Провадження №2-о/523/121/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участю секретаря Шевчук М.Є.

представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №15, в м. Одеса, цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , за участю заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту проживання на території України,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою в якій просить встановити факт її постійного проживання на території України, станом на 24 серпня 1991р.

В обґрунтування заяви вказано, що заявник народилась на території України 29.06.1981році в с. Конопльове, Іванівського району, Одеської області, про що було складено актовий запис. Її батька, мати ОСОБА_3 померла, а батько, ОСОБА_4 був визнаний за рішенням суду безвісно відсутній. У встановлені законом строки вона не отримала паспорт громадянина України. На теперішній час ОСОБА_2 не має документів, що посвідчують її особу та підтверджують громадянство. З цією метою вона звернулась до міграційної служби, якою її особу було встановлено, втім відмовлено у видачі паспорту та роз`яснено її право на звернення до суду для встановлення факту проживання на території України. Факт проживання на території України підтверджується наданими доказами. Встановлення даного факту необхідно для отримання паспорта громадянина України.

Ухвалою суду від 26.11.2019р. провадження у справі було відкрито. Ухвалою суду від 18.12.2019р. судом було проведено заміну первісної заінтересованої особи, Суворовський відділ ГУ ДМС в Одеській області на ГУ ДМС України в Одеській області.

В судовому засіданні позивач та її представник пред`явлену заяву підтримали, просять задовольнити.

Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області не забезпечило участі свого представника у судовому засіданні. Про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином. Направили до суду відзив, згідно якого представник просив відмовити у задоволення заяви, оскільки вона не надала доказів, що вона проживає в Україні на законних підставах, та не надала доказів що вона зверталась до органів міграційної служби з заявою про встановлення належності до громадянства України. Крім того, на думку представника справа не може бути розглянута в окремому провадженню, так як існує спір з приводу належності до громадянства України.

Суд, заслухавши заявника та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 народилась на території України, ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Конопльове, Іванівського району, Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого повторно, серії НОМЕР_1 від 14 березня 2019 року.

Її батьками в свідоцтві були записані: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 ). Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 18 червня 2008р. (справа №2-0-18/2008р.), яке набрало законної сили, ОСОБА_4 було визнано безвісно відсутнім з 01.03.2005р.

На теперішній час ОСОБА_2 не отримала у встановленому законом порядку паспорт громадянки України. Її особу посвідчено посвідченням про взяття на облік №1124, виданого КУ «Обласний центр обліку бездомних громадян».

Листом Суворовського районного відділу ГУ ДМС в Одеській області ОСОБА_2 було повідомлено про розгляд її заяви від 23.04.2019р. в якому зазначено, що її особу було встановлено, втім належність до громадянства України не визначено, у видачі паспорту відмовлено. Було роз`яснено її право на звернення до суду для підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991р.

Зазначені обставини спростовують доводи заінтересованої особи щодо не звернення ОСОБА_2 до міграційної служби.

Факт проживання на території України ОСОБА_2 було підтверджено допитаними в судовому засіданні свідками ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Крім того, з представленої домової книги для прописки громадян, заведеної 01.01.1988р., убачається, що батьки ОСОБА_2 станом на 1991р. були зареєстровані на території Шабельницької сільської ради, Миколаївського району, Одеської області.

Також суд приймає до уваги, що станом на 24 серпня 1991р. ОСОБА_2 виконалось 10 років. Згідно ст.17 ЦК УРСР, в редакції що діяла станом на 1991р. місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів.

Згідно з п. 1 і п. 2 ч. 1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» №2235-111 від 18.01.2001 р. (у редакції Закону №957-VIII від 28.01.2016) громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Згідно з п.8 розділу ІІ Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006), для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Постійне місце проживання - це місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом) (ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Таким чином, враховуючи, що підтверджено факт народження заявника, її вік (10 років) станом на 24.08.1991р., місце проживання її батьків, зважаючи, що мета подання такої заяви є очевидною, а рішення суду матиме юридичні наслідки для заявника у вигляді паспортування ОСОБА_2 належним документом, суд приходить до висновку, про задоволення заяви про встановлення факту проживання на території України.

Заперечення представника заінтересованої особи є безпідставними, та не спростовують доведеність факту постійного проживання ОСОБА_2 на території України за станом на 24 серпня 1991р. Посилання на наявність спору про право, також є безпідставні, так як даним рішенням не вирішується питання спору, а лише підтверджується факт проживання заявника на території України.

Керуючись ст. 8 Закону України «Про громадянство України», ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст.1-13,76-81, 83,89, 223,293,315, 316, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Заяву ОСОБА_2 , за участю заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 12 лютого 2020р.

Суддя