Справа № 308/6399/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

29 жовтня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі Боті О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

06.07.2020 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення відсотків за Договором позики МК №2 від 16.07.2011 та МК №3 від 19.07.2011 за період з 18.11.2013 по 30.06.2020 у сумі 39715 грн. та пені за порушення умов таких у сумі 60400 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що заочним рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.03.2014 (справа №308/20506/13-ц) стягнуто заборгованість за Договором позики МК №2 від 16.07.2011 та МК №3 від 19.07.2011 за період з 19.07.2011 по 17.11.2013, а також штраф за цей період та пеня. Станом на сьогодні рішення суду не виконане, що стверджується інформацією про відкрите виконавче провадження. Окрім цього позивач зазначає, що у 2013 році відбулося відступлення права вимоги від первісного кредитора за вказаними договорами ОСОБА_3 до нового кредитора ОСОБА_4 . Остання померла у 2019 році, а єдиним спадкоємцем її майна та майнових вимог є позивач, оскільки він як спадкоємець за заповітом прийняв спадщину.

В судове засідання позивач не з`явився, однак з позовної заяви видно, що такий просить провести розгляд справи за його відсутності, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення.

В судове засідання відповідач повторно не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву не подав, суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача.

Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Враховуючи відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В заочному рішенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.03.2014 (справа №308/20506/13-ц) судом було встановлено правовідносини первісного кредитора ОСОБА_3 з відповідачем ОСОБА_2 , за договорами позики МК №2 від 16.07.2011 та МК №3 від 19.07.2011. Суд визнав доведеними факти отримання коштів відповідачем за вказаними договорами. Також суд встановив обставину відступлення права вимоги від первісного кредитора ОСОБА_3 до нового - ОСОБА_4 за договором від 10.10.2013. Зазначено, що перехід прав вимоги до відповідача підтверджується відповідним актом. Зрештою, суд тягнув з відповідача на користь нового кредитора за вказаними договорами 5000 грн. у повернення боргу, 26071,20 грн. відсотків за користування коштами, 7000 грн. штрафу та 8000 пені за порушення виконання договірних зобов`язань.

На виконання вказаного рішення суду останнім було видано виконавчий лист від 14.05.2018, за яким, постановою приватного виконавця від 28.12.2018, відкрито виконавче провадження №57985319.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Так, вказаним вище заочним рішенням, а також зі змісту договорів позики МК №2 від 16.07.2011 та МК №3 від 19.07.2011 з`ясовано наступні договірні зобов`язання відповідача щодо процентів та пені.

Відповідно до пунктів 1.2 та 1.3 договорів позика надається на невизначений термін, до моменту пред`явлення позикодавцем вимоги про повернення. Позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та проценти (відсотки) за користування коштами у розмірі 10% річних. В разі, якщо після пред`явлення Позикодавцем вимоги про повернення позики Позичальник протягом десяти днів не поверне суму позики, нараховані відсотки та штрафні санкції, то Позикодавець має право нарахувати відсотки на суму несвоєчасно повернутої позики за подвійною відсотковою ставкою.

Пунктами 1.5 та 1.6 згаданих договорів позики передбачено, що в разі невиконання Позичальником грошових зобов`язань щодо сплати процентів за користування позикою згідно з умовами цих договорів, Позикодавець має право вимагати від Позичальника сплати неустойки (штрафу) в розмірі 5% від суми позики, визначеної в п.1.1. за кожен випадок порушення грошових зобов`язань. У випадку невиконання чи неналежного виконання Позичальником грошових зобов`язань щодо повернення основної суми позики відповідно до умов цих договорів, Позикодавець має право вимагати від Позичальника сплати неустойки (пені) в розмірі 0,5% від суми несвоєчасно повернутої позики за кожен день прострочення.

З наданого позивачем розрахунку відсотків та пені від 03.07.2020 з`ясовано, що розмір відсотків за користування позикою в період з 18.11.2013 по 30.06.2020 за договорами позики МК №2 від 16.07.2011 та МК №3 від 19.07.2011 становить 39715 грн., розмір пені за вказаний період 60400 грн. Суд, при відсутності контрозрахунку відповідача, погоджується з розрахунками позивача, так як вони відповідають обставинам справи і розраховані за ставками, встановленими договорами позики.

При викладених обставинах, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 за договорами позики МК №2 від 16.07.2011 та МК №3 від 19.07.2011 суму відсотків 39715 грн., а також суму пені у 60400 грн., оскільки наразі вищевказане судове рішення, як і умови договору позики не виконані.

Разом з цим, зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 28.11.2019 з`ясовано, що новий кредитор за договорами позики ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з вимогами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

З заповіту від 22.10.2019 з`ясовано, що ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, за яким все те, що за законом належить їй на день смерті, чи те, на що така буде мати право заповіла ОСОБА_1 .

В матеріалах спадкової справи наявна заява ОСОБА_1 від 04.12.2019, адресована приватному нотаріусу, про прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_4 . Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04.12.2019 вказане підтверджено.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За приписами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті.

Зобов`язання за договором позики не припиняються внаслідок смерті позикодавця, оскільки не є нерозривно пов`язаними з його особою (ст.608,1219 ЦК України).

Частиною 1 статті 1230 ЦК України передбачено, що до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов`язаннях.

Таким чином, судом встановлено, що право вимоги за договорами позики МК №2 від 16.07.2011 та МК №3 від 19.07.2011, після смерті ОСОБА_4 , перейшло до позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи та підлягають до задоволення, а саме з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_1 за період з 18.11.2013 по 30.06.2020 сума відсотків за договорами позики МК №2 від 16.07.2011 та МК №3 від 19.07.2011 39715 грн., а також пеня 60400 грн.

В матеріалах справи наявне пенсійне посвідчення ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , за яким останньому призначено пенсію по інвалідності ІІ групи, а отже за приписами п. 5 ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати такого. Тож, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 840, 80 грн.

Керуючись ст. ст. 202, 207, 526, 530, 599, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 76, 78, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 за період з 18.11.2013 по 30.06.2020 за договорами позики МК №2 від 16.07.2011 та МК №3 від 19.07.2011 відсотки у сумі 39715 /тридцять дев`ять тисяч сімсот п`ятнадцять/ гривень та пеню у сумі 60400 /шістдесят тисяч чотириста/ гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов