ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8391/20 Справа № 206/571/20 Суддя у 1-й інстанції - Маштак К. С. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Ткаченко І.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 29 липня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю Джоін Ап!, третя особа: Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у лютому 2020 року звернулись до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Джоін Ап!, третя особа: Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 про захист прав споживачів (а.с. 1-7).

В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , що діяла від імені та за дорученням Товариства з обмеженою відповідальністю «Джоін АП!» та ОСОБА_1 , яка діяла за усним дорученням від імені інших туристів, а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_5 було укладено договір про надання туристичних послуг № 19469 від 01.11.2019 (далі - Договір), за умовами якого Турагент зобов`язався відповідно до заявки Туриста на бронювання забезпечити надання комплексу туристичних послуг, а Турист зобов`язується на умовах даного Договору прийняти та оплатити їх. Відповідно до Замовлення (додаток № 1 до Договору) та істотних умов, які визначені в п.п. 3 п. 2.1. було визначено готель «Sharm Grand Plaza Resort 5*». 01.11.2019 позивачами було здійснено 100% оплату вартості туристичних послуг у розмірі 46 282,00 грн. 19.11.2019, фактично на передодні поїздки Турагентом позивачам було надано ваучер, проте без їх згоди в порушення п. 4.18, 4.19 Договору та ст. 20 Закону України «Про туризм» позивачам не було повідомлено про зміну істотних умов договору та позивачі вважали, що готель який зазначено в ваучері «Sharm Plaza (Ex. Crowna Plaza Resort) є саме тим готелем, який зазначено в замовлені та істотних умовах Договору - «Sharm Grand Plaza Resort 5*», так як їхні назви є схожими. 22.11.2019 по прибуттю позивачів до готелю «Sharm Plaza (Ex. Crowna Plaza Resort), ними було виявлено, що він не відповідає готелю «Sharm Grand Plaza Resort 5*», який було погоджено в замовлені та визначено істотними умовами Договору. Отже, з вини відповідача, у нічний час з малолітньою дитиною та в чужій країні вони постали перед вибором: вулиця або готель без належних умов проживання. З самого ранку, в той же день, невідкладно позивачами було повідомлено Турагента про відповідні істотні недоліки, однак Турагент продовжував запевняти, що це саме той готель, який визначено в замовлені та договорі, отже фактично продовжував надалі вводити їх в оману та не запропонував вжити необхідних заходів для їх усунення, у зв`язку з чим позивачі були вимушені отримувати послугу, яка їх не влаштовує по якості, так як ті умови в яких вони опинилися призвели до того, що відпочинок був зіпсований, дитина усі дні перебувала в істериці, тривожному стані, оскільки її довгоочікувана перша подорож перетворилася на суцільний жах, який не відповідав передбаченим Договором умовам, що значним чином спричинило позивачам матеріальну та моральну шкоду. За час перебування в Єгипті відповідачем та третьою особою не було забезпечено явку уповноваженого представника для вирішення проблемного питання, що унеможливило складання актів, із зазначенням претензій, як це передбачено умовами договору. Останніми було поставлено позивачів в такі умови, що вони повинні були обрати між тим щоб заселитись у готель, який не відповідав істотній умові Договору або залишитись посеред ночі в іншій країні з малолітньою дитиною на вулиці. Разом з тим, додатково зазначають, що їм відповідачем заподіяно моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, які вони зазнали у зв`язку із ненаданням туроператором належних послуг та не реалізацією їх бажання повноцінно вперше з дитиною відпочити за кордоном. Постійний стрес вплинув на взаємовідносини в сім`ї та на роботі, тим паче кошти, які були ними сплачені були взяті в банку, як кредит, що додатково завдає позивачам переживань та стресу, що за ці кошти вони не отримали бажаного відпочинку та ще й змушені будуть тривалий час виплачувати кошти. Виходячи з вищевикладеного позивачі вважають, що загальна сума завданої шкоди складається з: ста відсотків вартості наданої послуги у розмірі 46 282,00 грн.; різниці в вартості фактично оплаченої туристичної послуги згідно Договору та фактично отриманої туристичної послуги згідно ваучера за цінами, які були станом на 01.11.2019 20 000,00 грн.; моральної шкоду, яка складає 46 282,00 грн., яку вони просили стягнути з відповідача.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 29 липня 2020 року в задоволенні заявлених позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі (а.с. 213-222).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суд, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи внаслідок неповного дослідження доказів, необгрунтованого відхилення доказів позивачів, а також допущено порушення норм матеріального та процесуального права (а.с. 225-240).

ТОВ ДЖОІН АП! скористалось своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України та подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

ФОП ОСОБА_4 скористалась своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України та подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 29 липня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно копій квитанцій від 01.11.2019 року позивачі сплатили на рахунок ФОП ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 46 282 грн. за туристичні послуги згідно договору № 19469 (а.с. 13).

Згідно копії замовлення (програма туристичного обслуговування), позивач ОСОБА_1 замовила подорож до Єгипту з 22.11.2019 року по 29.11.2019 року, готель «Sharm Grand Plaza Resort» (а.с. 14).

Згідно копії договору про надання туристичних послуг № 19469, укладеного між ФОП ОСОБА_4 , в особі директора, надалі Турагент, що діє на підставі Агентського договору та за дорученням Туроператора ТОВ «Джоін АП!» та ОСОБА_1 , яка діє за усним дорученням від імені інших туристів, надалі Турист сторони домовилися про надання туристичних послуг та відповідно оплату їх (далі Договір).

Згідно п. 2.1 Договору істотними умовами є: строк перебування у місці надання послуг 22.11.2019-29.11.2019; характеристика транспортних засобів, що здійснюють перевезення; готель «Sharm Grand Plaza Resort», харчування AL; вартість туристичного обслуговування 1 750 доларів США за курсом USD/UAH 25.99 та інше.

Згідно п. 4.8, 4.9, 4.10 Договору, після фактичного отримання Турагентом Підтвердження замовлення Турагент має право на укладення договору з Туристом на туристичне обслуговування. Турагент має право на укладення Договору на туристичне обслуговування і до моменту фактичного отримання підтвердження замовлення від Туроператора, однак в даному випадку даний Договір на туристичне обслуговування вступає в силу в частині виконання своїх зобов`язань Туроператором тільки після отримання Турагентом Підтвердження замовлення. Турагент несе самостійну відповідальність перед Туристом за збитки, заподіяні останньому внаслідок укладення між Туристом і Турагентом договору без акцептованого Туроператором замовлення. В такому випадку Турагент вважається таким, що діяв від свого імені.

Згідно п. 4.18, 4.19, 4.20 Договору, якщо під час виконання договору на туристичне обслуговування Турагент не в змозі надати значну частину туристичного продукту, щодо якого відповідно до договору на туристичне обслуговування сторони досягли згоди, Турагент повинен з метою продовження туристичного обслуговування вжити альтернативних заходів без покладення додаткових витрат на туриста, а в разі потреби відшкодувати йому різницю між запропонованими послугами і тими, що були надані. У випадку вжиття альтернативних заходів до дати початку Туру Турагент надає Туристу на узгодження свій варіант Листа бронювання, вказавши, що саме змінено. Після узгодження Турист підписує Лист бронювання, після чого Турагент в розумні строки, враховуючи дату початку Туру направляє погоджений Лист бронювання в системі он-лайн бронювання, електронними чи факсимільними засобами зв`язку Туроператору. Замовлення Туриста (Турагента) вважається акцептованим Туроператором, якщо Туроператор в системі он-лайн, електронними чи факсимільними засобами зв`язку підтвердив можливість надання послуг. У випадку, якщо Турист скористався запропонованою йому альтернативною послугою, претензії щодо ненадання послуг, що обумовлені в Листі бронювання та Договорі на туристичне обслуговування вважаються необґрунтованими, а послуги за Договором наданими належним чином і в повному обсязі. Туроператор вважається таким, що виконав в повному обсязі свій обов`язок перед Туристом.

Відповідно до п. 6.6 Договору у випадку невідповідності умов туру умовам даного Договору, Турист зобов`язаний повідомити Турагента або представника приймаючої сторони у найкоротший термін, для надання можливості усунення вказаних невідповідностей. В разі якщо Турист не повідомив Турагента або представника приймаючої сторони про наявність зауважень до послуг або невідповідності послуг, заявленим в Договорі однак належним чином прийняв їх, тобто використав, претензії в даному випадку Турагентом не приймаються. Для отримання компенсації за ненадані послуги у країні тимчасового перебування Туристу необхідно скласти Акт невідповідності послуг за власним підписом та підписом представника приймаючої сторони. В разі можливості пред`явити Турагенту офіційний письмовий документ, виданий третьою особою, що надає послуги, які включені до Туристичного продукту, з підтвердженням факту неможливості надання послуг.

Згідно п. 7.17 Договору, можливість відшкодування моральної шкоди стосовно всіх правовідносин, що виникають згідно з даним Договором, виключається.

Відповідно до п. 8.1, 8.2 Договору всі претензії Туриста з питань обслуговування за кордоном або на території України приймаються до розгляду в письмовому вигляді, за наявності Акту, підписаного представником приймаючої сторони в країні перебування Туриста протягом 14 днів з моменту закінчення туру. Претензія повинна бути оформлена в письмовому вигляді в двох примірниках з документальним підтвердженням обставин, викладених у претензії. Претензії, подані чи заявлені Туристом з порушенням п. 8.1. даного Договору, Турагентом до розгляду не приймаються. (а.с. 15-18).

Згідно копій ваучерів № 1865350, позивачі узгодили з Туроператором умови туристичної подорожі з 22.11.2019 року по 29.11.2019 року в готелі Sharm Plaza (Ex. Crowna Plaza Resort) (Gardens Bay) 5*, Egypt, вартість за каталогом 49 137,46 грн. (а.с. 19, 77).

06.12.2020 на адресу відповідача та третьої особи позивачем ОСОБА_1 була надіслано претензію з вимогою відшкодування завданих збитків, які позивачі просять відшкодувати у позовній заяві (а.с. 20-21).

Згідно відповіді на претензію представника Турагенства адвоката Переверзева І., останній дійшов до висновку, що правові підстави для задоволення вимог претензії та відшкодування збитків відсутні (а.с. 22).

Згідно підтвердження за заявкою № 1865350 позивачами сплачено вартість туристичної послуги з 22.11.2019 по 29.11.2019 (7 ночей) до готелю «Sharm Plaza (Ex. Crowna Plaza Resort) 5* (Egypt, Gardens Bay)» (а.с. 133).

Згідно листа-повідомлення, підписаного генеральним директором ОСОБА_7 , туроператор « ІНФОРМАЦІЯ_1 »! не співпрацює з готелем «Sharm Grand Plaza Resort 5*» (Шарм-ель-Шейх, Арабська Республіка Єгипет) (а.с. 157).

Згідно рахунку на оплату 1865350 від 02.11.2019, ФОП ОСОБА_4 виставлено рахунок на оплату коштів за туристичні послуги для туристів (позивачів), тривалість поїздки: 22.11.2019-29.11.2019, готель «Sharm Plaza (Ex. Crowna Plaza Resort) Шарм-ель-Шейх/ ОСОБА_8 )5*» (а.с. 158).

Згідно відгукам на сайті Tophotels, готель «Sharm Plaza» має рейтинг 4,34, а готель «Sharm Grand Plaza Resort 5*» має рейтинг 4,12.

Згідно відгукам на сайті Tripadvisor, готелі «Sharm Plaza Hotel» та «Sharm Grand Plaza» мають однаковий рейтинг 4,0 (а.с. 159-162).

Згідно довідці від 11.06.2020 року за вих. № 11/06 та платіжного доручення, вартість туристичного продукту на 4 осіб, який був заброньований 01.11.2019 року ФОП ОСОБА_4 відповідно до Ваучера № 1865350 склала 49 137,46 грн., включаючи комісію, яку отримав Турагент за інформаційно-консультаційні послуги щодо реалізації туристичного продукту, що складається з: 30 066, 00 грн авіаперевезення; 12 000,00 грн проживання в готелі «Sharm Plaza (Ex. Crowna Plaza Resort) Шарм-ель-Шейх/ ОСОБА_8 )5*» Family Room 22.11.2019 -29.11.2019; 250 грн. регіональний наземний трансфер Дніпро-Запоріжжя; 200,00 грн. медичне страхування; 299,68 грн. наземний трансфер Аеропорт-Готель-Аеропорт; 6 321,78 грн. вартість інформаційно-консультаційних послуг Турагента. Турагент перерахував 04.11.2019 року на банківський рахунок ТОВ «Джоін АП!» суму, що складається за туристичний продукт, яка склала 42 815,68 грн., без врахування своєї комісії (а.с. 193-194).

Загальні правові, організаційні та соціально-економічні засади реалізації державної політики України в галузі туризму визначено в Законі України «Про туризм» (далі - Закон).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про туризм», туристичний продукт це попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше, ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов`язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об`єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо).

Суб`єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність (далі - суб`єкти туристичної діяльності), є в тому числі туристичні оператори (далі - туроператори) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність (ч. 2 ст. 5 Закону України «Про туризм»); туристичні агенти (далі - турагенти) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб`єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг.

За ч. 2 ст. 17 Закону України «Про туризм», суб`єкт підприємницької діяльності, який отримав ліцензію на туроператорську діяльність, має виключне право на надання послуг з оформлення документів для виїзду за межі України. Туроператор може здійснювати також і турагентську діяльність.

Права і обов`язки, відповідальність сторін та інші умови діяльності між туроператором і турагентом визначаються відповідно до агентського договору, а також Законом України «Про туризм», зокрема статтею 20.

Згідно із ст. 20 Закону України «Про туризм», за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону. У договорі на туристичне обслуговування зазначаються істотні умови договору: 1) строк перебування у місці надання туристичних послуг із зазначенням дат початку та закінчення туристичного обслуговування; 2) характеристика транспортних засобів, що здійснюють перевезення, зокрема їх вид і категорія, а також дата, час і місце відправлення та повернення (якщо перевезення входить до складу туристичного продукту); 3) готелі та інші аналогічні засоби розміщення, їх місце розташування, категорія, а також строк і порядок оплати готельного обслуговування; 4) види і способи забезпечення харчування; 5) мінімальна кількість туристів у групі (у разі потреби) та у зв`язку з цим триденний строк інформування туриста про те, що туристична подорож не відбудеться через недобір групи; 6) програма туристичного обслуговування; 7) види екскурсійного обслуговування та інші послуги, включені до вартості туристичного продукту; 8) інші суб`єкти туристичної діяльності (їх місцезнаходження та реквізити), які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту; 9) страховик, що здійснює обов`язкове та/або добровільне страхування туристів за бажанням туриста, інших ризиків, пов`язаних з наданням туристичних послуг; 10) правила в`їзду до країни (місця) тимчасового перебування та перебування там; 11) вартість туристичного обслуговування і порядок оплати; 12) форма розрахунку. Якщо під час виконання договору на туристичне обслуговування туроператор не в змозі надати значну частину туристичного продукту, щодо якого відповідно до договору на туристичне обслуговування сторони досягли згоди, туроператор повинен з метою продовження туристичного обслуговування вжити альтернативних заходів без покладення додаткових витрат на туриста, а в разі потреби відшкодувати йому різницю між запропонованими послугами і тими, які були надані. У разі неможливості здійснення таких заходів або відмови туриста від них туроператор зобов`язаний надати йому без додаткової оплати еквівалентний транспорт для повернення до місця відправлення або іншого місця, на яке погодився турист, а також відшкодувати вартість ненаданих туроператором туристичних послуг і виплатити компенсацію у розмірі, визначеному в договорі за домовленістю сторін. Туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування. Якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Однак, позивачам було надано в повному обсязі туристичну послугу згідно ваучеру, останні не просили вжити альтернативних заходів без покладення додаткових витрат на туриста, надати їм без додаткової оплати еквівалентний транспорт для повернення до місця відправлення або іншого місця, а навпаки в повному обсязі скористалися туристичним продуктом, до якого входить: авіаперевезення, проживання в готелі «Sharm Plaza (Ex. Crowna Plaza Resort) Шарм-ель-Шейх/ ОСОБА_8 )5*» ОСОБА_9 НОМЕР_1 ; регіональний наземний трансфер Дніпро-Запоріжжя; медичне страхування; наземний трансфер Аеропорт-Готель-Аеропорт, інформаційно-консультаційні послуги Турагента.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про туризм», ваучер це форма письмового договору на туристичне або на екскурсійне обслуговування, яка може використовуватися відповідно до цього Закону. У договорі на туристичне обслуговування, укладеному шляхом видачі ваучера, мають міститися такі дані: найменування та місцезнаходження суб`єкта туристичної діяльності, номер ліцензії на відповідний вид діяльності, юридична адреса; прізвище, ім`я (по батькові) туриста (при груповій поїздці прізвища, імена (по батькові) членів групи); строки надання і види туристичних послуг, їх загальна вартість; назва, адреса та номер телефону об`єкта розміщення, його тип та категорія, режим харчування; розмір фінансового забезпечення відповідальності туроператора (турагента) або межі відповідальності суб`єкта туристичної діяльності за договором агентування; інші дані, обумовлені характером угоди, складом групи тощо; дата видачі ваучера.

Згідно із ст.ст. 24, 25 Закону України «Про туризм», суб`єкти туристичної діяльності зобов`язані відшкодувати в установленому порядку збитки, завдані туристам (екскурсантам), іншим особам та довкіллю, а туристи і екскурсанти мають право на відшкодування матеріальних і моральних збитків у разі невиконання або неналежного виконання умов договору.

Натомість, умови договору були виконанні належним чином в повному обсязі згідно ваучеру, підстав щодо невиконання або неналежного виконання умов договору судом встановлено не було.

Стаття 30 Закону визначає види відповідальності за порушення законодавства в галузі туризму, зокрема ненадання, несвоєчасне надання або надання туристові інформації, що не відповідає дійсності; порушення вимог стандартів, норм і правил у галузі туризму; порушення умов договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг.

Згідно ст. 32 Закону України «Про туризм», за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про туризм», суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Заподіяна туристу моральна (немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб`єктом туристичної діяльності в порядку, встановленому законом.

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Так, позивачами не було надано належних доказів та судом не було встановлено під час розгляду справи відповідно, що умови в готелі «Sharm Plaza (Ex. Crowna Plaza Resort) Шарм-ель-Шейх/ ОСОБА_8 )5*» були незадовільні або не придатні для комфортного проживання.

Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 3 липня 2013 року, майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та з вини якого замовнику (туристу) завдано збитків. У разі встановлення судом фактів видачі туроператором ваучера, який є формою письмового договору на туристичне обслуговування, зміни туроператором в односторонньому порядку істотних умов договору на туристичне обслуговування та невжиття ним необхідних заходів про попередження туриста щодо такої зміни, відповідальність за порушення істотних умов договору не може нести інший суб`єкт туристичної діяльності з надання туристичних послуг, ніж туроператор.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто.

У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 906 ЦК України передбачено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до умов договору, а саме п. 4.18-4.22, саме Турагент ФОП ОСОБА_4 несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання умов договору.

У даній справі, у відповідності до укладеного між сторонами договору та вимог закону, відповідач не зобов`язаний нести відповідальність у зв`язку із невиконанням договору (ненадання послуг), оскільки відповідач надав позивачу ваучер для поїздки в узгодженим згідно сторонами готель та свої зобов`язання щодо надання послуги виконав в повному обсязі, описку у первинному договорі на туристичне обслуговування допустив менеджер ФОП ОСОБА_4 .

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду своїй постанові від 03.04.2019 по справі № 758/8046/15-ц.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачами визначено відповідачем по справі ТОВ «Джоін АП!», який виконав належим чином свої обов`язки за письмовим договором про туристичне обслуговування, а відтак позов пред`явлено до неналежного відповідача, що є однією з підстав для відмови в задоволені такого позову, і колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду. Доводи апеляційної скарги з цього приводу є необгрунтованими.

Що стосується посилання позивачів на те, що ними фактично не були отримані туристичні послуги у відповідності до укладеного договору, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що такі доводи є безпідставними, адже позивачам було забезпечено: 30 066, 00 грн авіаперевезення; 12 000,00 грн проживання в готелі «Sharm Plaza (Ex. Crowna Plaza Resort) Шарм-ель-Шейх/ ОСОБА_8 )5*» Family Room 22.11.2019-29.11.2019; 250 грн. регіональний наземний трансфер Дніпро-Запоріжжя; 200,00 грн. медичне страхування; 299,68 грн. наземний трансфер Аеропорт-Готель-Аеропорт; 6 321,78 грн. вартість інформаційно-консультаційних послуг Турагента згідно ваучеру, який є остаточним письмовим договором на туристичне обслуговування.

Згідно п.п. 1.1, 1.2 Інструкції про порядок оформлення ваучера на надання туристичних послуг та його використання, затвердженого Наказом Держтурадміністрації України 06.06.2005 № 50, ваучер - форма письмового договору на туристичне або екскурсійне обслуговування, яка може використовуватися відповідно до Закону України «Про туризм», ваучер - документ, який є підставою і гарантією для отримання туристом оплаченої послуги або комплексу послуг у суб`єкта туристичної діяльності, що надає послуги. У разі замовлення туристом послуг у різних суб`єктів туристичної діяльності турист отримує ваучери в кількості, пропорційній кількості суб`єктів туристичної діяльності. Ваучер оформляється суб`єктом туристичної діяльності, що реалізує туристу послугу або комплекс послуг.

Отже, саме у ваучері повинні бути визначені істотні та остаточні умови надання туристичних послуг, оскільки саме ваучер є підставою і гарантією для отримання туристом оплаченої послуги, а не первинний договір про укладення туристичних послуг.

Окрім того, позивачами в порушення п. 6.6 не було повідомлено Турагента у встановленому договором порядку про невідповідність умов туру та не складено відповідний акт, при тому позивачі належним чином прийняли умови, оскільки прожили та харчувалися саме в готелі «Sharm Plaza (Ex. Crowna Plaza Resort) Шарм-ель-Шейх/ ОСОБА_8 ) 5*».

До того ж, згідно відгукам на сайті Tophotels, готель «Sharm Plaza» має рейтинг 4,34, а готель «Sharm Grand Plaza Resort 5*» має рейтинг 4,12 та згідно відгукам на сайті Tripadvisor, готелі «Sharm Plaza Hotel» та « ІНФОРМАЦІЯ_2 » мають однаковий рейтинг 4,0, а тому однозначно стверджувати, що умови позивачів в готелі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » були гірші за умови в готелі «Sharm Grand Plaza Resort 5*» не можна.

За таких обставин колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність порушень чинного законодавства з боку відповідача та підстав для стягнення з відповідача на користь позивачів повної вартості туристичних послуг.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача різниці в вартості фактично оплаченої туристичної послуги згідно Договору та фактично отриманої туристичної послуги згідно ваучера за цінами, які були станом на 01.11.2019 20 000,00 грн., то слід зазначити таке.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи із змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частини 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Стаття 80 ЦПК України презюмує, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Однак, позивачі у встановленому законом порядку не довели обставини, на які вони посилаються у позовній заяві, а саме те, що різниця в вартості фактично оплаченої туристичної послуги згідно Договору та фактично отриманої туристичної послуги згідно ваучера за цінами, які були станом на 01.11.2019 становить 20 000,00 грн.

Окрім цього, судом вірно зауважено, що ТОВ «Джоін АП!» не співпрацює з готелем «Sharm Grand Plaza Resort 5*» (Шарм-ель-Шейх, Арабська Республіка Єгипет), а тому доводи позивачів, що вони обрали саме готель «Sharm Grand Plaza Resort 5*», вірно були відхилені судом і колегія суддів з цим погоджується, так як у Туроператора та Турагента такої можливості не було.

До того ж, слід зазначити, що позивачі сплатили грошові кошти за надання туристичних послуг 01.11.2019, рахунок на сплату було виставлено за готель Sharm Plaza (Ex. Crowna Plaza Resort) Шарм-ель-Шейх/ ОСОБА_8 )5* було виставлено 03.11.2019, а сплачено ФОП ОСОБА_4 04.11.2019, тобто позивачами кошти було сплачено перед підтвердженням бронювання готелю, а тому твердження, що кошти були сплачені саме готель Sharm Grand Plaza Resort 5* не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Також, слід зазначити, що з копії договору про надання туристичних послуг № 19469, наданої позивачами не можливо встановити дату укладання цього договору, що також ставить під сумнів факт оплати коштів саме за готель «Sharm Grand Plaza Resort 5*».

Вирішуючи вимоги про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного.

Статтею 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або у випадках, передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості і справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Необхідно з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та з чого він при цьому виходить.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної) прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про туризм» встановлено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Права позивачів на відшкодування моральної шкоди не передбачено умовами договору та навпаки передбачено, що можливість відшкодування моральної шкоди стосовно всіх правовідносин, що виникають згідно з даним Договором, виключається, а тому враховуючи, також що позивачами не доведено, що їм було завдано моральної шкоди, підстави для її стягнення з відповідача відсутні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 521/18881/16-ц.

В договірних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Виходячи з вищевикладеного, а також враховуючи, що позивачами не надано жодного доказу та не доведено, що позивачі зазнали душевних страждань, стресу, що вплинуло на їх взаємовідносини в сім`ї та на роботі, позивачі окрім цього жодним чином не обґрунтували суму моральної шкоди, яку визначено ними у розмірі 46 282,00 грн., тому суд прийшов до вірного висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивачів компенсації за заподіяну моральну шкоду у розмірі 46 282,00 грн. задоволенню не підлягають, і колегія суддів з ними погоджується.

Крім того, суд першої інстанції вірно зауважив, що з пояснень позивачів та обставин, викладених у позовній заяві вбачається, що саме малолітній дитині ОСОБА_10 було завдано моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях, адже це була перша подорож дитини за кордон, при цьому малолітню дитину не було залучено як співпозивача, враховуючи, що вартість туристичної послуги згідно ваучеру, складається в тому числі і з послуг наданих і малолітній дитині, в той же час на підтвердження цих обставин та спричиненої шкоди будь-яких доказів не надано.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, вищевикладені норми матеріального та процесуального права, доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю у зв`язку з їх недоведеністю, і колегія суддів з вказаними висновками погоджується в повній мірі.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції необгрунтовано відхилено докази надані позивачами та щодо незгоди з мотивами суду про їх відхилення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки фактично зводяться до незгоди заявників із мотивами судового рішення, які наведені в обґрунтування їх відхилення, а також переоцінки вказаних доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Доводи скарги про те, що турагент/туроператор повинні були вжити альтернативних заходів, оскільки заявниками було повідомлено турагента через представника, свідка по справі ОСОБА_11 про невідповідність умов туру умовам договору, а саме про те, що це не той готель який було узгоджено в договорі та замовлені, однак, вказані претензії були проігноровані, колегія суддів не бере до уваги, оскільки умовами договору а саме п. 6.6 вказаного договору чітко визначено, що турист зобов`язаний повідомити турагента або представника приймаючої сторони у випадку невідповідності умов туру умовам договору у найкоротчі строки та скласти акт невідповідності послуг за власним підписом та підписом представника приймаючої сторони, однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивачами було виконано вказані вимоги договору щодо належного повідомлення турагента чи представника приймаючої сторони щодо невідповідності умов та складення акту невідповідності умов.

Доводи скарги стосовно невідповідності ваучера ст. 23 ЗУ Про туризм та Інструкції про порядок оформлення ваучера на надання туристичних послуг та його використання, затвердженого наказом Держтурадміністрації України 06.06.2005 року № 50, колегія судді не бере їх до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Доводи скарги про те, що судом не вірно застосовано норми матеріального та процесуального права в частині визначення суб`єкта, який несе відповідальність за порушення законодавства у сфері туризму, колегія суддів не бере до уваги, виходячи з наступного.

Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про туризм» порушеннями законодавства в галузі туризму є порушення умов договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про туризм» встановлено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини (частини перша та друга статті 32 Закону України «Про туризм»).

У статті 902 ЦК України зазначено, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 906 ЦК України передбачено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною тринадцятою статті 20 Закону України «Про туризм» права й обов`язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором між ними, а також цим Законом.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 03 липня 2013 року (справа № 6-42цс13), майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків.

Відповідно до умов договору, а саме п. 4.18-4.22, саме Турагент ФОП ОСОБА_4 несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання умов договору.

У даній справі, у відповідності до укладеного між сторонами договору та вимог закону відповідач не зобов`язаний нести відповідальність у зв`язку із невиконанням договору (ненадання послуг), оскільки відповідач надав позивачу ваучер для поїздки в узгодженим згідно сторонами готель та свої зобов`язання щодо надання послуги виконав в повному обсязі, описку у первинному договорі на туристичне обслуговування допустив менеджер ФОП ОСОБА_4 .

Що стосується наведених в апеляційній скарзі судових рішень, які скаржники наводять як правові позиції, колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки у наведених справах була встановлена вина саме туроператорів. Крім того, предметом розгляду у вказаних справах було повернення коштів за ненадані послуги з вини туроператора, тоді як у даній справі туроператор свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі і доказів протилежного матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані доводи були предметом розгляду в суді першої інстанції і яким надана обгрунтована оцінка, а тому вони додатковому правовому аналізу не підлягають.

Апелянти не скористались наданими їм правами, не обґрунтували свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надали суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 29 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

І.Ю. Ткаченко