ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 року м. Чернівці

справа № 723/2077/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянда М. І.

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,

секретар Чубрей І.І.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

зацікавлена особа Сторожинецький районний відділ управління Державної міграційної служби в Чернівецькій області,

апеляційна скарга ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 05 серпня 2020 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Бужора В.Т.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України.

Зазначала, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Іжівці, Сторожинецького району, Чернівецької області, УРСР.

Вказувала, що з дня народження по 1993 рік постійно проживала в с.Іжівці, Сторожинецького району, Чернівецької області. З 1985 року по 1990 рік систематично виїжджала на заробітки до м. Якутська РРФСР на нетривалий період.

З 1993 року і по даний час вона постійно без реєстрації проживає в м.Чернівці. З 1993 року по 2007 рік систематично виїжджала на заробітки до Російської Федерації.

Так як вона втратила паспорт радянського зразка та своєчасно не оформила паспорт громадянина України в неї виникли проблеми з документами.

Просила суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України, станом на 24 серпня 1991року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 05 серпня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що стороною заявника не надано доказів щодо факту постійного (безперервно) проживання заявника на території України до 24 серпня 1991 року.

А також ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації, нею не надано беззаперечних доказів постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , народилася у с.Їжівці, Сторожинецького району, Чернівецької області (згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження).

27 жовтня 1984 року заявник зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 .

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження в тому числі справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають значення, які розглядаються судом, закріплений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України, даний перелік не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Тобто, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

ОСОБА_1 у своїй заяві вказує на те, що встановлення факту постійного проживання їй необхідне для отримання громадянства України.

Порядок та підстави набуття громадянства України врегульовано Законом України «Про громадянство України», Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 (далі - Порядок).

Статтею 3 Закону України «Про громадянство України» встановлено, що громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про громадянство України» від 08 жовтня 1991 року за №1636, громадянство України втрачається, якщо громадянин України добровільно набув громадянство іншої держави.

Як вбачається з копії паспорта ОСОБА_1 , вона добровільно набула громадянство Російської Федерації. Тобто, відповідно до положень ст. 20 Закону України «Про громадянство України», ОСОБА_1 є такою, що втратила громадянство України.

Пунктами 7, 8 Порядку, встановлення належності до громадянства України стосується в тому числі громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року.

Для встановлення належності до громадянства України така особа подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Тобто зі змісту вказаних норм слідує, що встановлення в судовому порядку факту постійного поживання на території України станом на 24 серпня 1991 року є підставою для оформлення належності до громадянства України особами, які перебували в громадянстві колишнього СРСР, але не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на 24 серпня 1991 року.

ОСОБА_1 на даний час є громадянкою Російської Федерації, а не громадянкою колишнього СРСР, але як громадянин іншої держави має право набути громадянство України.

Відповідно до положень п. 2) ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», громадянство України набувається за територіальним походженням.

Особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Тобто, ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутись до Сторожинецького районного відділу Управління ДМС України в Чернівецькій області із заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням, так як народилась до 24 серпня 1994 року на території, яка стала територією України.

Для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, особам які народились на території України до 24 серпня 1991 року необхідно подати копію свідоцтва про народження або інший документ, що підтверджує факт народження на даній території (п. 24 Порядку).

Таким чином, з викладеного вбачається, що встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року не тягне для ОСОБА_1 правових наслідків, вона не позбавлена можливості оформити громадянство України в позасудовому порядку та без встановлення вказаного юридичного факту. Проте таке право заявником, на час звернення до суду з даною заявою, реалізовано не було, рішень про відмову в задоволенні клопотання про оформлення набуття ОСОБА_1 громадянства України за територіальним походженням уповноваженою особою не приймалось.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, сторона заявника як на підтвердження обставин, що мають значення для справи, посилалася на показання свідків.

Свідки у своїх заявах, які подані до суду з позовною заявою, підтвердили факт проживання заявника в с.Їжівці, Сторожинецького району ,Чернівецької області, станом на 24 серпня 1991 року .

Однак, покази свідків, не можуть вважатися достатніми доказами для встановлення факту постійного проживання заявника на території України до 24 серпня 1991 року.

При цьому, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що предметом доказування у цій справі є обставини майже тридцятирічної давнини і достовірність та точність повідомлених відомостей свідками можна обґрунтовано поставити під сумнів.

Долучені заявником до матеріалів справи витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію із зазначенням відомостей про другого з подружжя та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.126,133,135 СК України, самі по собі, не можуть доводити факт щодо події, яка мала місце 24 серпня 1991 року, так як не містять інформації про час проживання заявника на території України, а також відомості про правові підстави її проживання.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_1 не надала суду належних доказів на підтвердження того, що станом на 24 серпня 1991 року вона проживала на території України, та доказів звернення її із зобов`язанням припинити іноземне громадянство - громадянство Російської Федерації, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 05 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 09 листопада 2020 року.

Головуючий М.І.Кулянда

Судді: І.Б. Перепелюк

І.М. Литвинюк