Номер провадження: 22-ц/813/4037/20
Номер справи місцевого суду: 2-8750/04
Головуючий у першій інстанції Рева С.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

12.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді-доповідача Таварткіладзе О.М., розглянувши питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Єнчевої Олени Олександрівни на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2004 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору міни дійсним, визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2004 року позов задоволено. Визнано дійсним договір міни, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 22 січня 2004 року. Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, площею 1,62 га, яка розташована на території Таїровської селищної ради, поле № 21. Зобов`язано відділ земельних ресурсів Овідіопольської РДА Одеської області оформити на ім`я ОСОБА_2 . Державний акт на земельну ділянку, площею 1,62 га, яка розташована на території Таїровської селищної ради, поле № 21.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, 16.12.2019 року представник ОСОБА_1 адвокат Єнчева О.О. подала до суду апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду з тих підстав, що відповідач не приймав участі в розгляді справи, копії оскаржуваного рішення не отримував, інформація, що вказана в протоколі судового засідання від 23.12.2004 року та згідно якої ОСОБА_1 був присутнім під час розгляду справи, не відповідає дійсності. Про існування оскаржуваного рішення суду ОСОБА_1 дізнався після звернення до ТОВ «Наша Батьківщина» для проведення топографо-геодезичних робіт. 26.11.2019 року адвокат Єнчева О.О, діючи в інтересах ОСОБА_1 , ознайомилась з матеріалами справи та з рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2004 року, таким чином з оскаржуваним рішенням апелянт ознайомився лише 26.11.2019 року. З цих підстав просить поновити строк.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку про відмову у поновленні строку та відкритті апеляційного провадження з огляду на наступне.

Як встановлено ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

В матеріалах даної цивільної справи наявний протокол судового засідання від 23 грудня 2004 року (справа № 2-8750, 2004р.), з якого вбачається, що 23 грудня 2004 року в судове засідання з`явились позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 .

Відповідно до вказаного протоколу судового засідання в ході судового засідання 23.12.2004 року відповідач ОСОБА_1 відводів складу суду не заявляв, судом першої інстанції йому були роз`ясненні права, які відповідачу були зрозумілі. Відповідач позов визнав, надав пояснення по суті справи, на питання суду відповідач зазначив, що він не виконав свої зобов`язання по договору. В судових дебатах відповідач просив позовні вимоги задовольнити.

В тому ж судовому засіданні 23.12.2004 року судом першої інстанції оголошено рішення по справі, роз`яснено його зміст, строк та порядок його оскарження, роз`яснено процесуальне право на ознайомлення з протоколом судового засідання та наданням на нього зауважень протягом 3 днів (а. с. 10-11).

На момент ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного судового рішення діяв ЦПК України від 18.07.1963 року.

Глава 21 ЦПК України від 18.07.1963 року передбачала фіксування судового процесу та протоколи.

Згідно положень ст. 198 ЦПК України від 18.07.1963 року судом здійснюється повне фіксування судового процесу технічними засобами. Про кожне судове засідання, а також про кожну окрему процесуальну дію, вчинену поза постійним місцем засідання суду першої інстанції, складається протокол. У протоколі судового засідання відображаються всі істотні моменти розгляду справи в тій послідовності, в якій вони мали місце в судовому засіданні чи при вчиненні окремої процесуальної дії.

Відповідно ст. 200 ЦПК України від 18.07.1963 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право знайомитися з протоколом судового засідання і протягом трьох днів після підписання протоколу подавати свої письмові зауваження з приводу допущених у протоколі неправильностей або неповноти змісту.

Як вбачається з положень ст. 201 ЦПК України від 18.07.1963 року, головуючий розглядає зауваження на протокол і в разі згоди із зауваженнями, посвідчує їх правильність.

У разі незгоди головуючого з поданими зауваженнями вони розглядаються в судовому засіданні судом, який ухвалив рішення, з повідомленням осіб, які брали участь у справі, про час і місце проведення судового засідання. Розглянувши зауваження, суд постановляє ухвалу, якою посвідчує правильність зауважень або відхиляє їх.

У разі пропуску строку подання зауважень і відсутності підстав для його поновлення головуючий залишає їх без розгляду.

Зауваження на протокол повинні бути розглянуті не пізніше п`яти днів з дня їх подання.

Зауваження на протокол приєднуються до справи, в тому числі, коли їх не було розглянуто у зв`язку з вибуттям головуючого.

Будучи ознайомленим 26.11.2019 року через свого представника з матеріалами справи та зазначаючи свою необізнаність щодо існування в суді даної цивільної справи у 2004 році, а також заперечуючи свою участь під час розгляду справи в суді першої інстанції, ОСОБА_1 письмових зауважень щодо неповноти або неправильності запису на вказаний протокол судового засідання від 23.12.2004 року не надавав.

У поданій після спливу більш ніж 14 років після ухвалення рішення суду від 23.12.2004 року апеляційній скарзі апелянт також не посилалася на звернення до суду першої інстанції з заявою про неповноту або неправильність протоколу судового засідання від 23.12.2004 року.

Враховуючи наведене, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для висновку про існування випадків передбачених пунктами 1, 2 частини 2 статті 358 ЦПК України (неповідомлення особи про розгляд справи або не залучення особи до участі в справі; пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок непереборної сили), що перешкоджають відмові у відкритті апеляційного провадження у зв`язку зі спливом строку (один рік з дня складення повного тексту судового рішення) в порядку частини 2 статті 358 ЦПК України.

При таких обставинах підлягає застосуванню частина 2 статті 358 ЦПК України в якості підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження у зв`язку з спливом строку на апеляційне оскарження одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (рішення у справі "Делкурт проти Бельгії", від 17 січня 1970 року, пункт 25, Серія А N 11; п. 27 рішення Суду у справі "Пелевін проти України", no. 24402/02, від 20 травня 2010 року).

Однак, при цьому, Суд зазначає, що право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час, такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (пункти 22 - 23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року, пункти 37-38 рішення у справі "Мушта проти України" від 18 листопада 2010 року) .

У справі «Устименко проти України» Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Європейський Суд з прав людини у своїй прецедентній практиці постійно підкреслює, що строки давності, які характерні для національних правових систем держав-учасників, виконують декілька цілей, в числі яких, забезпечення правової визначеності та остаточності, попередження порушення прав осіб, які могли би бути зменшені, якщо б суди розглядали їх справи на основі доказів, що могли би бути неповними за спливом часу (див. п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Принцип правової визначеності в процесуальному праві обмежує можливість перегляду рішення суду, що набрало законної сили, для запобігання зловживання правом особами, які беруть участь у справі (як правило, стороною, що програла), а також встановлює неможливість ініціювання перегляду рішення, що набрало законної сили, органами державної влади, а також особами, чиї права не були порушені судовим розглядом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Керуючись ст. 358 ч. 2 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Єнчевої Олени Олександрівни на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2004 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору міни дійсним, визнання права власності на земельну ділянку.

Копію цієї ухвали надіслати особам, які беруть участь у справі, для відома.

Скаржнику надіслати копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Суддя Одеського апеляційного суду О.М. Таварткіладзе