Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Безрук Т. В.

при секретарі Чемезовій Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Волноваха в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 13.02.2020 року звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому на підставі ст. ст. 1166, 1187, 1192 ЦК України просить стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 75000 гривень та судові витрати по справі.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві володіння належить мотоцикл марки «Suzuki GSX-R7049», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_3 05.09.2019 року, в період часу з 10.00 години по 10.30 годину, відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Nissan Sunny», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись з м. Волноваха Донецької області в напрямку с. Дмитрівка Волноваського району, здійснив зіткнення з вказаним мотоциклом позивача під керуванням останнього, внаслідок чого транспортні засоби, зокрема мотоцикл отримали механічні пошкодження. 05.09.2019 року з метою врегулювання спору на місці відповідачем ОСОБА_2 було надано розписку про те, що він зобов`язуються відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 75000 гривень. Надавши розписку, відповідач фактично визнав свою провину у вчиненні зазначеної ДТП. Внаслідок ДТП вказаний мотоцикл згідно акту дефектовки транспортного засобу від 19.09.2019 року, виданого ФОП « ОСОБА_4 «ІНФОРМАЦІЯ_1», відновлюваному ремонту не підлягає. Вартість відновлюваного ремонту перевищує його ринкову вартість.

Ухвалою Волноваського районного суду від 29.04.2020 року відкрито провадженні у вказаній цивільній справі за правами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання позивач не з`явився, у позовній заяві просив справу розглянути у його відсутність.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву, згідно з якою просить справу розглянути без його участі у судовому засіданні та без участі його представника адвоката Байрачного О.І. В заяві просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем, заявляє вимогу про стягнення вартості майна не будучи його власником. Також зазначає, що не визнає своєї вини та протиправності поведінки, не визнає оцінку майна та інші надані позивачем докази, вважає їх неналежними та такими, що не є підставою для відшкодування шкоди відповідно до цивільно - процесуального кодексу (а.с. 26).

У письмових поясненнях, наданих суду, представник відповідача адвокат Байрачний О. І. просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що при складанні розписки сторонами не було визначено які саме пошкодження були спричиненні транспортним засобам, не зазначено обставини скоєння ДТП, не встановлено хто є винним у скоєні ДТП. Посилання на те, що сам факт написання відповідачем розписки свідчить про визнання останнім своєї вини, є припущенням і не може бути взятий до уваги. Відповідач своєї вини у вчинені ДТП не визнає. Не надано з боку позивача доказів щодо причинного зв`язку між вчиненою ДТП та наслідками у вигляді отриманих пошкоджень внаслідок яких транспортний засіб втратив свою цінність. В розписці не вказано за яку конкретно шкоду відповідач зобов`язаний сплатити 75.000 гривень. Розписку складено не за бажанням відповідача. Акт дефектовки від 19.09.2019 року не є належним та достатнім доказом, оскільки не містить повних відомостей, передбачених Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Відповідно розписка не є належним та достатнім доказом на підтвердження розміру матеріальних збитків та причинного зв`язку конкретних пошкоджень та ДТП. З урахуванням викладеного вважає, що позивач не надав суду доказів, які б безперечно свідчили про обставини ДТП, винність учасників, конкретні пошкодження транспортного засобу, матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП. Відсутні докази, що саме відповідач завдав шкоду, яка призвела до фізичного знищення транспортного засобу (29-30).

Суд, дослідивши письмові докази по справі, доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлені такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

З копії розписки вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язався до 12.12.2019 року виплатити ОСОБА_1 шкоду майну у розмірі 75000 гривен, завдану 05.09.2019 року внаслідок наїзду на мотоцикл «Suzuki GSX-R7049», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 8).

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу встановлено, що власником мотоциклу «Suzuki GSX-R7049», державний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_3 (а.с. 14-15).

З акту дефектовки транспортного засобу, виданого ФОП « ОСОБА_4 «ІНФОРМАЦІЯ_1» 19.09.2019 року, вбачається, що в процесі дефектовки мотоциклу «Suzuki GSX-R7049», державний номерний знак НОМЕР_1 були виявлені пошкодження, які ремонту не підлягають. Для відновлення робот спроможності необхідна заміна вузлів та агрегатів. Вартість заміни складає 52000 гривні. Вартість запасних частин складає 128000 гривен згідно кошторису № 294 від 19.09.2019 року (а.с.16).

За положеннями ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ст. 1187 ЦК України - джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі.

Питання щодо шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регулюються статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV (із відповідними змінами та доповненнями) (надалі - Закон № 1961).

Згідно до п. 30.1 ст. 30 Закону № 1961 транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 30.2 ст. 30 Закону № 1961 встановлено, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо - транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо - транспортної пригоди.

Пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 15 Постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року за № 4 зазначив наступне: «Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо - транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо - транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо - транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо - транспортної пригоди».

Таким чином, постраждала сторона має самостійно визначитись щодо своєї згоди про визнання транспортного засобу фізично знищеним та зі способом щодо відшкодування шкоди.

Згідно з роз`ясненнями пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду i якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподiювача шкоди. Як при вiдшкодуваннi в натурі, так i при вiдшкодуваннi заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, а сам факт вчинення ДТП та визнання відповідачем факту наявності матеріальної шкоди не є безумовною підставою для відшкодування шкоди заявленої позивачем.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Як було встановлено в ході розгляду справи позивач не є власником мотоцикла мотоцикл марки «Suzuki GSX-R7049», державний номерний знак НОМЕР_1 , спір щодо завданих збитків якому є предметом спору, натомість його власником є інша особа - ОСОБА_6 , що підтверджується вище дослідженим свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Не надано позивачем доказів про те, що він наділений правом керування цим транспортним засобом, на що також звертає увагу відповідач та його представник.

Таким чином, позивач, не будучи а ні власником майна - мотоцикл марки «Suzuki GSX-R7049», державний номерний знак НОМЕР_1 , а ні маючи законного права його керування, звернувся до суду із позовом про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пов`язуючи свої вимоги із збитками, завданими майну, яке йому не належить, відповідно такий позивач не наділений правом вимоги щодо такого майна, відтак правом звернення до суду із цим позовом, тобто є неналежним позивачем.

Також, як було встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 винним у вчиненні ДТП себе не визнає, не встановлена провина останнього і жодним рішенням суду, яке набрало законної сили. За таких обставин суд не сприймає як за належний та допустимий доказ вини відповідача у вчиненні ДТП розписку, надану позивачем. Доводи позивача про те, що сам факт написання відповідачем розписки свідчить про визнання ним своєї провини у скоєнні ДТП, не є слушними, оскільки така позиція не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Окрім того слід зазначити, що обгрунтовуючи позовні вимоги в частині того, що мотоцикл«Suzuki GSX-R7049», державний номерний знак НОМЕР_1 відновлюваному ремонту не підлягає, позивач посилається на вище досліджений акт дефектовки транспортного засобу, згідно з яким вбачається, що в процесі дефектовки мотоциклу були виявлені пошкодження, які ремонту не підлягають. Водночас в акті зазначено, що для відновлення роботоспроможності мотоциклу необхідна заміна вузлів та агрегатів, вартістю якої складає 52000 гривні. Отже не зрозумілим є вимога позивача про стягнення з відповідача суми у розмірі 75000 гривень. Такий розмір збитків, визначений позивачем, взагалі нічим не обґрунтований. Ураховуючи позицію відповідача, який не визнає розмір спричиненої шкоди, наданий акт, на думку суду, взагалі не може бути належним підтвердженням вартості відновлюваного ремонту мотоциклу, оскільки відповідно до вищенаведених положень діючого законодавства вартість матеріального збитку, що завдана мотоциклу в результаті його пошкодження при ДТП, повинна бути підтверджена відповідним висновком експертного автотоворазнавчого дослідження колісного транспортного засобу. Такого доказу позивачем суду не надано.

Щодо фотокарток, долучених позивачем по позовної заяви (а.с. 9-13), суд вважає їх неналежними доказами, оскільки по них не можливо взагалі ідентифікувати транспортні засоби, і як наслідок, не можливо ідентифікувати механічні пошкодження на них.

У зв`язку з викладеним, суд доходить висновку, що позивач не довів перед судом належними та допустимими доказами своїх вимог, як в частині провини відповідача у скоєнні ДТП, як в частині розміру реальної шкоди, заподіяної йому з боку відповідача в результаті ДТП, як і не довів взагалі свого права на звернення з вказаним позовом до суду, що виключає можливість задоволення даного позову про стягнення матеріальної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 02.11.2020р.

Суддя Т.В. Безрук