Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" грудня 2020 р.

м. Київ

справа № 755/18900/20

провадження № 2/755/7254/20

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, -

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить усунути перешкоди у користуванні позивачем квартирою АДРЕСА_1 , вселити позивача до квартири та передати ключі, мотивуючи сої вимоги тим, що позивач з 25.10.2011 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , однак батько позивача ОСОБА_2 перешкоджає позивачу проживати за місцем реєстрації, тому позивач змушений проживати у родичів, не маючи можливості реалізувати своє право на користування спірною квартирою, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач ОСОБА_2 не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 11 грудня 2020 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 5, 30)

За даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.10.2020 року Реєстр не містить даних щодо права власності на квартиру АДРЕСА_1 . (а.с. 6)

24.10.2020 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 із заявою про передачу йому ключів від квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 11-13)

02.12.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського РУ НПУ в м. Києві із заявою про відновлення його права на користування квартирою АДРЕСА_1 , оскільки батьком ОСОБА_2 змінено замки на вхідних дверях квартири, дублікати ключем від нових замків заявнику не надає, чим обмежує заявника у праві на користування квартирою. (а.с. 17-18)

Крім того, матеріали справи містять повідомлення та квитанцію про оплату ОСОБА_1 житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 17-18, 19, 20, 21)

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Згідно з частиною четвертою ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Право на користування житловим приміщенням може ґрунтуватися на документальній підставі (довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловий площі) та на законі.

3гідно ст. 64 Житлового кодексу України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуватись нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Однією з підстав виникнення суб`єктивного права на житло, тобто набуття права користування конкретним жилим приміщенням, є вселення у нього в установленому порядку в якості члена сім`ї наймача, члена ЖБК або власника квартири чи будинку (статті 64, 65, 145, 156 Житлового кодексу України).

Крім того, Конституційний суд України в мотивувальній частині свого Рішення від 14 листопада 2001 року №1-31/2001 №15-рп/2001 (справа щодо прописки) констатував: «Право на свободу пересування і вибору місця проживання в межах держави як невід`ємне право кожної людини закріплено також Загальною декларацією прав людини 1948 року (частина перша статті 13), міжнародним пактом про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 12), протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року (сттатя2) та іншими міжнародно-правовими актами.

Вільне пересування і вибір місця проживання є суттєвою гарантією свободи особистості, умовою її професійного і духовного розвитку. Це право, як інші права і свободи людини, є невідчужуваними та непорушним (стаття 21 Конституції України)

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2003 року, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року.

Крім того, втручання держави у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві», інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною метою (рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», 2009 року, пункт 56).

Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись законодавством, діючим на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача ОСОБА_1 щодо усунення відповідачем ОСОБА_2 перешкод у користуванні позивачем квартирою АДРЕСА_1 та вселення позивача у спірну квартиру, - оскільки судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 наділений правом на користування квартирою АДРЕСА_1 з 25.10.2011 року, та має право на реалізацію права користування вказаним нерухомим майном на рівні із відповідачем ОСОБА_2 , тому будь-яке обмеження позивача у праві користування спірною квартирою є порушенням, що підлягає усуненню в розрізі даного спору шляхом вселення позивача до спірної квартири.

Разом з тим, суд визнає некоректною вимогу щодо передачі йому ключів від спірної квартири, оскільки позивачем не зазначено суб`єкта передачі ключів від спірної квартири, та суд позбавлено права вирішення спору щодо невстановленого кола осіб.

Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий зір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у порядку п ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн., сплачений ним під час звернення з даним позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 9, 64 Житлового кодексу України, ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод у здійсненні права користування ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 .

Вселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 30 грудня 2020 року.

Суддя: В.І. Галаган