КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/364/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2020року місто Київ

справа №757/16814/19-ц

Київський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 серпня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Батрин О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про зобов`язання вилучити інформацію,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив зобов`язати ТОВ «Українське бюро кредитних історій» вилучити з кредитної історії бази даних Українського бюро кредитних історій всю інформацію про наявність за ним будь-якої заборгованості перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором №PB.UAH.WWHJEM.10410596 від 07 травня 2012 року.

В мотивування вимог посилався на те, що з реєстру кредитних історій, що веде ТОВ «Українське бюро кредитних історій», йому стало відомо що за ним станом на 26 березня 2018 року наявна заборгованість у розмірі 62042,79 грн. перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором № PB.UAH.WWHJEM.10410596 від 07 травня 2012 року тип кредита - кредитний договір на поповнення оборотних засобів.

Вказував, що частиною 1 статті 9 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» передбачено, що інформація для формування кредитної історії надається користувачем до бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з користувачем.

Зазначав, що він не укладав з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитний договір №PB.UAH.WWHJEM.10410596 від 07 травня 2012 року, не отримував кредитні кошти, а тому не має і не може мати заборгованості за вказаним кредитним договором та не надавав і не міг надавати згоду на збір, зберігання, використання та поширення через відповідача інформації за вказаним договором.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просив рішення суду скасувати та постановити нове, яким його позовні вимоги задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не врахував, що він не підписував з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитний договір №PB.UAH.WWHJEM.10410596 від 07 травня 2012 року, не отримував кредитні кошти, а тому не надавав і не міг надавати згоду на збір, зберігання, використання та поширення через відповідача інформації за вказаним договором

Вказував, що існує невідповідність суми заборгованості у розмірі 62042,79 грн., що вказана у реєстрі кредитних історій, який веде ТОВ «Українське бюро кредитних історій» та суми, вказаної в заочному рішенні Суворовського районного суду по справі №496/2854/15-ц, а саме 47534, 71 грн.

Вважає, що дані, внесені в реєстр кредитних історій є неправдивими та недостовірними.

Відзиву на апеляційну скаргу позивача до Київського апеляційного суду не надійшло.

В судовому засіданні апеляційного суду представник третьої особи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Куценко О.В. проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника третьої особи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Куценка О.В., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на те, що з реєстру кредитних історій, якеведе ТОВ «Українське бюро кредитних історій», йому стало відомо що за ним станом на 26 березня 2018 року наявна заборгованість у розмірі 62042,79 грн. перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором № PB.UAH.WWHJEM.10410596 від 07 травня 2012 року, при цьому, останній заперечує укладання такого договору як і надання згоди на збір, зберігання, використання та поширення через відповідача інформації за цим договором.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 травня 2012 року ОСОБА_1 , як фізична особа-підприємець підписав заяву про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів та відтиску печатки, що підтверджується заявою на відкриття поточного рахунку, наданою третьою особою.

Відповідно до умов вказаної заяви ФОП ОСОБА_1 підписавши заяву погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі Умовами та Правилами обслуговування по розрахункових картах (розміщених на сайті www.privatbank.ua, http :// client -bank.privatbank.ua), Тарифами банку, які разом з цією заявою і карткою зі зразками підписів та відтиску печатки складають договір банківського обслуговування.

Дана заява засвідчена підписом позивача й у встановленому законом порядку не визнана недійсною.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у поясненнях, наданих до суду першої інстанції зазначав, що на виконання умов договору позивачу було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 , на який встановлено кредитний ліміт та картковий рахунок№ НОМЕР_2 .

Відтак, між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами позивачознайомився та погодився, про що розписався у заяві про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів та відтиску печатки. Таке приєднання позивачемвчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст.634 ЦК України.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань за договором у останнього перед АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» утворилася заборгованість.

Рішенням Суворовського районного суду містаОдеси від 22 вересня 2015 року у справі №496/2854/15-цстягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість по кредитному договору б/н від 07 травня 2012 року у сумі 47534,71 грн., з них: 17500 грн. - заборгованість за кредитом; 15741,68 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3622,50 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 10670,53 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Вказаним рішенням було встановлено, що 07 травня 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено договір б/н, згідно умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 17500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту з сплатою відсотків та комісії за користування кредитом.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У судовому засіданні апеляційного суду представник третьої особи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» пояснив, що між позивачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» був укладений саме договір б/н від 07 травня 2012 року, а номер договору, який зазначає позивач - №PB.UAH.WWHJEM.10410596 використовується банком при внутрішньому документообігу.

А відтак, доводи позивача про те, що він не підписував з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитний договір №PB.UAH.WWHJEM.10410596 від 07 травня 2012 року спростовуються вищевикладеним.

Правові та організаційні засади формування і ведення кредитних історій, права суб`єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, вимоги до захисту інформації, що складає кредитну історію, порядок утворення, діяльності та ліквідації бюро кредитних історій визначені Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій».

Відповідно до ст.3 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» ведення кредитної історії - діяльність Бюро із збирання, оброблення, зберігання, захисту, використання інформації, яка складає кредитну історію. Користувач Бюро - юридична або фізична особа - суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до договору надає і має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.9 Закону інформація для формування кредитної історії надається Користувачем до Бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з Користувачем. Користувач у разі укладення кредитного правочину та отримання письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації щодо нього надає до Бюро інформацію про себе, що ідентифікує його як Користувача; про суб`єкта кредитної історії, яка визначена п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 7 цього Закону.

Положеннями п.2 ч.1 ст.10 зазначеного Закону визначено, що Бюро вилучає з кредитної історії всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Позивач вказував, що згоди на збір, зберігання, використання та поширення через відповідача інформації за договором №PB.UAH.WWHJEM.10410596 від 07 травня 2012 року він не надава.

Разом з тим, як вбачається з умов заяви про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів та відтиску печатки, підписавши вказану заяву ФОП ОСОБА_1 погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі Умовами та Правилами обслуговування по розрахункових картах (розміщених на сайті www.privatbank.ua, http :// client -bank.privatbank.ua), Тарифами банку, які разом з цією заявою і карткою зі зразками підписів та відтиску печатки складають договір банківського обслуговування.

Відповідно до п.2.2.7.1. Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (в редакції станом на 07 травня 2012 року), позичальник відповідно до Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» надає банку згоду на збирання, зберігання, використання, поширення, передачу та отримання банком у/від бюро кредитних історій інформації про себе, а саме доступ до своєї кредитної історії як для укладання цього договору, так і на період його дії. Факт згоди позичальника підтверджується підписанням ним цього договору.

Як вбачається з відповіді ТОВ «Українське бюро кредитних історій» від 19 жовтня 2018 року №1956, яка була надана на звернення позивача, згідно з п.6 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» бюро було зроблено запит користувачу: ПАТ «ПРИВАТБАНК» з метою підтвердження наявності згоди ОСОБА_1 на збір, зберігання, використання та поширення інформації через бюро. ПАТ «ПРИВАТБАНК» підтвердив інформацію, що ОСОБА_1 є клієнтом їх банку, а також те, що він надав згоду на передання даних до бюро.

У відповіді також вказано, що коригування за договором проведено не було, т.я. на їх запит ПАТ «ПРИВАТБАНК» була надана відповідь, що інформація передана за даним договором коректна, і виправленню не підлягає.

Вказаною відповіддю ТОВ «Українське бюро кредитних історій» повідомило позивача, що оскільки факт неотримання банком згоди ОСОБА_1 на збір, зберігання, використання та поширення через бюро інформації щодо нього не підтверджено, правові підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 стосовно вилучення його кредитної історії відсутні.

Оскільки законом не встановлено обов`язкових вимог щодо виду та змісту документу, у якому міститися згода, а відтак ОСОБА_1 підписанням заяви про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів та відтиску печатки фактично надав згоду на збирання, зберігання, використання, поширення, передачу та отримання банком у/від бюро кредитних історій інформації про себе, а саме доступ до своєї кредитної історії як для укладання договору, так і на період його дії.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, позивачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не було надано доказів відсутності його згоди на передачу інформації до ТОВ «Українське бюро кредитних історій».

А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, так як позивачем не доведено належними та допустимими доказами існування підстав для зобов`язання ТОВ «Українське бюро кредитних історій» вилучити з кредитної історії бази даних Українського бюро кредитних історій всю інформацію про наявність за ОСОБА_1 будь-якої заборгованості перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором №PB.UAH.WWHJEM.10410596 від 07 травня 2012 року відповідно до п.2 ч.1 ст.10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій».

При цьому, слід зазначити, що відповідач не отримує та не зберігає згоди позичальників на збір, зберігання, використання та поширення через бюро інформації щодо них. Така згода надається банку-кредитору при укладенні кредитного правочину, є однією з умов і невід'ємною частиною кредитного правочину та зберігається банком у кредитній справі позичальника.

Банки, які передають інформацію про кредитні правочини, відповідають за наявність письмової згоди на збір, зберігання, використання та поширення через відповідача інформації щодо нього та зберігають оригінал даної згоди.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2020 року.

Головуючий:

Судді: