Провадження № 2/161/3546/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Присяжнюк Л.М.

за участю секретаря судового засідання Борсук К.П.,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Луцьку цивільну справу №161/14131/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

03.09.2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі позивач, АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 01.03.2011 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором. Станом на 17.08.2020 року заборгованість за поточним тілом кредиту 20,00 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 13 439,94 грн.

З наведених мотивів та підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 01.03.2011 року та понесені судові витрати по справі.

17.09.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позовну заяву від 08.10.2020 року відповідач позовні вимоги заперечив, мотивуючи тим, що на даний час у нього відсутній борг перед відповідачем, щодо стягнення коштів за період з 01.03.2011р. по 03.09.2017р. просив застосувати строк позовної давності.

У відповіді на відзив від 28.10.2020 року позивач вказав, що відповідач активно користувався кредитними коштами, при цьому, при поповнені карткового рахунку існує порядок зарахування коштів, а тому у відповідача утворилася заборгованість.

Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з таких підстав.

1 березня 2011 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 15).

У заяві приєднання вказано, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить договір про надання банківських послуг. Позивачем долучено до матеріалів справи довідку про умови кредитування за карткою «Універсальна» «30 днів пільгового періоду». Однак, зазначені документи відповідачем не підписувалися.

Також, будь-яких інших Умов та Правил кредитування та Тарифів відповідач не підписував.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 були видані кредитні картки (а.с. 13):

-06.10.2010 терміном дії до 10.2014 ( НОМЕР_1 ),

-08.10.2014 терміном дії до 01.2018 ( НОМЕР_2 ),

-03.12.2014 терміном до 10.2018 ( НОМЕР_3 ),

-02.08.2018 терміном до 07.2022 ( НОМЕР_4 ),

-15.08.2019 терміном до 07.2023 ( НОМЕР_5 ),

Банком відповідачу встановлювався кредитний ліміт (а.с. 14):

-з 08.10.2010 в розмірі 11 000 грн,

-з 07.02.2017 в розмірі 13 000 грн,

-з 03.04.2017 в розмірі 14 000 грн,

-з 16.05.2019 в розмірі 0 грн.

Тобто, з 16.05.2019 року відповідач не мав фактичної можливості користуватись кредитними коштами через відсутність кредитного ліміту, а перевипуск картки здійснено лише з метою нарахування заборгованості по кредитному договору та внесення відповідачем платежів.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість за кредитним договором станом на 17.08.2020 року за поточним тілом кредиту 20,00 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 13 439,94 грн.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на таке.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Розмір процентів та порядок їх сплати визначається в договорі залежно від кредитного ризику, попиту, пропозиції, строку кредитування, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Одним із видів договору є договір приєднання.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома.

Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, споживач ознайомлений з ними та погодився на їх застосування, особливо коли ці Умови та Тарифи постійно змінюються.

Згідно зі статтею 525, частиною першою статті 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою статті 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За правилами частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, сторони повинні досягти згоди щодо розміру пені, штрафу, умов їх нарахування, а також щодо розміру процентів за ч.2 ст.625 ЦК України, якщо вони відмінні від 3% річних визначених законодавством.

Позивач обґрунтовуючи у цій справі право вимоги заборгованості посилався на заяву-анкету, витяг з Умов і правил надання банківських послуг в ПАТ «ПриватБанку», довідку про умови кредитування як невід`ємні частини кредитного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підпису відповідача на долучених до позову Умовах та Тарифах, а довідка про кредитування не містить конкретних умов нарахувань та не відповідає фактично застосованим банком ставкам.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені, штрафів, відсотків за ст.625 ЦК за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Тарифи та Умови, довідка про умови кредитування не можуть розцінюватися як договір приєднання.

Щодо стягнення тіла кредиту, то суд вважає за необхідне вказати таке.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України)

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

На позивача у цій справі покладається обов`язок доказування в частині визначення розміру заборгованості за тілом кредиту.

Як убачається з наданої позивачем анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, остання не містить суми виданого кредиту, будь-яких даних щодо виду та строку дії кредитної картки, у анкеті-заяві зазначено лише прізвище, адресу, особисті дані позичальника.

На підтвердження суми боргу позивачем надано суду виписку по рахунку, з якої вбачається, що ОСОБА_1 вперше скористався кредитними коштами 01.03.2011 року, постійно здійснював операції по зняттю та поверненню коштів, останнє зняття коштів мало місце 29.06.2018 року.

При цьому Банк самостійно проводив списання процентів по ч.2 ст.625 ЦК, пені, відсотків за використання кредитного ліміту, страхових платежів, збільшуючи суму заборгованості, що не відповідає умовам кредитування.

Позивачем не надано суду інших доказів на підтвердження заявленої до стягнення суми боргу по тілу кредиту, тому ці вимоги є недоведеними і задоволенню не підлягають.

У задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Решта доводів та пояснень учасників справи не спростовують правових висновків суду.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у позову залишаються за позивачем.

Керуючись ст. ст.4, 12, 13, 76 - 81, 141, 258 -259, 265, 268, 274-279, 354 - 355 ЦПК України, ст.ст. 509, 510, 526, 546, 611, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк