Ухвала

29 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 358/1739/19

провадження № 61-15796ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником - адвокатом Свірським Тарасом Володимировичем, на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 10 квітня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування завданої майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Улистопаді 2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»)звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третяособа: Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) про відшкодування завданої майнової шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ТОВ «Мрія Сервіс» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії AM № 109388 від 21 липня 2016 року, відповідно до якого страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Renault Sandero, д.н.з. НОМЕР_1 .

15 листопада 2016 року на автодорозі Кременець-Шумськ сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля RenaultSandero, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля HyundaiAccent, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» автомобіль Renault Sandero, д.н.з. НОМЕР_3 .

Згідно з постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від05 грудня 2016 року особою, винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, що призвело до настання вищевказаного ДТП, визнано відповідача.

Відповідно до звіту № 4048/16-174239 від 28 листопада 2016 року вартість відновлюваного ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля Renault Sandero, д.н.з. НОМЕР_3 , становить 233 944,51 грн.

Відповідно доумов договору страхування ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило ТОВ«Мрія Сервіс» суму страхового відшкодування в розмірі 118 564,10грн.

Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у відповідності до статті 25 Закону України «Про страхування», на підставі заяви страхувальника про настання страхового випадку від 08 грудня 2016 року та страхового акту № UA46/L01/05 від 14 листопада 2016 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 1990 від 03березня 2017 року.

Після виплати страхового відшкодування у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди в розмірі 118 564,10грн.

В той же час, відповідач має посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 від 22червня 2015 року і тому на підставі пункту13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» був звільнений від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

12березня 2019 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» звернулосьз вимогою про відшкодування завданої майнової шкоди до МТСБУ. Вказана вимога була отримана МТСБУ 25березня 2019 року.

Оскільки ПрАТ СК «ПЗУ Україна» звернулося з вимогою про відшкодування завданої майнової шкоди до МТСБУ більше ніж через рік з дати скоєння ДТП, тому у останнього не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування.

У зв`язку із цим, у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виникло право вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просивсуд стягнутиз відповідача на свою користь завдану майнову шкоду в розмірі 118 564,10 грн та витрати, понесені у зв`язку зі сплатоюсудового збору.

Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 10 квітня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» завдану майнову шкоду в сумі 118 564,10 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 10 квітня 2020 року залишено без змін.

26 жовтня 2020 року (згідно з відміткою на поштовому конверті) ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 звернувсядо Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 10 квітня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року,в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову в даній справі становить 118 564,10 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200 грн).

Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Верховним Судом не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що наведені заявником обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Разом із тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана представником - адвокатом Свірським Тарасом Володимировичем, на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 10 квітня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування завданої майнової шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев