Житомирський апеляційний суд
Справа №280/493/19 Головуючий у 1-й інст. Янчук В. В.
Категорія 39 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 280/493/19 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія є гроші" про визнання кредитного договору та окремих його положень недійсними, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Янчук В.В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що у лютому 2019 року на її мобільний телефон почали надходити дзвінки від представників ТОВ «Фінансова компанія є гроші» з вимогою погасити заборгованість за договором про надання позики, укладеним між нею та відповідачем 13 січня 2019 року. За умовами цього договору їй надано у позику 3000 грн. строком до 12 лютого 2019 року.

Вказує, що зазначений договір не був укладений у письмовій формі та при його підписанні вони з відповідачем не дійшли згоди щодо усіх істотних умов, які передбачені ст.ст.6,12 Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а саме: відсутні підписи сторін; не зазначено строк внесення фінансового активу ( строк, у який надається кредит) та умови взаєморозрахунків; не зазначено строк дії договору; не вказано місце проживання позичальника, її адресу; не визначена необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту ( за наявності); не визначено види забезпечення наданого кредиту; не визначена процентна ставка за кредитом, її тип; не визначена реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит; відсутня інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит.

Окрім того, кошти за цим договором їй не були перераховані.

ОСОБА_1 наголошує на тому, що до укладення договору відповідач не надав їй інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця. В порушення вимог ст. 4 Закону України « Про захист прав споживачів» їй не була надана доступна, необхідна, достовірна та своєчасна інформація про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виконавця ( продавця).

Отже, вказаний договір укладений з використанням відповідачем нечесної підприємницької діяльності, що в силу положень ст. 19 Закону України « Про захист прав споживачів» є підставою для визнання його недійсним.

Пунктами 1.5.1 та 1.5.2 договору передбачено, що розмір основних процентів складає 1,99 % від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з дня видачі позики до дати фактичного її повернення, що становить 726,35 процентів річних.

У разі, якщо позичальник не повернув суму позики у строк, встановлений договором, нарахування процентів проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день її погашення. Крім того, додаткового до основних процентів позичальник зобов`язаний сплатити 3 % додаткових відсотків від суми позики за кожен день прострочення.

Вказані обставини свідчать про те, що договір не містить вказівки на конкретну відсоткову ставку та її тип ( фіксована чи змінювана). Такі умови цього договору є несправедливими.

ОСОБА_1 вважає, що зазначена вище схема визначення відсоткової ставки застосована відповідачем умисно, з метою введення її в оману щодо реального розміру відсоткової ставки. Вказані дії відповідача розглядаються як нечесна підприємницька діяльність у розумінні Закону України « Про захист прав споживачів».

Про нечесну підприємницьку діяльність відповідача при укладенні спірного договору свідчить й та обставина, що у п.3.2 угоди передбачено нарахування і сплата процентів на залишок заборгованості. В свою чергу, п. 3.3.передбачено, що заборгованість за договором позики включає в себе суму позики, нараховані основні проценти, додаткові проценти у разі несвоєчасного повернення заборгованості.

Таким чином, нарахування процентів відбувається на суму позики та нараховані раніше проценти, що не відповідає вимогам законодавства й суперечить п.1.5 договору.

Окрім того, позивачка вказує, що п.4.3 договору передбачена сплата штрафу у розмірі суми кредиту, що протирічить положенням п.5 ч.3 ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів».

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просила визнати недійсними пункти 1.5.1, 1.5.2, 3.3 та 4.3 договору надання позики №-096336, укладеного 13 січня 2019 року між нею та відповідачем.

Також просила визнати недійсним вказаний договір.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 березня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Зокрема, зазначає, що надані відповідачем докази про перерахування коштів не відповідають вимогам законодавства, які встановлені для первинних документів, і не є належними та допустимими доказами на підтвердження факту виконання відповідачем умов спірного договору. Наявні в матеріалах справи копії платіжного доручення та повідомлення не містять інформації щодо посади та підпису особи, відповідальної за здійснення операції та правильність її оформлення; номери кореспондуючих рахунків за дебетом та кредитом; номер рахунку, з якого були перераховані кошти та назву і код банку отримувача тощо.

Позивачка також вказує, що вона не отримувала кошти за спірним договором та не підписувала його. Законодавство вимагає підписання кредитного договору сторонами, відтак його укладення в електронному вигляді можливе лише виключно за допомогою використання кваліфікованих електронних довірчих послуг. Оскільки вона ніколи не мала електронного цифрового підпису, вказаний договір не може вважатись підписаним відповідно до вимог чинного законодавства. Зазначений у договорі одноразовий ідентифікатор не містить жодного елементу алфавіту і не може вважатись одноразовим ідентифікатором у розумінні ст.3 Закону України «Про електронну комерцію».

