Справа № 308/8567/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі судового засідання Боті О.І.,

представника позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Ужгородської міської ради, виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визначення членом сім`ї наймача квартири та встановлення права користування,

встановив:

24.07.2019 позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача Ужгородської міської ради, в якому просить визнати її членом сім`ї померлого наймача ОСОБА_3 ; визнати за нею право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати виконавчий комітет Ужгородської міської ради укласти з нею договір найму на квартиру, яка знаходиться в її постійному користуванні за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05 вересня 1973 року між управлінням будинками №3 житлового управління Ужгородського району в особі керуючого управлінням будинками ОСОБА_4 та громадянкою ОСОБА_5 було укладено Договір найму житлового приміщення у будинках місцевих Рад народних депутатів, державних підприємствах і установ, кооперативних і громадських організацій Української PCP. За даним Договором управління будинками здає наймачеві в користування житлове приміщення, окрему квартиру, яка складається з 2-х жилих кімнат, площею 28,00 кв. м., підсобного приміщення, кухні, площею 6,10 кв. м. та коридор, площею 2,4 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 . У довідці (випискою з домової книги про стан сім`ї і прописці), виданій ОСОБА_3 вказано, що в даній квартирі проживали та були прописані четверо осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 . Вказані особи, в тому числі й батько позивачки - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті приватним нотаріусом Деяк К. К. 18.07.2019 було відкрито спадкову справу за № 64477009. Позивачка вказує, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 вона проживає, але не зареєстрована з жовтня 2000 року по теперішній час, що підтверджується актом про проживання без реєстрації; показами свідків. Позивачка вказує, що оскільки на день смерті батька вона проживала, але не була зареєстрована разом зі спадкодавцем, для видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, а саме на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 вона змушена звернутися до суду.

Ухвалою суду від 18.11.2019 до участі у справі у якості співвідповідача залучено виконавчий комітет Ужгородської міської ради.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 підтримав та просить такі задовольнити.

Представник відповідачів в судове засідання не з`явився, представником Ужгородської міської ради Пекарем В.І. подано заяву 15.01.2020 про розгляд справи без їх участі, за наявними матеріалами справи.

Заслухавши думку представника позивачки, показання свідків, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

З договору найму житлового приміщення у будинках місцевих Рад народних депутатів, державних підприємствах і установ, кооперативних і громадських організацій Української PCP від 05.09.2013 видно, що між управлінням будинками №3 житлового управління Ужгородського району в особі керуючого управлінням будинками Корогодіна В.П. та громадянкою ОСОБА_5 було укладено такий договір та згідно з акту здачі і приймання квартири, кімнати від 05.0.1973 здано наймачеві в користування житлове приміщення, окрему квартиру, яка складається з 2-х жилих кімнат, площею 28,00 кв. м., підсобного приміщення, кухні, площею 6,10 кв. м. та коридор, площею 2,4 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 з відповідними внутрішніми характеристиками.

У довідці (виписки з домової книги про стан сім`ї і прописці), виданій ОСОБА_3 вказано, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 проживають та прописані такі особи: ОСОБА_5 як наймач, ОСОБА_6 як син наймача, ОСОБА_7 як невістка наймача та ОСОБА_3 як внук наймача.

ОСОБА_5 як наймач, ОСОБА_6 як син наймача, ОСОБА_7 померли, що стверджується наявними в матеріалах справи свідоцтвами про смерть серії НОМЕР_1 від 18.10.1995 (видане повторно), серії НОМЕР_2 від 06.11.1997, серії НОМЕР_3 від 04.01.2018 відповідно.

При цьому батько позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується свідоцтвом по смерть серії НОМЕР_4 від 25.01.2019.

18.07.2019 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Деяк К.К. зареєстровано спадкову справу, де спадкодавцем значиться померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 18.07.2019 №56902359.

Листом від 24.07.2019 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Деяк К.К. відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки у померлого ОСОБА_3 відсутні правовстановлюючі документи, які посвідчують право власності на вказане майно.

З Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , 05.10.2000 видно, що місце проживання такої зареєстроване за адресою АДРЕСА_2 (дата реєстрації 10.07.2015).

З акту про проживання не за місцем реєстрації від 18.07.2019 видно, що комісія у складі голови правління ОСББ «Проспект Свободи, 34» та троє сусідів підтвердили, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не зареєстрована, але проживає за адресою АДРЕСА_1 з жовтня 200 року по теперішній час.

Допитана в судовому засіданні від 05.11.2020 як свідок ОСОБА_8 вказала, що позивачка є її онукою, з моменту народження остання проживала за адресою АДРЕСА_3 , доглядала за батьком, вела з ним спільне господарство, проживала в квартирі поки він не помер і проживає в теперішній час.

Допитана в судовому засіданні від 05.11.2020 як свідок ОСОБА_9 зазначила, що знає позиваку з народження і підтверджує факт проживання позивачки з батьком до його смерті, а також факт того, того що вона вела разом з батьком спільне господарство і проживає в спірній квартирі на теперішній час.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

За змістом ст. 64 ЖК Української PCP, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо зазначені особи перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК Української PCP).

Відповідно д ост. 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 Постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 Постанови від 1 листопада 1996 p. №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Тобто, умовою виникнення підстав для визнання члена сім`ї наймача новим наймачем, у тому випадку коли сам наймач помер, повинні бути такі ознаки, як постійне місце проживання у жилому приміщенні, ведення з померлим наймачем спільного господарства, тривалість спільного проживання. Також повинно враховуватися, чи не було іншої домовленості між наймачем і членом сім`ї щодо користування жилим приміщенням, який виключає визнання права користування за наявності інших ознак.

Суд вважає доведеним той факт, що позивачка ОСОБА_2 була донькою внука наймача ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто членом сім`ї наймача, з жовтня 2000 року (місяця/року її народження) і щонайменше по ІНФОРМАЦІЯ_3 (день смерть її батька - ОСОБА_3 ), постійно проживала в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , вела спільне господарство з останнім, а тому наявні обставини, які у сукупності дають підстави для визнання за позивачкою права користування спірною квартирою.

Статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

При цьому як роз`яснено у п. 15 Постанови ПленумуВерховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 (з подальшими змінами) «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Отже факт реєстрації місця проживання позивачки з 10.07.2015 за адресою АДРЕСА_2 не вказує на обов`язкове місце проживання особи за місцем реєстрації.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання позивачки ОСОБА_2 членом сім`ї померлого наймача ОСОБА_3 та визнання за позивачкою право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 підлягають до задоволення.

Разом з тим не підлягає до задоволення позовна вимоги про зобов`язання відповідача виконавчого комітету Ужгородської міської ради укласти з нею договір найму на квартиру, яка знаходиться в її постійному користуванні за адресою: АДРЕСА_1 з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 2 п. а ч. 2 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать зокрема розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності.

Проте обов`язок щодо надання повного пакету документів для укладення договору найму вже покладається на особу, яка звертається для укладення договору найму, а виконавчий орган місцевого самоврядування розглядає такий та приймає відповідне рішення, у межах наданих повноважень.

Також слід зазначити, що відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, діяльність органів місцевого самоврядування регулюють закони та підзаконні акти, які дають суб`єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Така позиція щодо неможливості суду підміняти собою органи владних повноважень, повністю узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеною в постанові Пленуму №13 від 24.10.2008 р., згідно якої, суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень та з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Крім того, в даному випадку діє принцип свободи договору і сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов (ст.ст. 6, 627 ЦК України).

Отже, дотримуючись принців законності, а також компетенції, визначеної Конституцією та законами України, суд не має права втручатися в дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає до часткового задоволення.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд вважає за необхідне сплачений судовий збір залишити за позивачкою, оскільки питання щодо розподілу судових витрат нею не ставилося.

Керуючись ст.ст.58,61,64,65,106, Житлового кодексу України, ст.ст.8-14,76-82,141,258,259,263-265,268,273,352,354,355ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_2 ) членом сім`ї померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 наймача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_2 ) право користування житловим приміщенням квартирою, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов