Справа № 199/5604/19
(2/199/86/20)
РІШЕННЯ

Іменем України

05.02.2020 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Гасанової М.Ю.,

представника відповідача Гусакової ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_2 04.06.2013 року був укладений кредитний договір №/Т/972125.

23.03.2018 року ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уклали Договір відступлення права вимоги та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняла належні ПАТ «АКТАБАНК» права вимоги до вказаних у Реєстрі боржників, у тому числі і за кредитним договором №/Т/972102 від 23.03.2018 року.

Станом на 23.03.2018 року заборгованість за договором №/Т/972102 складала 54 117 грн., з яких:

25557 грн. - заборгованість за основною сумою боргу;

10 грн. - заборгованість за відсотками;

26000 грн. заборгованість за комісією;

2550 грн. штрафи, пені.

Із часу отримання права вимоги до відповідача, а саме із 23.03.2018 року позивачем не здійснювалися нарахування жодних штрафних санкцій.

Оскільки на вимоги позивача відповідачка заборгованість не погасила, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, тому позивач просив суд стягнути із ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №/Т/972102 складала 54117 грн., з яких: 25557 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 10 грн. - заборгованість за відсотками; 26000 грн. заборгованість за комісією; 2550 грн. штрафи, пені.

Представник відповідачки ОСОБА_3 Б ОСОБА_4 надала до суду відзив на позовну заяву, якою зазначила, що відповідачка не була повідомлена про відступлення права вимоги та вважає, що боржник має право не виконувати умови кредитного договору, оскільки їй не надано доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Крім того, у травні 2015 року кредитор звернувся до боржника із вимогою дострокового погашення кредитного договору, тому із цього часу відсотки не повинні нараховуватися. Із розрахунку не зрозуміло, яким чином нарахована заборгованість за кредитним договором, таким чином позивачем не доведено належними доказами розмір заборгованості, що є підставою для відмови у позові.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що законодавством не передбачено обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги. Крім того, якщо відповідач не погоджується із розрахунком заборгованості, то він має право подати до суду власний розрахунок заборгованості або замовити спеціальну експертизу.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, надав до суду заяву, якою просив розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідачки ОСОБА_5 у судовому засіданні проти позову заперечувала та зазначила, що позивачем не надано докази на підтвердження того, що відповідачка була повідомлена про зміну кредитора, тому позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не має права вимагати повернення заборгованості за кредитним договором. Просила також застосувати строки позовної давності, оскільки заборгованість виникла у 2013 році, а у травні 2015 року позивач надіслав вимогу щодо дострокового погашення кредитного договору, тому з цього часу починається строк звернення до суду. Таким чином, позов поданий 09.07.2019 року поза строками позовної давності.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_2 04.06.2013 року був укладений кредитний договір №/Т/9721259(а.с.7-8).

23.03.2018 року ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уклали Договір відступлення права вимоги та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняла належні ПАТ «АКТАБАНК» права вимоги до вказаних у Реєстрі боржників, у тому числі і за кредитним договором №/Т/972102 від 23.03.2018 року (а.с.24-26).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, у період з 23.03.2018 року по 31.05.2019 року заборгованість за договором №/Т/9721259 складає 55367 грн., з яких:

25557 грн. - заборгованість за основною сумою боргу;

10 грн. - заборгованість за відсотками;

26000 грн. заборгованість за комісією;

2550 грн. штрафи, пені.

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з вимогами ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

На виконання вказаної вимоги цивільного законодавства України позивачем було направлено поштове повідомлення про набуття права вимоги відповідачці (а.с.20,70).

Відповідно до ч.2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належність та допустимість доказів регламентуються ст.ст. 77, 78 ЦПК України за якими, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст.177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі і гроші.

Однак суду не надано доказів того, що відповідачка виконує умови договору як перед первісним кредитором, так і перед нинішній кредитором.

Заперечення представника відповідачки стосовно того, що вона не була повідомлена про переуступку права вимоги, а тому не повинна відповідати перед позивачем за невиконання умов договору, суд не бере до уваги, оскільки дані заперечення не передбачені умовами договору.

Не погоджуючись із розрахунком позивача, відповідач не надав власного розрахунку та не довів, у чому саме полягає похибка.

Враховуючи вищевикладене, суд, вважає стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 25 567,00 гривень, яка складається з 25 557,00 гривень сума за основним боргом та 10,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 та згідно з п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, в частині стягнення суми заборгованості за комісією суд вважає відмовити.

Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16, яка відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

На думку суду, умова про сплату комісії не відповідає вимогам справедливості та суперечить ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», тому в частині стягнення 26000,00 грн. заборгованістю за комісією, суд вважає відмовити.

Що стосується стягнення з відповідачки 2550,00 грн. штрафів та пені, то в цій частині позову суд також вважає відмовити, оскільки штраф і пеня є штрафними санкціями за невиконання умов договору, які не можуть бути застосовані одночасно. Оскільки позивачем не зазначено, яка сума пені нарахована за несвоєчасне погашення кредиту, та яка сума нарахована штрафів, тому суд позбавлений можливості вирішити питання про стягнення конкретної суми штрафних санкцій, через їх недоведеність та ненадання розрахунку.

Стосовно заяви представника ОСОБА_5 щодо застосування строків позовної давності суд важчає за необхідне зазначити наступне.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ст.ст. 257, 258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Згідно ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5, суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв`язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України "Строки та терміни. Позовна давність" у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми ч.З ст.267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Кредитний договір був укладений 04.06.2013 року, 21.06.2015 року первісний кредитор ТОВ «Актабанк» направив відповідачці вимогу про сплату боргу станом на дату направлення вимоги, а не всієї суми за кредитним договором.

П. 2.1.3 кредитного договору строк дії договору до 03.06.2016 року, тому відповідач не був позбавлений обов`язку сплати усієї суми заборгованості по день дії договору.

У той же час, 23.03.2018 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений Договір відступлення права вимоги та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняла належні ПАТ «АКТАБАНК» права вимоги до вказаних у Реєстрі боржників, у тому числі і за кредитним договором №/Т/972102 від 23.03.2018 року, у зв`язку з чим змінивши строк перебігу позовної давності.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає стягнути із ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №/Т/972125 від 04.06.2013 року у сумі 25 567,00 гривень, що складається із: 25 557,00 гривень сума за основним боргом та 10,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Також на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню 1921 гривні судових витрат по сплаті судового збору на користь позивача.

Керуючись 12, 13, 19, 80, 81, 82, 89, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України, ст. ст. 207, 549, 551, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №/Т/972125 від 04.06.2013 року у сумі 25 567,00 гривень, що складається із: 25 557,00 гривень сума за основним боргом та 10,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, а також 1921,00 гривні витрат по сплаті судового збору, а всього 27 488 (двадцять сім тисяч чотириста вісімдесят вісім) гривень 00 копійок.

В іншій частині позову, - відмовити.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , юридична адреса: 01032, м.Київ, вул. Симона Петлюри, буд.30.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 14.02.2020 року.

Суддя