У х в а л а

05 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 591/4140/18

провадження № 61-1991ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 серпня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до служби автомобільних доріг Сумської області, дочірнього підприємства «Сумський Облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні Дороги України» про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до служби автомобільних доріг Сумської області та дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України») про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 02 лютого 2018 року о 08 годині 00 хвилин на автомобільній дорозі загального користування державного значення по Сумській області за індексом Н-12 Суми-Полтава 63 км + 400 м сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП). Автомобіль Daewoo Nexia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким він керував, зіткнувся із автомобілем ГАЗ 33021, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який нерухомо стояв на правому узбіччі дороги. Причиною аварії стало невиконання відповідачами приписів законодавства України щодо забезпечення безпечності дорожнього покриття під час сильної ожеледиці, внаслідок якої належний заявнику автомобіль зазнав значних механічних ушкоджень.

Враховуючи викладене просив стягнути зі служби автомобільних доріг Сумської області та ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на його користь у солідарному порядку матеріальні збитки у зв`язку із пошкодженням автомобіля Daewoo Nexia у розмірі 105 372 грн, моральну шкоду у розмірі 15 тис. грн та судові витрати у розмірі 4 226 гривень 26 коп.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 серпня 2019 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суди попередніх інстанцій мотивували судові рішення тим, що зимова слизькість автомобільної дороги у місці ДТП за участю автомобіля заявника була ліквідована впродовж 1 години 45 хвилин після того як її було виявлено, що відповідає вимогам ДСТУ 3587-97 та Єдиних правил зимового утримання автомобільних доріг.

У січні 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Так у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був установлений у розмірі 2 102 грн.

Ціна позову у справі становить 120 372 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга містить посилання на випадок, передбачений підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, а саме: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Проте, наведені заявником у касаційній скарзі доводи та аналіз судових рішень у справі не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки наведені мотиви самі по собі не можуть бути підставою, що підпадає під дію підпункту а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, інших мотивувань немає.

Вищевикладене свідчить про те, що посилання заявника на випадок, передбачений пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, є необґрунтованим.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ураховуючи, що оскаржувані судові рішення прийнято у малозначній справі, а випадок, передбачений пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, необґрунтований, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до служби автомобільних доріг Сумської області, дочірнього підприємства «Сумський Облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні Дороги України» про відшкодування майнової та моральної шкодиза касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 серпня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян