КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2020 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Гуля В.В., Суханової Є.М., із участю секретаря Перебитюка А.М., розглянувши матеріали цивільної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

12 вересня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку ( доходу ) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду та до досягнення донькою повноліття.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька - ОСОБА_3 .

Під час народження доньки у ОСОБА_2 було прізвище ОСОБА_3 , а потім змінено на ОСОБА_3 .

Донька зареєстрована та проживає разом із позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач коштів на утримання доньки постійно не надає, не піклується про її матеріальне становище, її здоров`я, розвиток, благополуччя, а тому позивачка вимушена забезпечувати доньку самостійно.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку ( доходу ), щомісячно, починаючи з 12 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з матеріалів справи убачається, що позивачка проживає разом із неповнолітньою дочкою, яка перебуває на її утриманні.

Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини у необхідному обсязі.

При цьому, він є особою працездатного віку, законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власної дитини, будь-яких належних та допустимих доказів на спростування заявлених позивачем вимог в частині стягнення аліментів відповідачем суду не надано, зокрема, не надано доказів щодо неможливості ним офіційно працевлаштуватися, а також доказів того, що його дружина ОСОБА_10 не працює та перебуває на його утриманні.

Враховуючи вимоги ст. 182 Сімейного кодексу України, приймаючи до уваги приписи ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за якими стягнення аліментів у частці від доходу відповідача є правом позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку

( доходу ), щомісячно, починаючи з 12 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції погоджується із висновками місцевого суду та вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 червня 2007 року, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 квітня 2012 року ( 4, 5 ).

Від шлюбу сторони у справі мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 , виданим 02 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві ( а.с. 3 ).

11 вересня 2015 року ОСОБА_2 уклала шлюб із ОСОБА_8 та змінила прізвище на ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 , виданим 11 вересня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві.

Неповнолітня донька ОСОБА_3 разом із позивачкою ОСОБА_2 проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи № 7505160 , №7505137 від 09 вересня 2019 року, виданими адміністратором ЦНАП Суховерською Г.М. ( а.с. 6, 7 ).

Неповнолітня ОСОБА_3 перебуває на утриманні позивачки ОСОБА_2

ОСОБА_1 з 2012 року по березень 2019 року періодично здійснювались перекази коштів позивачці на утримання доньки, що підтверджується відповідними квитанціями та чеками.

Також у 2014 році відповідач оплачував заняття дитини з роликового спорту, придбав деяке канцелярське приладдя та одяг ( а.с. 49-68 ).

29 грудня 2015 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_4 , виданим 29 грудня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на ОСОБА_10 ( а.с. 69 ).

ІНФОРМАЦІЯ_2 від вказаного шлюбу народилася донька ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_5 , виданим 31 липня 2018 року Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві ( а.с. 70 ).

ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця 27 червня 2018 року, номер запису: 2036741.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку ( доходу ), щомісячно, починаючи з 12 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, на переконання апеляційного суду, місцевий суд, враховуючи те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, вірно визначив їх у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку ( доходу ).

Також, з точки зору апеляційного суду, місцевим судом при визначенні аліментів в зазначеному розмірі, до досягнення дочки повноліття, в повній мірі враховано положення ст.ст. 181, 182, 183 СК України, в т.ч. і наявність у відповідача іншої сім`ї, народження ІНФОРМАЦІЯ_2 доньки ОСОБА_12 .

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини, і з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 180, 181, 182, 183 СК України, ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

А тому, доводи ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні, зокрема ст.ст. 181, 182, 183, 184 СК України, ст. 263 ЦПК України, з точки зору апеляційного суду та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги.

Інші обставини, зазначені апелянтом, зокрема, про те, що суд встановив розмір аліментів без врахування матеріального становища ОСОБА_1 , наявності у нього інших дітей, непрацездатної дружини, а також інших обставин, що мають істотне значення, на переконання апеляційного суду та у силу норм ст.ст. 180, 182 СК України, не є правовою підставою для задоволення апеляційної скарги.

Суд першої інстанції врахував зазначені апелянтом обставини у своєму рішенні, зокрема зазначив, що відповідачем не надано доказів щодо неможливості ним офіційно працевлаштуватися, а тому встановив вищезазначений розмір аліментів з метою забезпечення достатнього матеріального рівня життя дитини, що є обов`язком відповідача відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України.

Відтак, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: В.В. Гуль

Є.М. Суханова