Постанова

Іменем України

13 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 322/754/18

провадження № 61-17907св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2019 року у складі судді: Соляник А. В., та постанову Запорізького апеляційного суду від 11 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Гончар М. С., Подліянової Г. С., Кочеткової І. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про продовження строку для прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що після смерті батька позивачів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина, на земельну частку (пай), яка знаходиться на території Самійлівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області.

Зазначили, що після смерті батька, позивачі заяву до нотаріуса про прийняття спадщини протягом встановленого строку не подавали. Причиною пропуску встановленого строку для прийняття спадщини є те, що на час відкриття спадщини, позивачі були неповнолітніми дітьми, не знали і не розуміли вимоги закону і не могли самостійно захистити свої права та інтереси щодо спадкового майна в силу свого віку. Матір позивачів, яка повинна була діяти в інтересах своїх дітей, теж не подала заяву про прийняття спадщини після смерті батька. Спадкоємцем став дідусь позивачів ОСОБА_7 , як батько покійного, який 06 квітня 2000 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай). Всі ці обставини стали відомі позивачам у лютому 2018 року. 22 лютого 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до нотаріусу з заявою про видачу свідоцтва про спадщину за законом після померлого батька ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, 22 лютого 2018 року державний нотаріус Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієва Н. П., відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що вона не була зареєстрована разом із спадкодавцем і не подала заяву про прийняття спадщини в строк, встановлений статтею 549 ЦК України в редакції 1963 року.

Крім цього, в обґрунтування позову позивачі зазначали, що спадкоємець ОСОБА_7 , який прийняв спадщину після смерті батька, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті спадщину прийняла його дочка ОСОБА_4 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що позивачі не надали належних та допустимих доказів на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 11 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2019 року у цій справі залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 11 вересня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що скаржник вважає, що при ухвалені судових рішень у справі суди неправильно встановили обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки наданих сторонами доказів. Зазначила, що розглядаючи справу, суди не врахували зазначену сторонами в позові об`єктивну та непереборну поважну причину, яка позбавила подати заяву про прийняття спадщини, а саме неповнолітній вік на час відкриття спадщини.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У жовтні 2019 року справу передано до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подалавідзив на касаційну скаргу

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Коли помер ОСОБА_6 , відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 5,34 га, розташованої на території Самійлівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, яка належала йому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ЗП № 0145647, виданої та зареєстрованої 04 березня 1997 року.

На момент відкриття спадщини, спадкоємцями першої черги за законом були: ОСОБА_9 дружина померлого ОСОБА_6 , та неповнолітні діти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 мати померлого ОСОБА_6 , та батько померлого ОСОБА_7 .

Дружина померлого ОСОБА_9 і мати померлого ОСОБА_10 спадщину не прийняли.

В матеріалах спадкової справи, міститься заява ОСОБА_9 , яка відмовилась від належної їй частини спадкового майна на користь ОСОБА_7 (а. с. 91).

Відповідно до заяви ОСОБА_7 від 06 квітня 2000 року, останній прийняв спадщину у вигляді земельного паю в АП «Самійлівка» Новомиколаївського району, грошовий внесок з усіма відсотками в ощадбанку № 5345-09 рахунок № НОМЕР_1№ НОМЕР_2, після смерті ОСОБА_6 (а. с.90).

Коли помер ОСОБА_7 , спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 , прийняла у спадок земельну ділянку площею 4,42 га, розташовану на території Самійлівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 046054 від 01 липня 2002 року.

22 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Новомиколаївської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_6 (а. с. 95).

Постановою державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори від 22 лютого 2018 року ОСОБА_1 , відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що строк для прийняття спадщини пропущений, ненаданням документів, які б підтверджували фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном, а також тим, що на момент звернення ОСОБА_1 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, спадкове майно вже оформлене іншим. (а. с. 20).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України, (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що у позивачів виникла необхідність в оформленні спадщини після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 7).

На момент відкриття спадщини спадкоємцями першої черги за законом були: ОСОБА_9 , дружина померлого ОСОБА_6 , та неповнолітні діти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 мати померлого ОСОБА_6 , та батько померлого ОСОБА_7 .

В матеріалах спадкової справи, міститься заява ОСОБА_9 , яка відмовилась від належної їй частини спадкового майна на користь ОСОБА_7 (а. с. 91).

Відповідно до заяви ОСОБА_7 від 06 квітня 2000 року, останній прийняв спадщину у вигляді земельного паю в АП «Самійлівка» Новомиколаївського району, грошовий внесок з усіма відсотками в ощадбанку № 5345-09 рахунок № НОМЕР_1№ НОМЕР_2, після смерті ОСОБА_6 (а. с.90).

Після смерті ОСОБА_7 , спадкоємцем за заповітом стає ОСОБА_4 , яка прийняла у спадок земельну ділянку площею 4,42 га, розташовану на території Самійлівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 046054 від 01 липня 2002 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, застосувавши положення статей 549, 550 ЦК УРСР в редакції 1963 року, виходив із того, що зазначені позивачами причини пропуску строку для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 не можуть бути визнані поважними.

Колегія погоджується з такими висновками.

Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно з частинами першою та другою статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину (частина перша статті 550 ЦК УРСР).

Колегія вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про відмову у продовженні строку для прийняття спадщини після смерті батька, оскільки вказані позивачами (які фактично не вступили в управління або володіння спадковим майном) причини пропуску строку, визначеного статтею 549 ЦК УРСР, не свідчать про існування об`єктивних, непереборних та істотних перешкод для своєчасного подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини.

Доводи касаційної скарги, що на час смерті ОСОБА_6 , діти ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , були неповнолітніми, не заслуговують на увагу, оскільки, позивачі знали про смерть ОСОБА_6 , з позовом до суду про продовження строку прийняття спадщини звернулися більше ніж через чотирнадцять років після досягнення повноліття.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої та апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначено у касаційній скарзі.

За таких обставин, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 11 вересня 2019 року, оскільки судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 11 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк