КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 755/5247/19 Апеляційне провадження № 22-ц/824/756/2020Головуючий у суді першої інстанції - Марфіна Н.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Чобіток А.О., Крижанівська Г.В.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

представника відповідача Наїдка Л.В .,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світильнянське» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Світильнянське» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що його було незаконно звільнено з роботи за згодою сторін, оскільки заяви про звільнення він не подавав. Також відповідачем допущено заборгованість по заробітній платі та не виплачено компенсацію за невикористану відпустку. У зв`язку з тим, що його звільнення відбулося з порушенням норм трудового законодавства, вважав, що він підлягає поновленню на роботі зі стягненням з відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.09.2019 позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ директора ТОВ «Світильнянське» № 5 від 03.12.2018 «Про звільнення з роботи» в частині звільнення з займаної посади з 03.12.2018 за згодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України ОСОБА_2

Поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника директора ТОВ «Світильнянське» з 03.12.2018.

Стягнуто з ТОВ «Світлинянське» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 14 114 грн. 93 коп.

Стягнуто з ТОВ «Світлинянське» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі у розмірі 42 846 грн. 92 коп. без утримання з цієї суми обов`язкових податків та зборів.

Стягнуто з ТОВ «Світлинянське» на користь ОСОБА_2 завдану моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та присудження виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць (а.с.90-98).

Не погодившись із заочним рішенням у частині періоду, за який було стягнуто суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивачем подано апеляційну скаргу (а.с.103-105).

23.10.2019 справа разом із апеляційною скаргою надійшла до суду апеляційної інстанції (а.с.106,107).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25.10.2019 відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву (а.с.108,109).

13.11.2019 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, у якому останній вказував на подання до суду першої інстанції заяви про перегляд заочного рішення та просив повернути справу до суду першої інстанції, або ж апеляційну скаргу залишити без задоволення (а.с.114-131).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18.11.2019 справу призначено до розгляду на 04.12.2019 (а.с.132).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.12.2019 справу повернуто до суду першої інстанції для розгляду заяви відповідача ТОВ «Світлинянське» про перегляд заочного рішення (а.с.141-144).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.01.2020 заяву ТОВ «Світлинянське» про перегляд заочного рішення, залишено без задоволення (а.с.161-163).

15.01.2020 справа повторно надійшла до суду апеляційної інстанції та призначена до розгляду (а.с.165-167).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та ухвалити у цій частині нове рішення, яким указані вимоги задовольнити за період з дня звільнення по день ухвалення рішення про поновлення на роботі. Вказує, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, проте невірно визначився з періодом стягнення з дня звільнення по день підписання позову, оскільки середній заробіток стягується за весь час вимушеного прогулу, тобто з дня звільнення і по день ухвалення судом рішення про поновлення на роботі (а.с.103-105).

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував з огляду на її безпідставність та необґрунтованість.

Позивач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за відомою суду адресою. Також позивач був обізнаний про розгляд справи судом апеляційної інстанції про що свідчать матеріали справи. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності позивача, оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Слід зауважити, що рішення суду першої інстанції оскаржено лише позивачем і лише в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідачем рішення суду в апеляційному порядку не оскаржено.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції виходив з того, що такий заробіток підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з дня звільнення (03.12.2018) і по день підписання позивачем позову (27.03.2019), як обраховано останнім і заявлено до стягнення, тобто в межах позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з визначеним судом періодом стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та, як наслідок, з його розміром, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом ТОВ «Світильнянське» № 0210/17 від 02.10.2017 позивача було прийнято на постійну роботу по трудовому договору на посаду заступника директора з 02.10.2017 року, з окладом згідно штатного розкладу (а.с.83).

Наказом ТОВ «Світильнянське» № 5 від 03.12.2018 позивача звільнено з роботи з 03.12.2018 за згодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.84).

Установивши, що між позивачем та відповідачем в належній формі не було досягнуто згоди на припинення трудового договору, суд першої інстанції дійшов висновку про незаконність звільнення позивача та, як наслідок, наявність правових підстав для його поновлення на роботі.

У відповідності до вимог частини 2 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відтак суд першої інстанції вірно застосував норму права, яка передбачає, у випадку поновлення працівника на роботі, прийняти рішення про виплату йому середнього заробітку.

Разом з цим, суд першої інстанції визначаючи період за який підлягає стягненню середній заробіток помилково виходив з того, що оскільки позивачем при зверненні до суду самостійно визначено період, то стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід здійснити саме в межах періоду заявленого позивачем.

Так, частина 2 статті 235 КЗпП України передбачає, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Судове рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, підлягає негайному виконанню (пункт 4 частини 1 статті 430 ЦПК України).

Отже, з огляду на положення процесуального закону та враховуючи вимоги трудового законодавства, слід дійти висновку, що суд, у випадку поновлення на роботі працівника, самостійно, в силу вимог закону, має обрахувати середній заробіток за час вимушеного прогулу визначивши період стягнення з дня звільнення по день ухвалення судового рішення про поновлення на роботі.

При цьому, необхідно зазначити, що визначення саме такого періоду не може вважатись виходом за межі позовних вимог відповідно до положень процесуального закону, оскільки нормами трудового законодавства урегульовано, що середній заробіток повинен бути виплачений за весь час вимушеного прогулу, тобто з дня незаконного звільнення по день поновлення на роботі, який, в даному випадку, є днем ухвалення відповідного судового рішення.

Таким чином, оскільки правильність наведених у рішенні суду розрахунків учасниками справи не оскаржено, суд апеляційної інстанції, при обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходить з розміру середньоденної заробітної плати позивача в сумі 178 грн. 67 коп., яка була визначена судом виходячи з розміру заробітної плати позивача за останні два місяці роботи, що передували звільненню, поділеного на кількість робочих днів у цих місяцях (7 861,43 грн. : 44).

Період вимушеного прогулу, з урахуванням означеного вище, слід визначити з 03.12.2018 (день звільнення) по 12.09.2019 (день ухвалення рішення судом першої інстанції про поновлення на роботі).

Кількість робочих днів за вказаний період:

- грудень 2018 року - 20 робочих днів;

- січень 2019 року - 21 робочий день;

- лютий 2019 року - 20 робочих днів;

- березень 2019 року - 20 робочих днів;

- квітень 2019 року - 20 робочих днів;

- травень 2019 року - 21 робочий день;

- червень 2019 року - 18 робочих днів;

- липень 2019 року - 23 робочих дня;

- серпень 2019 року - 21 робочий день;

- вересень 2019 року - 8 робочих днів,

а всього 192 робочих дні.

Відтак середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за період з 03.12.2018 по 12.09.2019 становить 34 304 грн. 64 коп.

При цьому, указаний розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначений без утримання податку й інших обов`язкових платежів.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, в резолютивній частині рішення окрім визначеної судом суми середнього заробітку, слід вказувати про виплату цієї суми з обов`язковим утриманням з неї податків та інших обов`язкових платежів.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ч. 4 ст. 376 ЦПК України).

Отже, у зв`язку з тим, що суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам та вірно застосував норми матеріального права, проте помилився лише в періоді та, відповідно, сумі стягнення, ухвалене судом рішення підлягає зміні, яка полягає лише у визначенні іншого періоду та суми стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Оскільки позивач в апеляційній скарзі просив скасувати рішення в оскаржуваній частині, а суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зміну судового рішення, то у такому випадку апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Водночас, слід наголосити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому ухвалене судом апеляційної інстанції судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світильнянське» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 14 114 грн. 93 коп. - змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Світильнянське» (місцезнаходження: вул. Промислова, 13, с. Світильня, Броварський район, Київська область, ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 грудня 2018 року по 12 вересня 2019 року у розмірі 34 304 (тридцять чотири тисячі триста чотири) грн. 64 коп. з утриманням з цієї суми податків й інших обов`язкових платежів.

В іншій частині заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 13 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді А.О. Чобіток

Г.В. Крижанівська