Справа № 225/6927/19
Провадження № 2/225/76/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
13 лютого 2020 року м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області в складі:
головуючого - судді Мигалевича В.В.,
секретаря судового засідання - Голубової О.О.,
У жовтні 2019 року позивачем подано позов про надання дозволу на тимчасовий багаторазовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України, на територію АР Крим та на територію населених пунктів України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження в супроводі матері ОСОБА_1 та дозволу на виготовлення проїзних документів на виїзд дитини, без нотаріально завіреної згоди батька.
Вимоги позовної заяви обґрунтовуються тим, що з відповідачем по справі в період часу з 2008 року по 2014 рік позивач ОСОБА_1 перебувала у цивільному шлюбі. Під час спільного проживання у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 . Після припинення стосунків між сторонами дитина залишилася проживати разом з позивачем ОСОБА_1 , яка матеріально утримує і дбає про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З кінця грудня 2014 року відповідач проживає в іншому місці, жодної участі в піклуванні та розвитку сина не приймає, протягом останнього часу батько зовсім не цікавиться справами дитини та не відвідує сина.
В позові зазначено, що на даний момент ОСОБА_1 разом із дитиною зареєстрована та проживає в м. Донецьку, територія якого на даний момент є тимчасово окупованою, тому подальше перебування в місті несе загрозу як позивачу так і її дитині. Саме з цього приводу позивач бажає мати пакет документів на вивезення дитини із зони ООС на випадок, якщо ситуація в місті загостриться. Однак, у зв`язку з тим, що відповідач по справі проживає в іншому місті та зв`язок з ним втрачено, він не відвідує сина та не цікавиться його справами, позивачем ставиться питання про надання дозволу на тимчасове багаторазове вивезення малолітнього ОСОБА_3 за межі України до досягнення ним шістнадцятирічного віку у супроводі матері ОСОБА_1 , а також дозволу на оформлення документів, пов`язаних з таким виїздом.
В судове засідання позивач не прибула, надала до суду заяву з проханням справу розглядати без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог.
Відповідач в судове засідання не прибув з невідомої причини, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Справа розглядається на підставі ст. 280 ЦПК України - заочно.
Представник третьої особи - Донецької обласної державної адміністрації в судове засідання не прибув з невідомої причини, про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи без його участі суду не надав.
Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 в період часу з 2008 року по 2014 рік перебувала у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 . Під час спільного проживання у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У відповідності до свідоцтва про народження дитини, її батьком є відповідач по справі - ОСОБА_2 (а.с.8).
Судом встановлено, що після припинення стосунків між сторонами по справі син залишився проживати разом з позивачем ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні і вихованні.
Як встановлено у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.5), територія якого є тимчасово непідконтрольною Українській владі. Тож, подальше перебування в місті несе загрозу як для позивача так і для її дитини. Саме з цього приводу позивач бажає мати пакет документів на вивезення дитини із зони ООС на випадок, якщо ситуація в місті загостриться.
Зв`язок з батьком дитини - відповідачем по справі повністю втрачено, тому отримати від нього дозвіл на виїзд дитини позивач не має можливості.
У зв`язку з цим суд зазначає наступне.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.
Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно ст. 270 ЦК України фізична особа має право, зокрема, на свободу пересування.
Згідно ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно ст. 12 Закону № 1382-IV від 11.12.2003 року свободу пересування відповідно до закону може бути обмежено, зокрема на тимчасово окупованих територіях.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.
Статтею 7 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» передбачено, що громадяни України під час перетину адміністративного кордону ВЕЗ «Крим», керуючись нормами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - мають право перетнути адміністративний кордон між ВЕЗ «Крим» та іншою територією України за умови пред`явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».
4 червня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 367 «Про затвердження Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї», яка регулює питання перетину адміністративного кордону вільної економічної зони «Крим» під час в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї громадян України відповідно до Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України», а також іноземців та осіб без громадянства - з урахуванням вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».
Відповідно до п. 3 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою КМУ № 367 від 04.06.2015 року - в`їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюються через контрольні пункти: громадян України - за умови пред`явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».
Відповідно до пунктів 3-5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 року - виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:
1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;
2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, на підставі: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
З наведеного слідує, що чинним законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення про надання дозволу на перетин державного кордону, лінії зіткнення територій проведення Операції об`єднаних сил без згоди батька, не позбавленого батьківських прав.
Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 , як мати, має право на самозахист дитини і несе повну відповідальність за її життя, здоров`я, та в`їзд/виїзд сина у супроводі позивача на тимчасово непідконтрольну територію м. Донецька та Автономної республіки Крим, пов`язаний із забезпеченням реалізації прав дитини, що повністю відповідає інтересам неповнолітнього сина, при тому, що нормами діючого законодавства не встановлено обмеження щодо в`їзду дітей на тимчасово окуповану територію, - суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині надання дозволу позивачу ОСОБА_1 на в`їзд/виїзд на тимчасову окуповану територію разом з малолітнім сином ОСОБА_3 , 2009 року народження, без згоди батька ОСОБА_2 строком до виповнення ОСОБА_3 16 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині надання тимчасового дозволу на виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 2009 року народження, за кордон, а саме територію Російської Федерації та до Туречиини - суд зазначає таке:
Вирішуючи питання щодо надання дозволу позивачу на в`їзд/виїзд дитини за кордон, а саме території Російської Федерації та до Туреччини без згоди батька, суд, враховує мету такої поїздки, а саме оздоровлення та відпочинок дитини та вважає, що виїзд дитини до зазначеної позивачем країни відповідатиме інтересам малолітнього. Тому відсутність згоди батька дитини порушує її права на вільне пересування, відпочинок та оздоровлення.
При цьому, приймаючи до уваги зазначені вище положення законодавства, суд може надати дозвіл на в`їзд/виїзд дитини за кордон без згоди батька одноразово. З урахуванням обставин справи, віку дитини, тимчасовий дозвіл на в`їзд/виїзд малолітній дитині ОСОБА_3 за кордон до Російської Федерації та до Туречиини, слід визнати доцільним строком на один рік з дня набрання рішенням суду законної сили. При виникненні знов питання про необхідність виїзду дитини, позивач не позбавлена права звернутися до суду з аналогічним позовом.
Таким чином, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, а відтак, вони підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки в матеріалах справи наявна квитанція про сплату судового збору в розмірі 576,30 грн., раніше, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі
Окрім того, місце проживання відповідача по справі зареєстровано в м. Донецьку, тобто в населеному пункті, на території якого відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і поштовий зв`язок з яким відповідно відсутній.
Відповідно до ч. 2 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» від 12 серпня 2014 року №1632-VII (в редакції Закону України від 03.10.2017 р. № 2147-VIII) учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться в районі проведення антитерористичної операції і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення.
Оскільки місце проживання відповідача по справі зареєстровано на тимчасово окупованій території, він не має офіційної електронної адреси, то про ухвалення цього рішення суд вважає необхідним повідомити відповідача ОСОБА_2 шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному реєстрі судових рішень.
З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала рішення суду.
Керуючись ст.ст. 11, 13, 81, 89, 259, 263-265, 280, 288, 289 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги задовольнити частково.
Надати тимчасовий дозвіл на виїзд /в`їзд на територію Автономної республіки Крим, та на територію населених пунктів України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та які розташовані на лінії зіткнення (територія проведення Операції об`єднаних сил) в межах Донецької та Луганської областей, неповнолітній особі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Донецька Донецької області без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2 , у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з моменту набрання рішенням суду законної сили до виповнення ОСОБА_3 16 років, тобто включно по ІНФОРМАЦІЯ_3.
Надати тимчасовий дозвіл на виїзд за кордон України до Російської Федерації та до Туреччини, та повернення назад до України, неповнолітній особі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Донецька Донецької області без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2 , у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , або інших осіб, уповноважених за нотаріально посвідченою згодою матері, строком на один рік з дня набрання рішенням суду законної сили.
Дозволити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 без згоди батька ОСОБА_2 , оформити документи для тимчасового виїзду/в`їзду на територію Автономної республіки Крим, а також на територію населених пунктів України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та які розташовані на лінії зіткнення (територія проведення Операції об`єднаних сил) в межах Донецької та Луганської областей, та до Російської Федерації і Туреччини неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 576 (п`ятсот сімдесят шість ) грн. 30 коп.
ОСОБА_2 повідомити про ухвалення рішення суду шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу рішення суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте Дзержинським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Суддя: