Справа № 587/1506/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Домненко Н.І., представника позивача Пономаренка О . В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_2 до Харківського національного університету внутрішніх справ про визнання недійсним окремих пунктів договору,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, зазначаючи, що між ним та відповідачем 02 вересня 2013 року було укладено Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Позивач вказує, щопунктом 2.3.6 передбачено, що у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Відповідно до п.3.3 Договору підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або порушення дисципліни. Посилаючись на ці обставини, позивач просив визнати недійсними положення вказаних пунктів, оскільки дані пункти Договору суперечать закону у зв`язку з тим, що існують вимоги чинного законодавства, яким передбачено безоплатне навчання без обов`язку трирічного відпрацювання.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві просив слухати справу у його відсутність, позовні вимоги не визнав, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Заслухавши представника позивача, з`ясувавши правові позиції сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 16 серпня 2013 року по 31 грудня 2018 року.

Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 10 серпня 2013 року № 179 о/с ОСОБА_2 прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом ХНУВС з 16 серпня 2013 року (а.с.6).

02 вересня 2013 року між ОСОБА_2 , Харківським національним університетом внутрішніх справ та ГУ УМВС України в Полтавській області укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України (а.с.7,8).

Вказаний договір укладений у письмовій формі, підписаний сторонами та скріплений печаткою.

Наказом від 04 березня 2017 року № 68 о/с ОСОБА_2 був відрахований зі складу курсантів та направлений до ГУНП в Сумській області (а.с.16).

Наказом від 20 грудня 2018 року № 605 о/с з 31 грудня 2018 року ОСОБА_2 звільнено зі служби в Національній поліції України (за власним бажанням) (а.с.17).

19 грудня 2019 року ОСОБА_2 під підпис було повідомлено про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі (а.с.19).

Пунктом 2.3.6 Договору передбачено, що вразі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п. 3 договору, відповідач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі. Відповідно до п.3.2 Договору підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу.

Відповідно до п.3.3 Договору підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або порушення дисципліни (а.с.7,8).

Згідно довідки-розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсанта, загальна сума визначених до відшкодування витрат ОСОБА_2 за період з 16.08.2013 р. по 04.03.2017 р. становить 55 391 грн. 63 коп. (а.с.15).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, яка кореспондується зі ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що визнання правочину недійсним є одним з визначених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу.

Відповідно до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду, зокрема, з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст. ст. 215-235 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України).

Відповідно до статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Істотне значення відповідно до частини першої статті 229 ЦК України має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Оспорюваний договір вчинений у письмовій формі, як це передбачено ч. 1 ст. 1055 ЦК України. Даний договір був підписаний позивачем, жодних зауважень позивач не висловив, що свідчить про його згоду з умовами договору.

Таким чином, сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, тобто договір є укладений.

Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про міліцію» (чинний на час укладення договору) курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку установленому КМУ.

Згідно з п. 2 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлює МВС України разом з Міністерством фінансів України.

Відповідно до ч. 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 3 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року № 261, відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія). Порядок розрахунку витрат установлює МВС України разом з Міністерством фінансів України.

Згідно з п. 4.4. Договору у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Аналізуючи наведені норми діючого законодавства та надаючи правову оцінку доводам позивача суд, у межах заявлених позовних вимог, дійшов висновку, що правові підстави, передбачені статтями 203, 215 ЦК України для визнання недійсними положень пунктів 2.3.6 та 3.3 Договору недійсним відсутні, оскільки відповідачем перед укладенням Договору було повідомлено та ознайомлено з усіма умовами договору. Текст підписаного сторонами Договору свідчить про досягнення сторонами угоди відносно всіх істотних умов договору. Інших доказів на підтвердження своїх тверджень позивачем не надано.

Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись Законом України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. ст.263, 264, 265 ЦПК України, на підставі ст. ст. 11, 509, 526, 530, 610 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про міліцію», ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію», суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Харківського національного університету внутрішніх справ про визнання недійсним окремих пунктів договору відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А.Степаненко