22-ц/804/3357/20
220/938/20

Головуючий у 1-й інстанції Якішина О.М.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 року місто Маріуполь Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.,

за участю секретаря Галстяна Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Великоновосілківського районного суду Донецької області від 23 вересня 2020 року, постановлену у складі судді Якішиної О.М.,

за заявою ОСОБА_1

про забезпечення позову,

у цивільній справі

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання недійсним договору дарування, державного акту на право власності на землю, свідоцтва про права власності, поділ спільного майна подружжя,

треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В провадженні Великоновосілківського районного суду Донецької області з червня 2020 року перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя, визнання недійсним договору дарування частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , визнання недійсним державного акту на земельну ділянку від 30.04.2009, визнання недійсним свідоцтва про право власності ОСОБА_3 на жилий будинок за адресою: АДРЕСА_2 і відповідного рішення Курахівського виконавчого комітету про оформлення цього права власності, стягнення 1/2 частини вартості відчужених без її згоди колишнім чоловіком - ОСОБА_2 11 одиниць транспортних засобів (легкових і вантажних автомобілів, причепів) (а.с. 52/61).

22.09.2020 ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення її позову шляхом накладення арешту і заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вищезазначеного спірного майна, оформленого на ім`я відповідача:

- 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , придбаного 10.04.1998 ім`я відповідача за біржовим контрактом (договором купівлі-продажу) № 24, та відчуженого на даний час ОСОБА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 212;

- земельної ділянки площею 0,0964 га, кадастровий номер :01:004:0145, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , придбаної на ім`я відповідача за договором купівлі-продажу від 17.10.2006, частина якої відчужена ОСОБА_3 13.10.2008 та якому за свідоцтвом про право власності від 13.10.2008 належить будинок, розташований на цій земельній ділянці;

- транспортний засіб марки NISSAN PRIMERA 2004 року випуску, бежевого кольору, з кузовом седан, номер двигуна № НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 , придбаний за кредитним договором від 09.03.2004;

- вантажний малотоннажний автомобіль чорного кольору 2007 року випуску марки Nissan Navara, с кузовом вантажний вантажно-пасажирський № двигуна НОМЕР_4 , державний номер НОМЕР_5 , придбаний за договором купівлі-продажу від 10.11.2007;

- вантажний бортовий автомобіль синього кольору 1989 року випуску, марки Камаз 53208, придбаний за договором купівлі-продажу від 14.03.2003;

- вантажний бортовий автомобіль синього кольору 1986 року випуску, марки Камаз 5320 придбаний за договором купівлі-продажу у 2004 році;

- вантажний бортовий автомобіль сірого кольору 1993 року випуску, марки Камаз 5320, придбаний за договором купівлі-продажу від 24.04.2003;

- вантажний бортовий автомобіль синього кольору 1986 року випуску, марки Камаз 5320, придбаний за договором купівлі-продажу від 15.10.2003;

- причіп бортовий синього кольору 1988 року випуску марки ГКБ-8350, придбаний за договором купівлі-продажу від 14.03.2003;

- причіп бортовий синього кольору 1988 року випуску марки ГКБ-8350, придбаний за договором купівлі-продажу від 14.03.2003;

- причіп бортовий сірого кольору 1990 року випуску марки ГКБ-8350, придбаний за договором купівлі-продажу від 21.04.2003;

- причіп бортовий синього кольору 1987 року випуску марки ГКБ-8350, придбаний за договором купівлі-продажу від 21.04.2003;

- автомобіль BA3-21103, 2002 року випуску, червоного кольору, придбаний за договором купівлі-продажу від 15.10.2003.

Заява вмотивована тим, що вказане майно було придбано заявницею у період шлюбу і спільного проживання однією сім`єю із колишнім чоловіком, а відтак, є об`єктом спільної сумісної власності сторін. Вважає, що існують ризики невиконання або утруднення виконання судового рішення, оскільки спірне майно може бути відчужено на користь третіх осіб, як то вчинив відповідач щодо земельної ділянки і частини житлового будинку без її згоди.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 23 вересня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції, виходив з того, що доказів належності відповідачу майна, на яке заявниця просила накласти арешт не надано. Заявляючи про вжиття заходів забезпечення позову у обраний спосіб, заявниця фактично просить обмежити права володіння майном осіб, які не є відповідачами по справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просила ухвалу скасувати та постановити нове процесуальне рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга (а.с. 40-49, 116-125) вмотивована наступними доводами.

Невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Спірне майно є спільною сумісною власністю сторін. Частина цього майна відповідачем вже відчужена без згоди заявниці, а кошти від відчуження майна їй не надані, що підтверджує реальну загрозу неможливості виконання рішення суду, коли це майно буде належати третім особам. Частину спірного майна відповідач декларує. Наявність самого по собі позову є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 (а.с. 145-156), не погоджуючись із доводами апеляційної скарги, вказує, що спірне майно не належить сторонам, тому продати або реалізувати його він не має змоги. Вважає подану заяву про забезпечення позову способом тиску на третіх осіб, що не залучені до участі у справі. Також інформує, що 09.11.2020 позивачка подала до суду заву про залишення позову без розгляду, що свідчить про втрату нею інтересу до спору, що виник.

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Справа розглянута у відсутність повідомлених про дату і час розгляду справи: позивачки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а також третіх осіб - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 170-171), неявка яких в силу ч. 2 ст. 372 ЦПК України не є перешкодою до розгляду справи.

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши доводи апеляційної скарги і відзиву на неї, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 149 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб.

За змістом ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Ключовим завданням при вирішенні необхідності забезпечення позовних вимог є забезпечення в подальшому виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності доводів заявника щодо забезпечення позову; збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимогти, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення в разі невжиття таких заходів.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Згідно з п.п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Тож, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів вважає, що суд в достатньому обсязі встановив обставини за заявою ОСОБА_1 про забезпечення її позову і надав її аргументам належну оцінку, правильно врахувавши відсутність доказів першоджерельного порядку і актуального за часом станом належності спірного майна відповідачеві, включаючи частину жилого будинку, вказаної в позові земельної ділянки і транспортних засобів.

Крім того, зважаючи, що у даній справі тільки відшукується встановлення факту перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах і їх спільного проживання однією сім`єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу впродовж періоду з 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , коли між ними було офіційно зареєстровано шлюб, то заявлені на даному етапі вимоги щодо визнання об`єктами спільної сумісної власності подружжя майна (? частини жилого будинку АДРЕСА_1 , придбання якого датовано 10.04.1998), придбаного до офіційної реєстрації шлюбу між сторонами, є передчасними і обтяження такого майна арештом не відповідало б вищенаведеній меті забезпечення позову і встановленим ст. 321 ЦК України гарантіям титульного власника цього майна ОСОБА_2 щодо непорушності права власності, що задекларовано і в ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод.

Суд першої інстанції, проаналізувавши суб`єктний склад учасників судового розгляду, цілком слушно вбачив таку перешкоду у вжитті заявленого способу забезпечення у вигляді арешту об`єктів нерухомого майна, як процесуальне становище набувачів цього майна ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у статусі третіх осіб, а не відповідачів, що мають, в числі із відповідачем ОСОБА_2 , відповідати за заявленими позовними вимогами. Суд обґрунтовано зробив акцент на тому, що заявлений захід забезпечення позову у вигляді арешту майна тягне за собою обмеження права на володіння майном осіб, які не є відповідачами по справі, що заборонено законом (ч. 1 ст. 321 ЦК України), і направлений на втручання у право на мирне володіння майном в контексті гарантій, закріплених у ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Отже, не можна, як вірно визначився суд першої інстанції, обтяжити арештом земельну ділянку площею 0,0964 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , зважаючи на те, що частина цієї земельної ділянки належить і іншому співвласнику ОСОБА_3 , що придбав жилий будинок на цій земельній ділянці у 2008 році.

З огляду на те, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги щодо 11 транспортних засобів (автомобілів і причепів) зводяться до прагнення виплати їй ? частини їх вартості, з урахуванням процесуальної можливості оцінити це майно за середніми цінами на ринку, немає підстав для накладення на них арешту. Тим більше, що частина з них за відомостями по базі даних Автомобіль (а.с.71) знята з реєстрації для відчуження, а актуальні відомості про нових власників відсутні, через що не можна із впевненістю і підтвердженням будь-якими доказами виключити можливість порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

І, нарешті, в ході апеляційного перегляду справи з`ясовано, що ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 09 листопада 2020 року у даній справі №220/938/20, постановленої за присутності позивачки ОСОБА_1 , її позов до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання недійсним договору дарування, державного акту на право власності на землю, свідоцтва про права власності, поділ спільного майна подружжя залишено без розгляду за клопотанням самої позивачки в порядку реалізації її процесуальних прав щодо предмета спору згідно із ч. 3 ст. 13 ЦПК України.

Умовами для вжиття заходів забезпечення позову, як правильно визначився суд першої інстанції, є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Відтак, зважаючи на фактичну відсутність на час ухвалення даної постанови спору між тими самими сторонами з приводу майна, щодо якого заявлено клопотання про арешт, колегія судів впевнилась, що відпали умови і відповідні їм правові підстави для вжиття заходів з обтяження цього майна.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду.

Із урахуванням законності і обґрунтованості постановленої судом першої інстанції ухвали, таке процесуальне рішення в порядку ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Великоновосілківського районного суду Донецької області від 23 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2020 року.

Судді: С.А.Попова

С.А.Зайцева

О.М.Пономарьова