Справа № 447/1854/18 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І.
Провадження № 22-ц/811/2200/19 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Курій Н.М.,

суддів Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

за секретаря Куцика І.Б.,

з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 16 травня 2019 року, постановлене в складі головуючого - судді Бачуна О.І.,

в с т а н о в и в:

02 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Роздільська селищна рада Миколаївського району Львівської області, в якому просила суд ухвалити рішення про зобов`язання ОСОБА_3 усунути перешкоди у належному користуванні ОСОБА_1 її приватизованою присадибною земельною ділянкою, шляхом знесення металевої опори з фундаментом та 6 (шести) сонячних панелей, які ОСОБА_3 встановила на приватизованій присадибній земельній ділянці ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 . В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що в грудні 2016 року її сусідами ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було встановлено на її присадибній земельній ділянці, що розташована на АДРЕСА_1 , опори та сонячні панелі без її згоди. 13 червня 2017 року комісією житлово-комунального господарства, будівництва, земельних питань Роздільської селищної ради було складено акт, в якому вказано, що сусідній землевласник на АДРЕСА_2 ОСОБА_3 безпосередньо на межі присадибних ділянок зі сторони присадибної ділянки ОСОБА_1 без її згоди встановила металеві опори панелей сонячних батарей, що виступають над її приватизованою присадибною земельною ділянкою, що спричиняють затінення значної частини її земельної ділянки. Також позивач зазначала те, що рішенням Роздільської селищної ради від 29 листопада 2017 року №309 видано припис ОСОБА_3 знести металеву опору з фундаментом та 6 (шість) сонячних панелей, які вона встановила на приватизованій присадибній земельній ділянці на АДРЕСА_1 . Позивач стверджувала, що відповідач дотепер не виконала припис Роздільської селищної ради та не знесла з її присадибної ділянки металеву опору з фундаментом та 6 (шість) сонячних панелей, які затіняють значну частину її земельної ділянки та спричиняють значну шкоду її господарству, оскільки вона не може у повному обсязі виростити сільськогосподарські культури, посаджені нею на її земельній ділянці.

Ухвалою від 03 вересня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

18.12.2018 року представником відповідача Добушовським ОСОБА_6 надано відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що подана позовна заява є необґрунтованою та безпідставною з огляду на таке. Зазначає, що металеві опори відповідача встановлені без побудови додаткового фундаменту і не знаходяться на приватизованій земельній ділянці ОСОБА_1 . Доказом на спростування доводів позивача щодо нібито влаштування металевих опор є лист Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області від 03.07.2017 року, згідно з яким 06.07.2017 року встановлено, що на прибудинковій території на АДРЕСА_2 ОСОБА_3 встановлено навіс з металевих конструкцій без влаштування фундаменту, тому твердження позивача про здійснення незаконного встановлення на її земельній ділянці будь-яких металевих чи інших конструкцій, встановлення фундаменту не відповідають дійсності, оскільки відповідачем не здійснено жодних незаконних дій саме на земельній ділянці позивача. Зазначає, що зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. Зазначає, що в Україні тривалість інсоляції повинна складати для житлових приміщень та прирівнених до них будинках та дворових територіях не менше 2,5 годин на добу в період з 22 березня по 22 вересня, а отже відповідачем жодним чином не порушуються права позивача щодо користування земельною ділянкою.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 16 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні приватизованою присадибною земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом знесення металевої опори з фундаментом та 6 (шести) сонячних панелей відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі зазначає, що рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 16 травня 2019 року є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги документи та факти, які вказані в цих документах та які підтверджують те, що металева опора стоїть на її приватизованій земельній ділянці та шість сонячних панелей розташовані над її земельною ділянкою, мотивуючи це тим, що її доводи спростовуються листом Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області від 03.07.2017 року, згідно з яким 06.07.2017 року встановлено, що на прибудинковій території ОСОБА_3 , яка розташована на АДРЕСА_2 встановлено навіс з металевих конструкцій без влаштування фундаменту. Зазначає, що вказаний лист ДАБІ має рекомендаційний характер, а також, що її земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1 , інспектором ДАБІ не було досліджено по факту незаконного встановлення металевої опори з фундаментом. Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги акт комісії з питань житлово-комунального господарства, будівництва, земельних питань Роздільської селищної ради Миколаївського району Львівської області від 25.10.2017 року та рішення Роздільської селищної ради Миколаївського району Львівської області від 29.11.2017 року №309, в яких чітко вказується на те, що гр. ОСОБА_3 , мешканці АДРЕСА_3 Розділ, АДРЕСА_2 дано припис знести металеву опору з фундаментом та 6 сонячних панеле й, які вона встановила на приватизованій присадибній ділянці на АДРЕСА_1 без згоди власника.

Просить рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 16 травня 2019 року скасувати та ухвадити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, а судові витрати покласти на відповідача у справі.

Представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Добушовським О.В. подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,в якому він зазначає, що твердження скаржниці про здійснення незаконного встановлення на її земельній ділянці будь-яких металевих чи інших конструкцій, встановлення фундаменту не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_3 не здійснено жодних незаконних дій на земельній ділянці ОСОБА_1 . Доказів на підтвердження факту влаштування ОСОБА_3 фундаменту позивачем суду не надано. Доказом на спростування доводів скаржниці про влаштування металевих опор є лист Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області від 03.07.2017 року, згідно з яким 06.07.2017 року виїздом на місце у присутності ОСОБА_1 встановлено, що на прибудинковій території на АДРЕСА_2 ОСОБА_3 встановлено навіс з металевих конструкцій без влаштування металевого фундаменту. Відповідно до п.6 постанови КМУ від 07.06.2017 року №406 «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію» зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема, навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад …парканів, воріт, хвірток, щодо індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, в даному випадку навісу, не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. На вказаній ОСОБА_1 частині земельної ділянки не збудовано ніяких капітальних споруд, обслуговуванню чи використанню яких здійснювала би перешкоди ОСОБА_3 . Крім цього, дана частина земельної ділянки, яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_3 , підтоплюється грунтовими водами у весняно-літній період, так як перебуває в низині, що спричиняє її заболоченість і непридатність до ведення господарства. За наведених обставин, ОСОБА_3 жодним чином не порушуються права ОСОБА_1 щодо користування земельною ділянкою. ОСОБА_3 в межах свого приватного домогосподарства на об`єкті побутового споживача будівлі здійснено будівельну конструкцію. Будь-яких погоджень та дозволів, крім технічних умов, на підключення електроустановки не потрібно. Судом першої інстанції правильно не взято до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що Роздільською селищною радою винесено ОСОБА_3 припис про знесення металевої опори з фундаментом та 6 сонячних панелей, так як доказів винесення припису ОСОБА_3 та вручення такого останній, а також копії та оригіналу згаданого припису суду не надано. Окрім цього, судом першої інстанції правильно не взято до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що встановлені металеві опори панелей сонячних батерей, що влаштовані на межі земельних ділянок спричиняють затінення значної частини земельної ділянки ОСОБА_1 , внаслідок чого вона не може в повному обсязі виростити сільськогосподарські культури насаджені нею, оскільки будь-яких доказів на підтвердження вказного скаржницею не надано. Вважає, що наведені доводи в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 16 травня 2019 року - без змін.

27.08.2019 року ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, в якому на спростування доводів викладених у відзиві на апеляційну скаргу, вона просить долучити до матеріалів справи копію припису від 30.11.2017 року №02-19/456. У вказаному приписі Роздільська селищна рада зобов`язує ОСОБА_3 до 30.12.2017 року знести металеву опору з фундаментом та шість сонячних панелей, які ОСОБА_3 встановила на приватизованій ОСОБА_1 присадибній ділянці на АДРЕСА_1 без згоди ОСОБА_1 , відповідно до рішення Роздільської селищної ради від 29.11.2017 року №309.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з таких підстав.

Ухвалючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи обставини, на які посилається ОСОБА_1 , як на підставу вимог щодо чинення перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з зазначеними висновками суду, з огляду на таке.

З матеріалів справи встановлено такі обставини.

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, кадастровий номер :01:005:0099, загальною площею 0,0842 га, що розташована у АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно №64572019 від 28 липня 2016 року (арк. спр.12).

17 травня 2017 року Рішенням Роздільської селищної ради Миколаївського району Львівської області №244 рекомендовано позивачу звернутись до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області з вимогою врегулювання спору щодо незаконного влаштування металевої опори та 6 (шести) сонячних панелей (арк.спр.17).

13 червня 2017 року комісією житлово-комунального господарства, будівництва, земельних питань Роздільської селищної ради складено акт, згідно з яким, при обстеженні присадибної земельної ділянки ОСОБА_1 , комісія встановила, що сусідній землевласник на АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , безпосередньо на межі присадибних ділянок на АДРЕСА_4 9 зі сторони присадибної ділянки ОСОБА_1 без її згоди встановила металеві опори панелей сонячних батерей, що спричинило затінення значної частини земельної ділянки ОСОБА_1 (арк.спр.18).

Згідно з листом Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області від 03.07.2017 року, посадовою особою Департаменту в межах компетенції з виїздом на місце в присутності ОСОБА_1 встановлено, що на прибудинковій території на АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 , встановлено навіс з металевих конструкцій без влаштування фундаменту (арк. спр. 19).

25 жовтня 2017 року актом комісії в складі Стравінської О.В. секретаря комісії з питань житлово-комунального господарства, будівництва, земельних питань, ОСОБА_7 члена комісії, ОСОБА_8 спеціаліста селищної ради в присутності ОСОБА_1 , мешканки АДРЕСА_1 , встановлено, що сусідній землевласник на АДРЕСА_2 ОСОБА_3 на території присадибної земельної ділянки ОСОБА_1 , зі слів заявника без її згоди, встановила металеву опору з фундаментом для підтримки сонячних панелей, крім того, сонячні панелі у кількості 6 штук виступають над її приватизованою присадибною земельною ділянкою, що спричиняють затінення значної частини земельної ділянки. Також комісія вважає за необхідне дати припис ОСОБА_3 знести металеву опору з фундаментом та 6 сонячних панелей, які вона встановила на приватизованій земельній ділянці на АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 без згоди власника (арк. спр.22).

29 листопада 2017 року Рішенням Роздільської селищної ради Миколаївського району Львівської області №309 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 » затверджено акт комісії з питань житлово-комунального господарства, будівництва, земельних питань від 25 жовтня 2017 року та вирішено дати припис ОСОБА_3 про знесення металевої опори з фундаментом та 6 сонячних панелей, які вона встановила на приватизованій присадибній земельній ділянці на АДРЕСА_1 ОСОБА_1 без згоди власника (арк.спр.24).

Відповідно до рішення Роздільської селищної ради від 29 листопада 2017 року №309, Роздільською селищною радою Миколаївського району Львівської області винесено припис №02-19/456 від 30 листопада 2017 року, яким зобов`язано ОСОБА_3 до 30.12.2017 року знести металеву опору з фундаментом та 6 сонячнх панелей, які встановлені на приватизованій земельній ділянці ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , без згоди ОСОБА_1 (арк.спр. 115).

Копію зазначеного припису долучено до матеріалів справи представником ОСОБА_1 адвокатом Гивель В.П.

Суд першої інстанції не взяв доуваги доводи сторони позивача про те, що Роздільською селищною радою винесено відповідачу припис про знесення металевої опори з фундаментом, так як позивачем та третьою особою у справі не надано доказів винесення припису ОСОБА_3 про знесення металевої опори з фундаментом та 6 сонячних панелей, які вона встановила на приватизованій земельній ділянці на АДРЕСА_1 ОСОБА_1 без згоди власника, а також не надано доказів вручення такого припису відповідачу. Суд першої інстанції зазначив, що сам факт ухвалення рішення селищною радою про надання припису не підтверджує факт винесення такого припису.

Також районний суд не взяв до уваги доводи сторони позивача про те, що встановлені металеві опори панелей сонячних батарей, що влаштовані на межі земельних ділянок спричиняють затінення значної частини земельної ділянки позивача, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цієї обставини, зокрема висновку експерта або спеціаліста про розрахунок тривалості інсоляції позивачем на надано.

Суд першої інстанції критично оцінив доводи сторони позивача про те, що встановлення відповідачем металевої опори панелей сонячних батерей спричиняють значну шкоду господарству, а позивач не може в повному обсязі виростити сільськогосподарські культури насаджені нею на її земельній ділянці, так як доказів на підтвердження даної обставини суду не надано.

Вирішуючи цей спір суд апеляційної інстанції враховує таке.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави . Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Як наголошено в Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним».

Більш того, право на суд включає не лише право звертатися до суду, а також право на вирішення спору судом.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, власником житлового будиноку АДРЕСА_2 . ОСОБА_9 , є відповідач ОСОБА_3 (арк. спр. 177-178).

Із відповіді Роздільської селищної ради Миколаївського району Львівської області адресованої ОСОБА_3 від 08.10.2019 року, встановлено, що Роздільська селищна рада Миколаївського району Львівської області на заяву ОСОБА_3 стосовно повторного огляду суміжних присадибних ділянок на АДРЕСА_5 повідомила ОСОБА_3 про те, що її заяву було розглянуто на виїзному комісійному засіданні комісії селищної ради з питань житлово-комунального господарства, будівництва, земельних питань 08.10.2019 року за її та гр. ОСОБА_1 присутності та за участі і складено відповідний акт обстеження суміжних земельних ділянок (арк. спр. 139 а).

Так, згідно з Актом обстеження меж суміжних земельних ділянок в АДРЕСА_6 від 08.10.2019 року постійною комісією Роздільської селищної ради з питань житлово-комунального господарства, будівництва, земельних питань, в складі: селищного голови Рогулі М.М., депутата селищної ради, члена комісії Крупак М.М., землевпорядника селищної ради Ребенчак О.Я. в присутності ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_3 встановлено, що: 1) ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, кадастровий номер :01:005:0053, переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на АДРЕСА_2 на підставі державного акту на праві приватної власності на земельну ділянку серії ЯГ №050399, виданого 15 жовтня 2009 року; 2) ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, кадастровий номер :01:005:0099 загальною площею 0,0842 га, що розташована у АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі рішення Роздільської селищної ради №62 від 28.03.2016 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу у приватну власність земельної ділянки»; 3) згідно поданих документів є розбіжності у встановлених межах суміжних присадибних земельних ділянок, згідно державного акту ОСОБА_3 металеві опори для встановлення сонячних панелей розміщені на власній земельній ділянці ОСОБА_3 (арк.спр.140).

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки №851-ДК/814/АП/09/01/-19 від 02 грудня 2019 року, сладеним державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель - головними спеціалістами відділу контролю за використанням та охороною земель у Золочівському, Миколаївському, Перемишлянському, Пустомитівському районах та м. Львові Єлісєєвим С ОСОБА_10 Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Львівській області за участю голови Роздільської селищної ради Рогулі М.М., представників ПП «Нива», у присутності ОСОБА_3 , встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:005:0053 площею 0,1346 га з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», розташована у АДРЕСА_7 , на праві приватної власності належить ОСОБА_3 . Підстава реєстрації права Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯГ №050399 від 15.10.2009 року. За результатами проведених обмірів встановлено, що межі земельної ділянки кадастровий номер :01:005:0053 відповідають фактично встановленим в натурі (на місцевості), факту зайняття ОСОБА_3 меж території суміжних земельних ділянок не встановлено. Порушення вимог земельного законодавства не виявлено (арк.спр.150).

Крім того, представником ОСОБА_1 адвокатом Гивель В.П. в суді апеляційної інстанції долучено висновок експерта за результатами проведення судової будівельно- та земельно-технічної експертизи №6326 від 21 січня 2020 року, згідно з яким влаштована конструкція ОСОБА_3 сонячних панелей на її земельній ділянці за адресою АДРЕСА_7 (кадастровий номер земельної ділянки №:01:005:0053) по відношенню до земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки №:01:005:0099), не порушує вимог державних будівельних норм України (арк. спр. 164-167).

Відповідно до зазначеного вище висновку експерта, порушення меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 зі сторони сусідньої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_7 фактично має місце. А саме частина сонячних панелей (кількістю 6 штук) зі сторони земельної ділянки АДРЕСА_8 розташовані з виносом за спільну межу між земельними ділянками в бік земельної ділянки АДРЕСА_1 на відстань до 2 метрів.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Добушовський О.В. у поданих 03.02.2020 року до суду апеляційної інстанції клопотннях зазначив, що поданий стороною позивача висновок експерта не є належним доказом у справі та такий висновок не може бути висновком, складеним за результатами проведення судової будівельно- та земельно-технічної експертизи, оскільки така експертиза судом не призначалась. Крім того, представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Добушовський О.В. в судовому засіданні 04 лютого 2020 року просив визнати висновок експерта недопустимим доказом у справі з цих самих мотивів.

На підставі ч. 6 ст. 106 ЦПК України експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Згідно зі ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Стаття 77 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Стаття 78 ЦПК України визначає допустимість доказів. Відповідно до цієї статті, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Апеляційний суд вважає необгрунтованим твердження представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Добушовського О.В. про те, що висновок експерта від 21 січня 2020 року є неналежним та недопустимим доказом у справі, оскільки зазначення у назві висновку експерта про те, що такий висновок надається за результатами проведення судової будівельно- та земельно-технічної експертизи не дає підстав визнавити його неналежним та недопустим доказом. Також, у вступі висновку експерта зазначено, що 19.11.2019 року у Львівський НДІСЕ Міністерства юстиції України надійшла заява гр. ОСОБА_1 від 31.10.2019 року про проведення будівельно-технічної експертизи з наступним укладенням договору, для подальшого подання Висновку експерта в суд.

Крім того, не вказує і на недопустимість такого доказу й те, що ОСОБА_1 перед експертом було поставлено лише питання: «Чи відповідає вимогам Державних будівельних норм України влаштована конструкція ОСОБА_3 сонячних панелей на її земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 (кадастровий номер земельної ділянки №:01:005:0053) по відношенню до моєї земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки №:01:005:0099)?», а експерт дав відповідь на два питання, оскільки експерт у вступній частині експертизи роз`яснив, що відповідно до п. 4.14 «Інструкції про призначення та проведенння судових експертиз та експертних досліджень» питання, що будуть вирішуватись судовим експертом у порядку експертної ініціативи та питання, що ставилось на вирішення експерта будуть вирішуватись у наступній послідовності та редакції, а саме: «1. Чи відповідає вимогам Державних будівельних норм України влаштована конструкція ОСОБА_3 сонячних панелей на її земельній ділянці за адресою АДРЕСА_8 (кадастровий номер земельної ділянки №:01:005:0053) по відношенню до моєї земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки №:01:005:0099)? 2. Чи має місце порушення меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 зі сторони сусідньої земельної дялянки за адресою: АДРЕСА_8 ».

Даний висновок апеляційним судом із врахуванням вимог ч.3 ст.367 ЦПК України та з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, приймається, як доказ до уваги, оскільки право на подання доказів щодо підтвердження доводів апеляційної скарги та доказів на спростування доводів апеляційної скарги було роз`яснено сторонам судом апеляційної інстанції.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а також право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Так, ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до: положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Згідно з ч.1 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Статтею 79 ЗК України встановлено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Частиною першою статті 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок, зокрема, зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, та дотримуватися правил добросусідства.

Відповідно до ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Перелік випадків, які створюють незручності, встановлені ст.103 ЗК України, не є вичерпним. Спори з дотримання правил добросусідства, визначає, чи створювали дії власника або землекористувача певної земельної ділянки незручності для власників і землекористувачів сусідньої земельної ділянки або чи здійснювалося землекористування способом, за якого заподіювалося якнайменше незручностей власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок. У разі якщо дії власника порушують правила добросусідства, вони мають припинятися, а збитки, заподіяні сусідам, підлягають відшкодуванню.

Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Згідно з ч. 3 ст. 373 ЦК України, право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 373 ЦК України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Роздільська селищна рада Миколаївського району Львівської області, в якому просила суд зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у належному користуванні ОСОБА_1 її приватизованою присадибною земельною ділянкою, шляхом знесення металевої опори з фундаментом та 6 (шести) сонячних панелей, які ОСОБА_3 встановила на приватизованій присадибній земельній ділянці ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 .

Апеляційний суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині знесення металевої опори з фундаментом, яку ОСОБА_3 встановила на приватизованій присадибній земельній ділянці ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 з огляду на таке.

Матеріалами справи, а саме: листом Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області від 03.07.2017 року (арк. спр. 19), Актом обстеження меж суміжних земельних ділянок в АДРЕСА_6 від 08.10.2019 року (арк. спр. 140), актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки №851-ДК/814/АП/09/01/-19 від 02 грудня 2019 року (арк. спр. 150), висновком експерта за результатами проведення судової будівельно- та земельно-технічної експертизи №6326 від 21 січня 2020 року (арк. спр. 164-167) підтверджується, що відповідачкою ОСОБА_3 встановлено навіс з металевих конструкцій без влаштування фундаменту, металеві опори для встановлення сонячних панелей розміщені на власній земельній ділянці ОСОБА_3 , факт зайняття ОСОБА_3 меж території суміжних земельних ділянок відсутній, а влаштована ОСОБА_3 конструкція сонячних панелей знаходиться на її земельній ділянці.

З урахуванням зазначеного, оскільки наведені позивачем обставини про те, що ОСОБА_3 встановила на приватизованій присадибній земельній ділянці ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 металеву опору з фундаментом, не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про усунути їй перешкоди у належному користуванні своєю приватизованою присадибною земельною ділянкою, шляхом знесення 6 (шести) сонячних панелей, апеляційний суд вважає, що такі необхідно задовольнити.

Так, згідно з актом від 25 жовтня 2017 року, складеним комісією в складі Стравінської О.В. секретаря комісії з питань житлово-комунального господарства, будівництва, земельних питань, ОСОБА_7 члена комісії, ОСОБА_8 спеціаліста селищної ради в присутності ОСОБА_1 , мешканки АДРЕСА_1 (арк. спр. 22),сонячні панелі у кількості 6 штук виступають над приватизованою присадибною земельною ділянкою ОСОБА_1 , що спричиняють затінення значної частини земельної ділянки.

Висновоком експерта за результатами проведення судової будівельно- та земельно-технічної експертизи №6326 від 21 січня 2020 року встановлено, що фактично має місце порушення меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 зі сторони сусідньої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_8 , а саме частина сонячних панелей (кількістю 6 штук) зі сторони земельної ділянки АДРЕСА_8 розташовані з виносом за спільну межу між земельними ділянками в бік земельної ділянки АДРЕСА_1 на відстань до 2 метрів.

Зазначені вище обставини дозволяють стверджувати, що дії ОСОБА_3 обмежують і створюють перешкоди ОСОБА_1 в праві користування і розпорядження належною їй на праві приватної власності земельною ділянкою, зокрема простором, що знаходиться над поверхнею її земельної ділянки, а тому посилання представника відповідачки у відзиві на апеляційну скаргу про те, ОСОБА_1 на частині земельної ділянки не збудовано ніяких капітальних споруд, обслуговуванню чи використанню яких здійснювала би перешкоди ОСОБА_3 , не заслуговують на увагу.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції не погодився з висновком експерта про те, що частина сонячних панелей (кількістю 6 штук) зі сторони земельної ділянки АДРЕСА_8 розташовані з виносом за спільну межу між земельними ділянками в бік земельної ділянки АДРЕСА_1 на відстань до 2 метрів, оскільки характеристика габаритів сонячної панелі становить: 1640х990х35мм (арк. спр. 173), тобто довжина сонячної панелі становить 1 метр 640 см., а не 2 метри.

Апеляційний суд вважає, що такі доводи представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 не заслуговують на увагу, оскільки у висновку експерта зазначено, що сонячні панелі (кількістю 6 штук) розташовані з виносом в бік земельної ділянки АДРЕСА_1 на відстань до 2 метрів, а не на відстань 2 метри.

Ураховучи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що сонячні панелі (кількістю 6 штук), які виступають над земельною ділянкою ОСОБА_1 , порушують право позивача щодо належного користування її земельною ділянкою, а тому її право належить захистити, зобов`язавши відповідача усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні її приватизованою присадибною земельною ділянкою, шляхом демонтажу 6 (шести) штук сонячних панелей, встановлених ОСОБА_3 , які розміщені з виносом за спільну межу між земельними ділянками в бік земельної ОСОБА_1 (земельна ділянка АДРЕСА_1 ).

ОСОБА_3 не надала ні суду першої, ні апеляційної інстанцій доказів на спростування того, що встановлена на її частині конструкція із закріпленими сонячними панелями не виступає в бік земельної ділянки позивачки та не порушує її прав на користування цією земельною ділянкою.

Пунктом другим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду належить скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 за подання позовної заяви заплатила 704, 80 грн. (арк. спр. 1) та за подання апеляційної скарги нею сплачено 1152,60 грн. (арк. спр. 80), а тому з відповідача ОСОБА_3 на її користь належить стягнути судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 1857 грн. 40 коп.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Згідно з рахунком за проведення експертизи (арк. спр. 169) ОСОБА_1 сплачено 3768 грн., що підтверджується поданою суду копією квитанції (арк. спр. 180), а тому з відповідача ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 належить стягнути витрати в розмірі 3768 грн., сплачені позивачем за проведення експертизи.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст. 376, 381, 382, 384 ЦПКУкраїни, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 16 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні приватизованою присадибною земельною ділянкою, шляхом демонтажу 6 (шести) штук сонячних панелей встановлених ОСОБА_3 , які розміщені з виносом за спільну межу між земельними ділянками в бік земельної ОСОБА_1 (земельна ділянка АДРЕСА_1 ).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1857 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят сім) грн. 40 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3768 (три тисячі сімсот шістдесят вісім) грн. витрат за проведення експертизи.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2020 року.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.