ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/1939/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають з житлових правовідносин про стягнення плати за користування житлом
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2019 року, ухвалене у складі судді Харченко А.М., по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості Естейт-Сервіс» про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року КП «Харківводоканал» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, згідно з яким відповідачі отримують і користуються послугами централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , однак за надані послуги сплачують не в повному обсязі, внаслідок чого мають заборгованість в розмірі 18515 грн 35 коп. Посилаючись на вищезазначені обставини, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення. Представник позивача, яка діє на підставі довіреності надала до суду заяву, згідно якої просила розглянути справу без її участі, рішення прийняти за наявними матеріалами у справі, позовні вимоги задовольнити.

Від представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Петренко О.М. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що власником зазначеної квартири з 30.06.2009 по 01.11.2016 був ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу № 2292 від 05.06.2009, посвідчений приватним нотаріусом XMHO Широковою В.А., а в період з 01.11.2019 і по теперішній час, власником даної квартири є ТОВ «Агенство нерухомості ЕСТЕЙТ-СЕРВІС». Таким чином вважала, що позивач звернувся з позовними вимогами не до тієї особи, яка повинна відповідати за цивільним позовом, та не надав належного доказу щодо позасудового вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене просила в задоволені позовних вимог повністю відмовити. Справу розглянути за її відсутності.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23.09.2019 залучено до участі в розгляді цивільної справи в якості третьої особи на стороні відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості Естейт-Сервіс».

Від третьої особи - ТОВ «Агенство нерухомості ЕСТЕЙТ-СЕРВІС» до суду надійшло повідомлення про всі відомі рішення судів, що стосуються предмету спору, просили їх врахувати під час розгляду даної справи.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2019 року задоволено позов КП «Харківводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ТОВ «Агентство нерухомості Естейт-Сервіс» про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.01.2015 по 31.03.2019 у розмірі 9179 грн 53 коп. та за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.01.2015 по 31.03.2019 у розмірі 6 819 грн. 34 коп., індекс інфляції 1982 грн 25 коп. та 3% річних від простроченої суми 534 грн 23 коп., а всього 18515 (вісімнадцять тисяч п`ятсот п`ятнадцять) грн. 35 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь держави судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп. в рівних частках по 640 (шістсот сорок) грн 33 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухвалені рішення порушено основні завдання цивільного судочинства: про справедливий, неупереджений розгляд справи, не належно досліджено обставини справи, не надано належної правової оцінки як того вимагають норми цивільного та цивільного процесуального законодавства України доказам сторін.

Вказано, що судом не було взято до уваги, що власником квартири в період з 30.06.2009 по 01.11.2016 був ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу № 2292, від 05.06.2009 посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Широковою В.А., а в період з 01.11.2016 і дотепер власником даної квартири є ТОВ «Агенство нерухомості ЕСТЕЙТ-СЕРВІС». Відповідно до вимог діючого законодавства саме власник, є споживачем послуг і відповідно до ст. 322 ЦК власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Послалась на те, що суд помилково не розглянув клопотання про заміну неналежного відповідача.

Вважає, що розрахунок заборгованості не є належним доказом і тому суд безпідставно взяв його до уваги.

Зауважила, що поза увагою районного суду залишився факт, що її чоловік ОСОБА_6 є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому має право на пільги.

КП «Харківводоканал» суду було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому підприємство просить останню залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Вказано, що згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-ІУ (в редакції, яка діяла до 01.05.2019) споживач фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу, що свідчить про те, що суд обґрунтовано стягнув заборгованість з відповідачів, які є споживачами послуг.

Послались на те, що до КП «Харківводоканал» не надходило звернень щодо здійснення перерахунку у зв`язку з не проживанням осіб за адресою: АДРЕСА_1 , що є умовою надання пільги.

Вказано, що відповідачі не заперечують факт проживання за адресою надання послуг.

Вважає, що відповідачі не спростовували фактичне отримання ними послуг позивача.

Згідно із ч.ч. 1-4 ст. 367 ЦПК України:

1. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

2. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

3. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

4. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст спору та ціну позову, без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Правилом ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним нормам цивільного процесуального права рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані та мешкають в квартирі АДРЕСА_2 згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні від 25.07.2019 (а. с. 32), а тому є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення облік нарахувань та оплата за які здійснюється за абонентським особовим рахунком № НОМЕР_1 . Цього факту відповідачі не оспорювали.

Згідно з розрахунком заборгованості, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 мають заборгованість за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення загальною сумою 18515 грн 35 коп., а саме: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.01.2015 по 31.03.2019 у розмірі 9179 грн 53 коп. та за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.01.2015 по 31.03.2019 у розмірі 6819 грн 34 коп., індекс інфляції 1982 грн 25 коп. та 3% річних від простроченої суми 534 грн 23 коп. (а.с. 3-10).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27.05.2013 ОСОБА_1 , ОСОБА_7 виселено з квартири АДРЕСА_2 та знято зазначених осіб з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Задовольняючи частково вимоги позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що рішення Московського районного суду м. Харкова від 27.05.2013 на теперішній час не виконано, крім того, відповідачами по справі належних доказів того, що вони не користуються послугами централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 не надано.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками районного суду.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не заперечується факт її проживання та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , та користування послугами централізованого водопостачання та водовідведення.

Відповідно до вимог статті 67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно із положеннями статті 68 Житлового кодексу України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Згідно статті 162 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; такі послуги надаються споживачу - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Виконавець - це суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до статті 13 цього Закону (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у аналогічній за обставинами справі № 6-2951цс15.

З урахуванням положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скарги про те, що відсутні підстави для стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги з огляду на те, що відповідачі не є власниками квартири за місцем надання послуг, оскільки відповідачами в порушенням вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не було доведено того факту, що ними фактично не отримувались або отримувались не в повному обсязі чи неналежної якості зазначені послуги.

Статтею 14 Закону (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено поділ житлово-комунальних послуг залежно від порядку затвердження цін тарифів. Затвердження цін та тарифів на житлово-комунальні послуги віднесено до повноважень органу місцевого самоврядування; за статтею 32 цього Закону (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, а розмір плати розраховується, виходячи з розміру встановлених цін (тарифів) та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідачами всупереч процесуального обов`язку, ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не було спростовано наявного у справі розрахунку заборгованості, наданого позивачем, та не було надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, ст.ст. 76-80 ЦПК України, про те, що вони споживали комунальні послуги у обсязі меншому, ніж про це зазначив позивач.

Суд відхиляє посилання ОСОБА_1 на те, що підлягає врахування наявність у її чоловіка ОСОБА_6 , статусу особи з інвалідністю ІІ групи, оскільки він не зареєстрований у спірному помешканні, та на нього, відповідно, не нараховувалась плата за комунальні послуги.

Суд першої інстанції відповідно до ст. 89 ЦПК України належним чином оцінив наявні у справі докази, навів мотиви відхилення або врахування кожного доказу, доводами скарги не спростовуються висновки суду першої інстанції, які відповідають нормам матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скарги без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 30 грудня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

Н.П. Пилипчук.