Провадження № 2/643/4246/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2020

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Бабельник І.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

відповідача: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3

про стягнення аліментів,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 (далі відповідач) про стягнення щомісячно аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів щомісячного заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_5 .

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі № 643/14140/20, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 19.10.2020 року.

19.10.2020 року судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Новіченко Н.В. на лікарняному, наступне судове засідання призначено на 04.11.2020 року.

У судовому засіданні 04.11.2020 року оголошено перерву до 17.11.2020 року.

17.11.2020 року відповідачем до канцелярії Московського районного суду м. Харкова подано відзив на позов, відповідно до змісту якого відповідач позовні вимоги просить задовольнити частково та присудити стягнення з нього аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, оскільки він не зможе сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини і це призведе до неможливості його нормального існування, буде накопичуватися заборгованість, що призведе до обмежень, і взагалі позбавить відповідача можливості заробляти грошові кошти. Так, відповідач зазначає, що він не має постійних доходів, не працює офіційно і підробляє водієм у свого друга. Середньомісячний заробіток відповідача складає від 6 000, 00 грн. до 8 000, 00 грн. Тому відповідач згоден щомісячно допомагати сину матеріально, однак він не зможе сплачувати щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частки доходів. Оскільки відповідач не працює, то державний виконавець в ході виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів буде керуватися ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 3 вказаної статті Закону, визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Згідно з ч. 2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Таким чином, враховуючи, що відповідач не працює офіційно, не є фізичною особою-підприємцем, то державний виконавець буде розраховувати 1/4 частину стягнутих аліментів виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Як вбачається з офіційного сайт Міністерства фінансів України, наразі середня заробітна плата по Харківській області складає 10 000, 00 грн., а тому державний виконавець буде проводити стягнення з відповідача аліментів мінімум у розмірі 2 500, 00 грн. (10000/4=2500).

Також відповідач зазначає, що його матеріальний стан нижче середнього, тобто він не в змозі буде щомісячно сплачувати аліменти у розмірі 2 500, 00 грн, що складає ј частини доходів, які державний виконавець буде розраховувати. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» установлено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня. Тобто мінімальний розмір аліментів на дитину до 6 років складає наразі 1 159, 00 грн (2318/2). При цьому, батьки несуть рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, тобто як батько дитини, так і мати дитини мають порівну утримувати дитину. Отже, якщо з нього присудити для стягнення 2 500, 00 грн. (1/4 частка доходів), то позивачка також має витрачати на утримання дитини 2 500, 00 грн., тобто в сумі виходитиме 5 000, 00 грн. Однак, відповідач просто не в змозі буде сплачувати щомісячно аліменти у розмірі 2 500, 00 грн. (1/4 частка доходів), що призведе до накопичення заборгованості та обмеження його державним виконавцем права керуванням транспортними засобами, що взагалі позбавить його можливості отримувати навіть дохід у розмірі 6-8 тис грн., і в такому разі він не зможе нормально допомагати матеріально дитині. При цьому, він проживає разом зі своїми батьками, які перебувають на його утриманні. Їх квартира, у якій він проживає з батьками, належить 5 співвласникам. Іншої нерухомості у нього не має. При цьому, його батько ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом 2 групи та отримує пенсію по інвалідності щомісячно у розмірі 2 100, 00 грн., з яких більше половини витрачається лише на його лікування, тому з його пенсії залишається на проживання приблизно 500-900 грн., що не вистачає для елементарного існування. Його мати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уже в предпенсійному віці (58 років), вона не працює, перебуває у центрі зайнятості та отримує мінімальний розмір допомоги по безробіттю, що дорівнює приблизно 700-800 грн. Однак, цих коштів матері вистачає на ліки, а те що залишається не вистачає ні на харчування, ні на одяг, ні на оплату комунальних послуг. Таким чином, на утримання батьків відповідач витрачає щомісячно не менше 2 000, 00 тисяч грн. При цьому, за комунальні послуги щомісячно треба сплачувати мінімум 800, 00 грн., не враховуючи опалення. Отже в середньому щомісячно відповідач витрачає мінімум на утримання своїх батьків 2 000, 00 грн., на сплату комунальних послуг 500, 00 грн., його витрати на особисті елементарні речі (поїсти, одягтися) 2 500-3 000 грн., тобто лише на елементарні потреби він щомісяця витрачаю десь 5000-5500 грн. І це мінімальні витрати, без врахування можливих сезонних хвороб чи непередбачуваних ситуацій, на які у відповідача навіть не буде коштів. Тому в кращому випадку з тих коштів, які він заробляє, в середньому залишається десь від 1000 грн. до 2000 грн. При цьому, відповідач не придатний до військової служби, що часто стає на заваді для нормального працевлаштування. Тому він зможе сплачувати щомісячно аліменти у розмірі 1/6 частини доходів, що дорівнює 1667 грн. (10000/6), у іншому разі, маючи такий мінливий та непостійний заробіток при стягненні з нього коштів у більшому розмірі, буде накопичуватися заборгованість і державний виконавець в силу Закону України «Про виконавче провадження» винесе постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, однак він не зможе погасити заборгованість, будучи без водійських прав, це призведе до об`єктивної неможливості взагалі допомагати сину, не тому що він не хоче платити, а тому що не зможе це робити. Він не відмовляється допомагати своєму синові, навпаки він бажає це робити, і робив це добровільно з травня 2020 року, коли пішов від позивачки, і він продовжує сплачувати аліменти добровільно. Так, щомісячно він сплачував 2000 грн., враховуючи, що був літній сезон і була можливість заробляти в середньому 7 тис. (коли 6 тис, а коли і 8 тис грн. виходило). При цьому, відповідач вказує, що йог автомобіль знаходиться у неробочому стані, є розібраним, а щоб його привести у робочий стан потрібно купувати деталі, потім ще треба заправляти. Таким чином, відповідач може сплачувати аліменти щомісячно у розмірі 1 600, 00 - 1 700, 00 грн., тобто це 1/6 частина доходів виходячи із середньої заробітної плати по Харківській області (10 000/6=1 667, 00 грн.), що перевищує мінімальний розмір аліментів на дитину відповідного віку.

Одночасно відповідач зазначає, якщо у нього буде можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, то він це буде неодмінно робити.

Також 17.11.2020 року відповідачем до канцелярії Московського районного суду м. Харкова подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

У зв`язку з неявкою учасників справи 17.11.2020 року розгляд справи було відкладено на 08.12.2020 року.

08.12.2020 року до канцелярії Московського районного суду м. Харкова позивачем було подано відповідь на відзив, відповідно до змісту якої з доводами відповідача не погоджується, оскільки відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу про звільнення його від сплати аліментів або їх зменшення. Так, надана в якості доказу довідка про те, що мати відповідача ОСОБА_7 перебуває на обліку як безробітна в Харківському МЦЗ з 17.04.2020 року не свідчить, що він надає матері матеріальну допомогу, не надано жодного переказу, квитанцій або розписки про передачу коштів, крім того, перебуваючи на обліку у Харківському МЦЗ мати відповідача отримувала дохід. Також позивач вважає, що надана відповідачем копія пенсійного посвідчення і паспорту ОСОБА_6 також жодним чином не підтверджує перебування батька відповідача на його утриманні, не надано доказів купівлі ліків тощо. Батьки відповідача також мають ще двох дітей, які також повинні надавати допомогу батькам. Будь-яких доказів хто саме з дітей та в якій мірі допомагає батькам, суду не надано.

08.12.2020 року до канцелярії Московського районного суду м. Харкова надійшла заява ОСОБА_8 , в якій він вказує на те, що не має можливості допомагати батькам матеріально, оскільки у нього є син, який є інвалідом дитинства, тому багато коштів витрачається на його лікування та розвиток. Тому фінансово батькам допомагає саме відповідач, оскільки він проживає з батьками.

Також до канцелярії Московського районного суду м. Харкова надійшла заява ОСОБА_9 , яка вказує, що не має можливості фінансово допомагати батькам, оскільки перебуває у цивільному шлюбі за рахунок нареченого, тому допомагає у разі потреби батькам нематеріально, наприклад допомагає дістатися батькові до лікарні чи виконати інші доручення батьків. Тому фінансово батькам допомагає саме відповідач, оскільки він проживає з батьками.

08.12.2020 року розгляд справи було відкладено на 18.12.2020 року у зв`язку з неявкою учасників справи.

14.12.2020 року до Московського районного суду м. Харкова відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, відповідно до змісту якого відповідач не погоджується з доводами, викладеними позивачем у відповіді на відзив, та вказує на те, що він не має постійних доходів, не працює офіційно та підробляє водієм у свого друга, середньомісячний заробіток відповідача складає від 6 000, 00 грн. до 8 000, 00 грн. Також відповідач вказує на те, що на його утриманні перебувають батьки, тому сам факт того, що з нього не стягуються аліменти на утримання батьків не свідчить про те, що він їх не утримує. Довідка про перебування матері відповідача в центрі зайнятості і підтверджує, що мати у пенсійному віці не може працевлаштуватися на роботу. Через рік їй вже буде 60 років, тобто фактично це вже непрацездатний вік. При цьому, в центрі зайнятості максимальний строк, який передбачений для отримання виплат це один рік, після чого кошти вже не сплачуються. Після трьох місяців перебування на обліку виплати зменшуються на 20%, потім через три місяці виплати зменшуються на 30%, що передбачено Законом України «Про зайнятість населення». У зв`язку з цим відповідач вважає, що те, що його мати отримує в центрі зайнятості допомогу це тимчасове явище, і сплата такої допомоги вже скінчиться у лютому 2021 року. Посилання позивача на те, що хоча батько відповідача і є інвалідом ІІ групи, однак не надано доказів на купівлю ліків відповідач вважає безпідставними. Батько отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2 100, 00 грн., з яких більше половини витрачається лише на його лікування, тому з його пенсії залишається на проживання приблизно 500-900 грн., що не вистачає для елементарного існування. Таким чином, оскільки більшість коштів батька витрачається на лікування, то він потребує сторонньої допомоги, в тому числі й матеріальної, яку надає відповідач. Крім того, відповідач вважає безпідставними доводи відповідача про те, що брат та сестра відповідача також можуть надавати матеріальну допомогу батькам, оскільки вони надали до суду письмові заяви про те, що вони допомагати не можуть. Зокрема, брат відповідача має малолітнього сина, який є інвалідом, у зв`язку з чим багато коштів витрачається на його лікування, а його дружина доглядає за дитиною і не працює. Сестра відповідача 1996 року народження, проживає з хлопцем, і вони у такому молодому віці можуть забезпечити лише себе, тому у сестри також не має можливості допомагати матеріально батькам. Також відповідач зазначає, що у нього є донька від першого шлюбу ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає разом з матір`ю в Російській Федерації. Відповідач їй також щомісяця передає через подружку колишньої дружини гроші в розмірі 800, 00 грн. Ці кошти передаються на руки, тому квитанцій не має. Свідоцтво про народження доньки відповідач не зміг знайти, оскільки воно у колишньої дружини, але те, що відповідач має доньку від першого шлюбу підтверджується довіреністю на дозвіл виїзду її за кордон. Одночасно відповідач наголошує, що він в жодному разі від утримання сина та сплати аліментів не відмовляється, а навпаки бажає сплачувати аліменти, але він об`єктивно зможе сплачувати аліменти лише у розмірі 1/6 частини від заробітку щомісячно. У судовому засіданні 18.12.2020 року позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд задовольнити їх.

Відповідач у судовому засіданні 18.12.2020 року позовні вимоги просив задовольнити частково з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив.

У судовому засіданні 18.12.2020 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані заяви і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

23.06.2016 року між позивачем, ОСОБА_11 , та відповідачем, ОСОБА_3 , було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії № НОМЕР_1 , виданим Московським районним у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 707.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане Московським районним у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Згідно зі свідоцтвом про народження дитини, батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 , матір`ю ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 проживає разом з дитиною за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб та не заперечується відповідачем.

Оскільки відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів щомісячного заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_5 .

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Із роз`яснень, які містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Положеннями частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач офіційно не працює, та згідно з його поясненнями підробляє водієм у свого друга і його середньомісячний заробіток складає від 6 000, 00 грн. до 8 000, 00 грн.

Відповідно до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, відповідач не зареєстрований як фізична особа підприємець.

При цьому, відповідач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , де також зареєстровані його батько, ОСОБА_6 , мати ОСОБА_7 , брат ОСОБА_8 , сестра ОСОБА_9 .

Відповідач зазначає, що він проживає за вищевказаною адресою разом зі своїми батьками, а брат та сестра мешкають окремо від них.

При цьому, батько відповідача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_3 від 02.07.2014, та відповідно до виписки із «Приват24» у період з травня по листопад 2020 року отримує пенсію у розмірі 2 100, 00 грн. щомісячно.

Мати відповідача ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , офіційно не працює та перебуває на обліку у Харківському міському центрі зайнятості з 17.04.2020 року, де в період з квітня по вересень 2020 року отримала допомогу по безробіттю в сумі 12 220, 10 грн.

Проте, суд вважає, що вищевказані обставини не спростовують обов`язок відповідача належним чином утримувати свою дитину.

Наявність у відповідача таких родичів, за відсутності належних доказів на підтвердження того, що відповідач допомагає своїм батькам, сама по собі висновків суду не спростовує.

Разом з цим, Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідача є інша дитина від першого шлюбу ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка також має право на утримання від відповідача.

Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд виходить із сукупності наявних в матеріалах справи доказів та враховує загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, а також всі обставини справи, в тому числі стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, наявність у відповідача іншої дитини від першого шлюбу, яка має право на утримання від нього, а також те, що обов`язки з утримання дитини є рівними для обох батьків.

У зв`язку з цим суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку, але не менше встановленого законодавством мінімального гарантованого розміру аліментів для дитини відповідного віку на дитину.

На переконання суду, такий розмір аліментів забезпечить потреби неповнолітньої дитини, відповідатиме об`єктивним можливостям відповідача та задовольнятиме правомірні очікування позивача на отримання аліментів, і з урахуванням балансу інтересів батьків та дитини буде достатнім для забезпечення її належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Положенням ст. 191 Сімейного кодексу України визначено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. ст. 76-81, 141, 264, 265, 430 ЦПК України, ст. ст. 182, 191, 199-201 СК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з дати подання позову до суду, а саме з 14.09.2020 року та до досягнення дитиною повноліття.

3. Допустити негайне виконання рішення у частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах суми платежу за один місяць.

4. Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовій збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

5. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ; АДРЕСА_3 .

7. Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ; АДРЕСА_4 .

Повне рішення складено 28.12.2020 року.

Суддя Н.В. Новіченко