УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви

04 листопада 2020 року м. Херсон

Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Ус О.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, особа, яка може отримати статус відповідача: ОСОБА_2 , предмет майбутнього спору визнання договору дарування недійсним та усунення перешкод у користуванні майном,

В С Т А Н О В И В:

02 листопада 2020 року ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та усунення перешкод у користуванні майном. Просить накласти арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 , а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 , заборонити відчуження у будь-який спосіб вищевказаного майна.

Заява обґрунтована тим, що у провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебувала цивільна справа №666/3808/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа Дніпровський районний у м. Херсоні відділ УДМС України в Херсонській області про виселення члена сім`ї колишнього власника будинку, рішенням від 15.07.2020 року у задоволенні позову відмовлено. Підставою для відмови у задоволенні позову стало те, що зареєстровані особи в будинку за адресою: АДРЕСА_1 іншого житла не мають, з 1995 року постійно проживають у спірному житловому будинку, що було достатньою підставою для того, щоб вважати будинок житлом цих осіб в розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки факт переходу права власності на будинок до іншої особи не є безумовною підставою для виселення членів сім`ї попереднього власника цього нерухомого майна, у тому числі і колишніх. Вказує, що вона з метою захисту порушених прав має намір звернутися із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та усунення перешкод у користуванні майном. Нещодавно їй стало відомо, що відповідач має намір продати спірний житловий будинок: згідно оголошення у месенджері Вайбер будинок продається під реконструкцію за ціною 11500 доларів США.

Заява відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої, частиною третьою статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заявниця вказує на існування спору щодо права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , але рішення на яке вона посилається вказує лише на її право користування будинком.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

При цьому, варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Згідно з наданого заявником скриншоту з додатку Вайбер вбачається, що у групі "Дешёвое жильё до 15000" міститься оголошення про продаж житлового будинку під реконструкцію 50 кв.м 4 кімнати в Антонівці, участок 12 сот. кадастровий є, газ на ділянці, але не заведено в будинок, вода, світло є, проживають квартиранти, ціна 11500 доларів США, додані фотокартки будинку.

Арешт майна, як вид забезпечення позову, полягає в забороні розпорядження цим майном будь-яким чином та унеможливлює його відчуження до вирішення справи по суті.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Суд вважає, що відсутня співмірність. Крім того, заявником не доведено, що саме спірний житловий будинок виставлено на продаж, та чим продаж будинку порушує її права на користування ним.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову`заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинитипорушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконаннячи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, заявником не наведено і судом не встановлено, що невжиття таких заходів забезпечення позову про які нею заявлено може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду у цій справі, тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, посилання на можливість продажу житлового будинку є припущенням.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову суд виходить з того, що заявником не надано доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний житловий будинок, а також не надано жодного доказу щодо намірів продажу, дарування або відчуження у інший спосіб ОСОБА_2 належного їй на праві власності житлового будинку, не наведено чим саме ця можливість порушить її права та які саме права.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що заявницею не надано доказів на підтвердження того, що є реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про визнання договору дарування недійсним та усунення перешкод у користуванні майном.

Враховуючи вищевикладене, підстави для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту відсутні.

Відтак, вважаючи недоведеними доводи позивача про необхідність вжиття заходів забезпечення у обраний позивачем спосіб, у задоволенні клопотання про вжиття заходів слід відмовити.

Ухвала в повному обсязі складена 04 листопада 2020 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.149-153, 258-261, 353 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, особа, яка може отримати статус відповідача: ОСОБА_2 , предмет майбутнього спору визнання договору дарування недійсним та усунення перешкод у користуванні майном відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

СуддяО. В. Ус