поважних причин.

Враховуючи вищенаведене, думку представника позивача, відсутність в сукупності передбачених ст. 280 ЦПК України умов проведення заочного розгляду справи, а також положення ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив провести судове засідання у відсутність відповідача та представникаСлужби у справах дітей Святошинського району м. Києва (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу засідання).

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 15.05.2002 відділом реєстрації актів громадянського стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записані ОСОБА_5 та ОСОБА_8 . (а.с. 12).

Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим 14.04.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 розірвано, про що 25.08.2004 зроблено відповідний актовий запис № 808. (а.с. 11)

Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві 17.03.2016, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Денежникове Новоайдарського району Луганської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 4125. (а.с. 7)

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, до складу якої увійшло нерухоме майно.

В судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали спадкової справи № 18/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . (а.с. 88-108) З матеріалів даної спадкової справи вбачається, що 20.07.2016 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петченка Ю.А. звернулась ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини. Також 20.07.2016 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петченка Ю.А. звернулись батьки спадкодавця - ОСОБА_7 та ОСОБА_6 із заявами про відмову від прийняття спадщини на користь сина померлого - ОСОБА_3 . Крім того, 17.08.2016 до нотаріуса звернулась дружина спадкодавця - ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини. Інші особи із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї до нотаріуса не зверталися.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петченком Ю.А. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_3 на приміщення, що знаходяться в м. Вінниці, оскільки законним представником спадкоємця не надано жодного правовстановлюючого документа на майно, що належало померлому, про що винесено відповідну постанову 27.02.2017. (а.с. 108)

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Згідно із Законом України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, що підлягає реєстрації, може бути видане уповноваженою на це особою на підставі правовстановлюючих документів.

Згідно із пунктами 1 і 2 глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595 (надалі Порядок), відповідно до ст. 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.

Відповідно до підпункту 4.18 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Судом встановлено, що інформація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо спірного нерухомого майна відсутня, у зв`язку з чим нотаріус позбавлений був можливості її отримати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

В ході розгляду справи судом встановлено відсутність у позивача правовстановлюючих документів на спадкове майно, що є предметом спору.

Відповідно до підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно із підпунктом 4.12 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Оскільки нотаріусом правомірно відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виник цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові в судовому порядку.

В судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали інвентаризаційної справи № 3600 на об`єкт нерухомого майна, розташований по АДРЕСА_1 .

З матеріалів вищезазначеної інвентаризаційної справи вбачається, що згідно реєстраційного посвідчення від 25.07.2006, ОСОБА_5 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького нотаріального округу Сухановою Т.О. 27.06.2006 за реєстровим № 3047, належать приміщення № VII і № VIII в підвалі будинку АДРЕСА_1 .

Нормами ст.ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 -1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Судом встановлено, що померлим ОСОБА_5 заповіт не складався, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

Згідно із ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Позивач, який є сином спадкодавця, батьки спадкодавця та його дружина ОСОБА_4 відповідно до ст. 1261 ЦК України мають право на спадкування за законом у першу чергу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Таким чином, часки кожного із спадкоємців, а саме: частки ОСОБА_3 ,ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , становлять по ј.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , маючи право на частку у спадщині за законом, скориставшись своїм правом, відмовились від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 , звернувшись до нотаріуса протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України.

Згідно із ч. 5 ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Судом у відповідності до ч. 6 ст. 1273 ЦК України встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не відкликали свої заяви про відмову від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття.

Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України неповнолітній ОСОБА_3 вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки судом не встановлено випадків, передбачених ч. 2 ч. 4 ст. 1273 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 1268, 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Але, це положення закону треба сприймати у контексті статусу спадкоємця у певні проміжки часу, оскільки редакція даної норми має широкий зміст. Якщо особи не можуть довести свої права на спадщину, то відповідні факти, з якими пов`язується виникнення права на спадкування, встановлюються судом.

Отже, позивач прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, а саме: приміщення № VII і № VIII в підвалі будинку АДРЕСА_1 .

Статтею 1296 ЦК України регламентується право спадкоємця на одержання спадщини.

На відміну від ст. 1296 ЦК України, де йдеться про право на отримання свідоцтва про право на спадщину, у ст. 1297 ЦК України закріплено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за отриманням свідоцтвом про право на спадщину, коли йдеться про спадкування нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

При розгляді справи про визнання права власності на спадкове майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право власності на спадщину, слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтво про право на спадщину (ст.ст. 1296, 1297 ЦК України).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

В ході розгляду справи судом встановлено наявність перешкод для оформлення спадкових прав позивача у нотаріальному порядку.

Також судом враховано, що в даному випадку порушено права та інтереси неповнолітньої особи і «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, що не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. Тобто під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Згідно із ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем в позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання за неповнолітнім ОСОБА_3 права власності на ѕ частки приміщень № VII і № VIII в підвалі будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька - ОСОБА_5 .

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне.

Законним представником позивача при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 9 605, 00 гривень, що підтверджується квитанцією від 06.07.2019. (а.с. 1)

Однак, враховуючи положення п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Тому, враховуючи положення п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена законним представником позивача сума судового збору, підлягає поверненню за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

Відповідно до наведеного вище та керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 і зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, ст.ст. 12, 15, 16, 1216-1218, 1220-1223, 1258, 1261, 1268, 1273, 1278, 1296, 1297 ЦК України, п. 14 ч. 2 ст. 3, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, 133, 229, 235, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ѕ частки приміщень № VII і № VIII в підвалі будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Судовий збір в сумі 9 605, 00 гривень може бути повернутий судом ОСОБА_2 за її клопотанням.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області або до Вінницького апеляційного суду.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_3 .

Служба у справах дітей Святошинського району м. Києва, , місцезнаходження: м. Київ, вул. Гната Юри, 9.

Рішення суду складено 13.02.2020.

Суддя: