Справа № 442/5841/18 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/811/4275/19 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - Курій Н.М.,

суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.,

за секретаря Куцика І.Б.,

з участю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 листопада 2019 року, постановлену в складі головуючого - судді Крамара О.В.,

ВСТАНОВИВ:

08 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із скаргою неправомірні рішення та дії державного виконавця, в якій, з урахуванням уточнення, просила визнати неправомірними дії державного виконавця Коваль І.А. щодо не притягнення боржника ОСОБА_3 до відповідальності, встановленої законом, за не виконання законних вимог державного виконавця та неподання декларації про доходи та майно, встановленої форми у період з 09 вересня 2019 року по 08 листопада 2019 року.

В обґрунтування доводів скарги покликалася на те, що 20 серпня 2019 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду № 442/5841/18 про стягнення з ОСОБА_3 на її користь 26490,33 грн. додаткових витрат на утримання дитини вступило в законну силу.

06 вересня 2019 року вона пред`явила виконавчий лист №442/5841/18 разом з реквізитами банківського рахунку для зарахування коштів до примусового виконання в Дрогобицький МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській області.

На виконання вказаного вище виконавчого листа, 09.09.2019 державний виконавець Дрогобицького МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Коваль І.А. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 59994962.

Постанову з ідентифікатором доступу до ВП та з «мокрою» печаткою їй було надіслано Укрпоштою на її поштову адресу. Аналогічно, як випливає з тексту постанови, її було скеровано і боржнику

Боржник по даний час, не подав декларацію про його доходи встановленої форми, а виконавець, своєю чергою, протиправно не притягнув боржника до відповідальності. Просила скаргу задовольнити.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 листопада 2019 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 листопада 2019 року оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм чинного законодавства та суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Посилається на ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою боржник повинен подати декларацію впродовж п`яти днів, а державний виконавець повинен перевірити виконання боржником вимоги та у випадку невиконання боржником законних вимог державного виконавця, притягнути боржника до відповідальності, встановленої законом. Звертає увагу на те, що матеріали виконавчого провадження, не були витребувані та оглянуті судом першої інстанції у судовому засіданні та такі не містять жодних інформації про заходи впливу, які державний виконавець зобов`язана була застосувати до боржника. Не погоджується з висновком суду першої інстанції про те що у державного виконавця не було правових підстав притягнути боржника до відповідальності за неподання декларації про доходи та майно у період з 09 вересня 2019 року по 08 листопада 2019 року та зазначає, що притягнення до відповідальності боржника за неподання декларації про доходи є обов`язком державного виконавця.

Просить скасувати ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 листопада 2019 року та постановити нову, якою скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 і представника Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області - Федурка Н.В., перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця повністю відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» так як вчинені відповідно до закону, в межах повноважень, і у нього не було правових підстав притягнути боржника до відповідальності, за неподання декларації про доходи та майно.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Дрогобицькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває виконавчий лист № 442/5841/18, виданий 06.09.2019 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на дитину.

З копії постанови №59994962 про результати перевірки законності виконавчого провадження від 08 листопада 2019 року встановлено, що 05.09.2019 року до відділу ДВС надійшла заява за вх. № 8503 від представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з квитанціями № ПН891530 від 05.09.2019 на суму 12490,33 грн. та № ПН891503 від 05.09.2019 на суму 14000,00 грн. для інформації. У цих квитанціях зазначено призначення платежу «стягнення додаткових витрат на дитину згідно рішення суду, справа № 442/5841/18, картка № 031604 ОСОБА_1 від ОСОБА_3 ».

06.09.2019 року за вх. № 8578 надійшла заява про примусове виконання рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину ОСОБА_1 та пред`явлено виконавчий лист № 442/5841/18, виданий 06.09.2019 року Дрогобицьким міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на дитину в розмірі 26490,33 грн.

09.09.2019 року державним виконавцем Коваль Іриною Анатоліївною, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

16.09.2019 року за вх. № 8779 до відділу надійшла скарга ОСОБА_1 в якій остання скаржиться на те, що державний виконавець безпідставно та протиправно не вказала пункт у постанові про відкриття виконавчого провадження про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника.

18.09.2019 року державним виконавцем винесена постанова про виправлення помилки у процесуальному документі, якою зокрема включено до постанови про відкриття виконавчого провадження пункт 5, а саме: «Зобов`язати боржника подати декларацію про доходи та майно та попередити боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей».

19.09.2019 року до відділу за вх. № 8853 ОСОБА_1 надано державному виконавцю підтвердження надходження коштів на картковий рахунок, проте зазначено, що банком стягнуто комісію з суми 14000,00 грн. - 70.00 грн. та з суми 12490,33 грн. - 62.45 грн., тобто їй не доплачено боржником 132,45 грн.

28.10.2019 року державним виконавцем, керуючись п.9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

08.11.2019 року начальником Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області Савчин Н.В. дії державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Коваль І.А. визнано такими, що вчинені із порушенням вимог пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження № АСВП 59994962 від 28.10.2019 року (арк. спр. 14-15).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактичною перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Частиною 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», боржник зобов`язанийза рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Частиною 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження», за невиконання законних вимог виконавця, порушення вимог цього Закону, у тому числі за несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, ненадання боржником на вимогу виконавця декларації чи зазначення у декларації неправдивих відомостей або неповідомлення про зміну таких відомостей, неповідомлення боржником про зміну місця проживання (перебування) чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом виконавця, винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

Висновок суду першої інстанції про відсутність у державного виконавця правових підстав притягнути боржника ОСОБА_3 до відповідальності, за неподання декларації про доходи та майно, колегія суддів вважає необґрунтованим з огляду на наступне.

Зокрема, дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що боржником після винесення державним виконавцем постанови про виправлення помилки у процесуальному документі, якою зокрема включено до постанови про відкриття виконавчого провадження пункт 5, а саме: «Зобов`язати боржника подати декларацію про доходи та майно та попередити боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей», вимоги такої не виконано.

Колегія суддів доходить висновку про те, що притягнення боржника до відповідальності, передбаченої законом за невиконання законних вимог виконавця не належить до дискреційних повноважень державного виконавця.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими належить розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Закріплена на законодавчому рівні норма у ч. 4 ст. 18 та ч. 1 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» є нормою імперативного характеру, що є обов`язковою для учасників цих правовідносин і відступати від якої, вони не можуть.

Відтак, ураховуючи вищенаведені положення законодавства, притягнення боржника до відповідальності за невиконання вимог державного виконавця є обов`язком державного виконавця, який випливає з ч. 4 ст. 18 та ч. 1 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції, розглядаючи справу, повно і всебічно не з`ясував обставини справи, постановляючи оскаржену ухвалу необґрунтовано відмовив у задоволенні скарги, обмежившись лише посиланням на відповідність дій державного виконавця вимогам закону.

Відповідно до приписів п.4 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким скаргу на неправомірні рішення та дії державного виконавця задовольнити.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 листопада 2019 року скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 на неправомірні рішення та дії державного виконавця Дрогобицького МРВ Коваль Ірини Анатоліївни щодо невжиття заходів впливу до боржника за невиконання законних вимог державного виконавця задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Коваль І.А. щодо не притягнення боржника ОСОБА_3 до відповідальності, встановленої законом, за невиконання законних вимог державного виконавця про неподання декларації про доходи та майно, встановленої форми, у період з 09.09.2019 року по 08.11.2019 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2020 року.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Ванівський О.М.

Мельничук О.Я.