Звертає увагу на ту обставину, що відповідачем не надано жодних належних доказів того, що вона зареєструвалася в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції та їй була надана оферта. Відсутні й докази надсилання їй смс-повідомлення із зазначенням коду « НОМЕР_1 » та докази того, що саме вона підписала договір із зазначеним кодом.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Матеріали справи свідчать, що 13 січня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та ОСОБА_1 укладений договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, №-096336, відповідно якого позивачці надано позику у розмірі 3000 грн., строком на 31 день, до 12 лютого 2019 року.

Пунктом 1.5.1 договору передбачено, що протягом строку позики розмір основних процентів складає 1,99 % від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з дня видачі позики до дати фактичного повернення позики включно, тобто строку, зазначеного п п.1.3 цього договору, що становить 726,35 процентів річних.

Згідно з п.1.5.2 договору у разі, якщо позичальник не повернув суму позики у строк, встановлений п.1.3 цієї угоди, нарахування процентів, встановлених п.1.5.1 договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення.

Крім того, додатково до основних процентів позичальник зобов`язується сплатити 3,00 % додаткових відсотків від суми позики за кожен день прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.

У п.3.2 договору також зазначено, що строк та проценти за користування позикою та нарахування процентів за цим договором обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому, проценти за користування позикою складають 0% з першого дня надання позики позичальнику ( день перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника) до, максимум 31-го дня повного погашення заборгованості за позикою ( зарахування на поточний рахунок позикодавця), включно. Якщо позичальником було порушено строки виконання зобов`язань згідно з цим договором, то в перший день прострочення проводиться перерахунок процентів за весь строк користування позикою у розмірі 1,99% за кожний день користування кредитом. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за позикою.

Умовами цього договору також передбачено, що в разі прострочення заборгованості більш ніж на 61 день позичальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі суми кредиту, визначеної відповідно до п.1.1. договору. Штраф включає в себе витрати позикодавця на повідомлення різними способами ( телефонним дзвінком, смс-повідомленням, надсиланням поштових повідомлень, повідомлень на електронну адресу) позичальника про заборгованість, розшук позичальника для врегулювання у досудовому порядку спору та інші витрати, пов`язані із захистом своїх прав позикодавцем.

Пунктом 1.2 договору також передбачено, шо позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця (http://e-groshi.com), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором.

У п.7.2 договору зазначено, що, уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений та повністю розуміє й зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватися Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ « ФК є гроші», які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам, текст яких розміщений на сайті позичальника.

Відповідно до п.7.5 договору позичальник підтверджує, що до укладення цього договору він отримав від позикодавця інформацію, що визначена у ч.2 ст.12 Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та в ч.2 ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів».

Позичальник повідомлений про свої права згідно з ч.6 ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів», а також згідно з ст.8 Закону України « Про захист персональних даних».

До укладення цього договору позичальник надав згоду, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання в якості аналога власноручного підпису для підписання цього договору електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, який надається позикодавцем.

Відповідно до Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах кредиту, затверджених наказом керівника ТОВ Фінансова компанія є гроші від 21 грудня 2018 року, з метою отримання кредиту позичальник, ознайомившись з цими Правилами, заповнює заявку на сайті товариства, вказуючи всі дані, визначені у заявці як обов`язкові ( п.3.1 Правил).

За результатами заповнення заявки здійснюється одночасна перевірка дійсності та аутентифікація платіжної картки позичальника відповідно до стандартів міжнародних платіжних систем ( п.3.4 Правил).

У випадку схвалення заявки інформаційно-телекомунікаційна система Товариства генерує електронний договір, який стає доступний для ознайомлення в особистому кабінеті, з одночасною відправкою позичальнику одноразового ідентифікатора в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний позичальником в заявці. Введення позичальником одноразового ідентифікатора у відповідне поле під текстом електронного договору та направлення його до інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства шляхом натискання кнопки « Так» змінює дані в електронній формі, додаючи їх до інших електронних даних, створених під час заповнення заявки позичальником в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства. Вчинення позичальником вказаних вище дій і зміна даних в системі Товариства є проставленням електронного підпису в електронному договорі одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України « Про електронну комерцію» ( п.3.15 Правил).

Пунктом 3.16 Правил також передбачено, що Товариство протягом строку від двох хвилин до трьох банківських днів з моменту укладення електронного договору надає позичальнику кредит шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на банківський рахунок позичальника, вказаний позичальником у заявці.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Водночас, у ч.2 ст. 639 ЦК України закріплене правило про те, що у разі, коли сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст.203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

У ст. 3 Закону України Про електронну комерцію визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченоу ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття ( акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченом ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви ( форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею ( ст.11 Закону України Про електронну комерцію).

Частиною 5 ст.11 Закону України Про електронну комерцію передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення ( відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення ( відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями ст.12 Закону України Про електронну комерцію визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Спірний електронний договір укладений сторонами з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, шляхом ідентифікації позичальника та застосування ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Такий договір прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Правила надання грошових коштів у позику, які розміщені на сайті відповідача, є публічною пропозицією ( офертою) на укладення договору у розумінні ст.ст.641 та 644 ЦК України та визначають порядок і умови кредитування, а також права та обов`язки сторін й містять іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Прийнявши пропозицію відповідача укласти договір позики та маючи можливість ознайомитись з Правилами надання грошових коштів у позику, ОСОБА_1 у встановленому порядку підписала спірну угоду.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження його згоди з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Відповідно до положень ст.3 Закону України « Про електронну комерцію» електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Таким чином, електронний підпис з використанням одноразового ідентифікатора - це комбінація цифр і літер, або тільки цифр чи тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в поєднанні « логін-пароль» або смс-коду, надісланого на телефон, або у інший спосіб.

Отже, посилання позивачки на недотримання форми договору, а також на ту обставину, що вона не підписувала спірний договір, є безпідставним.

Відповідно до умов даного договору ОСОБА_1 отримала кошти у розмірі 3000 грн., які були перераховані на її платіжну картку 13 січня 2019 року, що підтверджується платіжним дорученням №27910 від 13 січня 2019 року. Проведення транзакція « виплата займу» на сайті відповідача через систему платежів «Platon» також підтверджується змістом довідки №38/07 від 4 липня 2019 року. Доказів на спростування цієї обставини суду не надано.

Відповідно до приписів ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 6 ЦК України закріплене правило про те, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( стаття 627 ЦК України).

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 204 ЦК України містить правило про презумпцію правомірності правочину, яке полягає в тому, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 2 статті 11 Закону України « Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості.

Матеріали справи свідчать, що позивачка мала можливість безперешкодно ознайомитись з Правилами надання грошових коштів у позику, які розміщені на сайті відповідача, тобто отримати у повному обсязі всю необхідну інформацію. Спірний кредитний договір містить усі умови, передбачені ЦК України та Законом України « Про електронну комерцію», сторони узгодили всі істотні умови договору, а саме: суму позики, строк видачі коштів, умови повернення позики, нарахування та сплату відсотків, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за порушення умов договору. ОСОБА_1 , підписавши цей договір електронним підписом, засвідчила, що вона погодилася на отримання позики саме на умовах, визначених договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним цього договору з підстав ненадання повної, достовірної та необхідної інформації про умови кредитування.

Водночас, колегія суддів не погоджується з висновком суду про відмову у визнанні недійсним п.4.3 спірного договору, яким передбачена сплата позичальником штрафу у розмірі суми кредиту в разі прострочення виконання зобов`язань.

Частиною 2 статті 18 Закону України « Про захист прав споживачів» передбачено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації ( понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Отже, у разі прострочення виконання зобов`язань ОСОБА_1 зобов`язана сплатити на користь відповідача штраф у розмірі 100 % від суми позики, тобто 3000 грн., що є непропорційно великою сумою компенсації (понад 50% вартості позики). Таким чином, п.4.3 цього договору містить несправедливу умову у розумінні п.5 ч.3 ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів» та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

За таких обставин, позовні вимоги про визнання недійсним п. 4.3 спірного договору, є обгрунтованими.

При цьому, посилання суду на ту обставину, що передбачені п.4.3 штрафні санкції не були застосовані відповідачем, не є підставою для відмови у задоволенні цих позовних вимог, оскільки невідповідність вказаного пункту договору вимогам Закону України « Про захист прав споживачів» є самостійною та достатньою підставою для визнання його недійсним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним п.3.2 договору, оскільки зазначене положення цієї угоди не містить несправедливих умов, адже сторони дійшли згоди про те, що у разі порушення строків виконання зобов`язань відповідач з першого дня прострочення вправі здійснити перерахунок процентів за весь строк користування позикою у розмірі 1,99 % за кожний день користування коштами, що становить 726,35 % річних. Зазначений розмір процентів не перевищує розмір основної процентної ставки, встановленої у п.1.5.1 за користування позикою. При цьому, проценти нараховуються на залишок заборгованості за позикою.

Таким чином, рішення в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним п. 4.3 спірного договору слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, - про задоволення цих позовних вимог.

В решті рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 березня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним пункту 4.3 договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №-096336, укладеного 13 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія є гроші» та ОСОБА_1 ,- скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Визнати недійсним пункт 4.3 договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № -096336, укладеного 13 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія є гроші» та ОСОБА_1 .

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: