ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справа №521/6048/20

Апеляційне провадження № 22-ц/813/8662/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Колеснікова Г.Я. (суддя-доповідач),

суддів: Сєвєрової Є.С., Ващенко Л.Г.,

розглянув у спрощеному провадженні апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 28 липня 2020 року, постановлене під головуванням судді Роїка Д.Я.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 28 липня 2011 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір у формі анкети-заяви, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку у розмірі 5 000 грн. Внаслідок неналежного виконання відповідачкою умов договору станом на 22 березня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 17 355,69 грн., яка складається з:

- заборгованість за тілом кредиту ( простроченим тілом кредиту) 9 978,83 грн.;

- заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 (не зазначено якого нормативного акту) -3 278,36 грн.;

- пеня 2 795,85 грн.;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- штраф (фіксована частина) -500,00 грн.;

- штраф (процентна складова) -802,65 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судові витрати (а.с.4-8).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 28 липня 2020 року позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором за № б/н від 28 липня 2011 року у розмірі 9 978,83 грн. та судовий збір у розмірі 1 198,14 грн., в іншій частині -відмовлено (а.с.73-78).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при відсутності доказів про повідомлення банком позичальника про умови та правила кредитування стягненню підлягає тільки розмір тіла кредиту.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати заочне рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, пенею та штрафами і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог банка. В іншій частині рішення залишити без змін (а.с.80-85).

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення не врахував, що підписання відповідачем заяви на видачу кредиту є фактом укладання кредитного договору, а дії позичальника з користування кредитними коштами підтверджують наявність кредитних відносин та обізнаність позичальника з Умовами та правилами надання банківських послуг Приватбанком. Позичальник користувався кредитними коштами. 28 липня 2011 року відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування, в якій зазначена базова відсоткова ставка, порядок нарахування пені та розмір штрафів, що свідчить про досягнення сторонами усіх істотних умов договору. Копія зазначеної довідки надана банком до апеляційної інстанції. Суд необґрунтовано відмовив у стягненні відсотків по ст.625 ЦК України з 01 листопада 2019 року, з огляду на встановлену між сторонами домовленість про нарахуванні відсотків від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% - для картки «Універсальна»; 84 % - для картки «Універсальна Голд»; 74,4 % - для преміальних карток. Навіть, якщо суд не взяв до уваги Умови та правила, то в будь-якому разі повинен був стягнути відсотки за ставкою 3% відповідно до ст.625 ЦК України.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Установлені судами фактичні обставини справи

Встановлено, що 28 липня 2011 року ОСОБА_1 була підписана анкета заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку з метою отримання кредиту у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.26).

З наданого банком розрахунку вбачається, що за договором б/н від 28 липня 2011 року виникла заборгованість станом на 22 березня 2020 року у розмірі 17 355,69 гривень, що складається з наступного:

- заборгованість за тілом кредиту ( простроченим тілом кредиту) 9 978,83 грн.;

- заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 (не зазначено якого нормативного акту) -3 278,36 грн.;

- пеня 2 795,85 грн.;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- штраф (фіксована частина) -500,00 грн.;

- штраф (процентна складова) -802,65 грн. (а.с. 16-23).

Мотиви, з який виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Рішення суду в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту не оскаржуються, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Такий висновок суду є законним та відповідає встановленим у справі обставинам.

В ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України закріплено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_1 шляхом заповнення Анкети-заяви 28 липня 2011 року уклала з ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», договір про надання банківських послуг (а.с.26).

Зі змісту даної Заяви вбачається, що відповідачка ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку та погодився з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Також зі змісту даної заяви вбачається, що відповідач виявив бажання оформити на своє ім`я кредитну картку «Універсальна».

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В ч.ч. 1, 2 ст.1054 ЦК України закріплено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, в ході розгляду справи у суді першої інстанції позивачем було надано копію Анкети-заяви від імені ОСОБА_1 , витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, а також витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.26,27,28-51). Позивачем не зазначено в якій саме редакції діяли Умови та Правила на день укладення договору з ОСОБА_1 . Надані витяг з тарифів, Умови та Правила підпису відповідачки не містять.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, наданий до суду першої інстанції витяг з них не може розглядатись як складова частина укладеного між сторонами договору.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17) зазначається, що в такому випадку неможливо застосовувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про строк дії кредитного договору та можливість зміни кредитного ліміту свідчать про недоведеність позовних вимог в частині стягнення відсотків, штрафу та пені.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ст.8 Конституції в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Основними засадами цивільних відносин в ст.3 ЦК України закріплені, зокрема, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Разом з тим, з наданої до суду першої інстанції Анкети-заяви неможливо встановити, що між сторонами була погоджена сплата відсотків, штрафів та пені за прострочення виконання зобов`язання.

При зверненні до суду апеляційної інстанції зі скаргою позивачем було надано копію Довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» за договором, укладеним з ОСОБА_1 (а.с.87).

Вказаний доказ не може бути прийнятий судом апеляційної інстанції з огляду на таке.

По-перше, надана суду копія довідки у неналежній якості: взагалі неможливо прочитати її текст.

По-друге, всупереч вимогами ч.5 ст.177 ЦПК України, якою встановлено обов`язок позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, до суду першої інстанції зазначена довідка не надавалась.

Позивач при зверненні до суду з позовом просив суд розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, про наявність у нього будь-яких доказів, які не додано до позовної заяви, не заявляв (а.с.3).

Доводів про те, у зв`язку з чим нові докази були подані до суду апеляційної інстанції, а не при зверненні до суду з позовом, апеляційна скарга не містить.

Частиною 3 ст. 367 ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Таких доказів до суду апеляційної інстанції надано не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні вимоги про стягнення з відповідачки відсотків, нарахованих на прострочений кредиті відповідно до вимог ст.625 ЦК України, не грунтуються на правовій основі.

Так, положеннями вказаної статті визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У своїй апеляційній скарзі позивач вказує, що сторонами було погоджено розмір відсотків за прострочення виконання зобов`язання 86,4% від простроченої суми заборгованості, про що свідчить п. 2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг.

Враховуючи те, що судом було встановлено відсутність погодження вказаних Умов та правил з відповідачкою, підстави для стягнення відсотків за прострочення виконання зобов`язання у заявленому розмірі відсутні.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ст.13 ЦПК України встановлена диспозитивність цивільного судочинства. Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Тому доводи апеляційної скарги, що навіть, якщо суд не взяв до уваги Умови та правила, то в будь-якому разі повинен був стягнути відсотки за ставкою 3% відповідно до ст.625 ЦК України протирічать принципу диспозитивності, з огляду на те, що в позовній заяві позивачем не було обґрунтовано підстави стягнення зазначеної заборгованості (зазначено: «ст.625» без вказівки конкретного нормативного акту, не обґрунтовано порядок нарахування зазначених відсотків та не заявлено про нарахування 3% річних з наданням відповідного розрахунку).

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка банка, з якої вбачається, що строк дії картки до жовтня 2021 року (а.с.25). Відтак, суду не надано доказів прострочення виконання грошового зобов`язання боржником, а відтак відсутні підстави для застосування вимог ст.625 ЦК України.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на норми ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст.374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 28 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення за правилами ст.389 ЦПК України.

Судове рішення складено 29 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: