Справа № 594/1425/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року м.Борщів

Суддя Борщівського районного суду Тернопільської області Губіш О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Борщеві, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано Борщівським районним судом 26 червня 2012 року. У шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 , яка у 2019 році поступила до Чернівецького національного університету, де навчається на денній формі навчання на договірних умовах.

Поряд з цим зазначила, що відповідно до договору про надання освітніх послуг, строк навчання становить 4 роки, загальна вартість освітніх послуг за весь строк навчання складає 79600 грн., а розмір плати за 1 рік становить 19900 грн. Навчання дочки оплачує особисто. Крім того, несе і інші витрати зокрема, за проживання в гуртожитку сплачує 3500 грн. за півріччя, оплачує придбання книжок, зошитів, канцелярських приладь, харчування, її проїзд з м.Борщева до м.Чернівці, що загалом в середньому на місяць складає близько 9000 грн.

Також зазначила, що за рішенням суду відповідач сплачував на утримання дочки аліменти в розмірі ј частини його доходу, кошти нараховувались за місцем роботи відповідача. Такі аліменти відповідач сплачував до досягнення дочкою повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з тим, що дочка продовжує навчатись, вона потребує матеріальної допомоги.

Сам же відповідач є фізично здоровий, працює заступником Борщівського районного військового комісаріату та отримує щомісяця заробітну плату.

А тому, просила суд стягувати із відповідача аліменти на утримання дочки в розмірі ј частини від його заробітку (доходу) щомісячно на утримання дочки на період її навчання і до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку за умови, що вона буде продовжувати навчання.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2020 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву.
Відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що позов визнає частково, посилаючись на те, що до досягнення дитиною повноліття стабільно сплачував аліменти і не ухилявся від свого обов`язку утримувати свою дитину, заборгованості по сплаті аліментів у нього не має. При цьому, вказав, що згідний сплачувати аліменти у розмірі 2300 грн. щомісяця, виходячи з того, що прожитковий мінімум на одну працездатну особу на даний час складає 2197 грн., а з 1 грудня 2020 року - 2270 грн. Окрім цього зазначив, що він є учасником бойових дій і відповідно до закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» діти учасників бойових дій мають певні освітні пільги, а саме: безоплатного проживання в учнівських та студентських гуртожитках; для осіб, які навчаються за денною формою навчання, повної оплати навчання для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової перед вищої та вищої освіти за певним освітньо-кваліфікаційним рівнем (рівнем вищої освіти) за рахунок коштів загального фонду державного або місцевих бюджетів; щомісячної соціальної стипендії в розмірі 1000 грн., тобто є можливість значно менше витрачати на навчання, для чого пропонує надати відповідні підтверджуючі документи до навчального закладу, які є необхідні для оформлення пільг.

Крім того, зазначив, що наразі перебуває в офіційному шлюбі, і повинен забезпечувати і себе і дружину, оплачувати комунальні послуги за квартиру. Також в нього на утриманні є його мати -пенсіонер ОСОБА_4 , яка отримує мінімальну пенсію і не в змозі забезпечити себе в достатній мірі, є інвалідом третьої групи загального захворювання і в силу віку та стану здоров`я майже всю свою пенсію витрачає на ліки.

Також вказав, що тривалий час хворіє- у нього виявили злоякісне утворення (онкологія) і значну частину свого доходу вимушений витрачати на лікування та реабілітацію після курсів хіміотерапії. Тому, враховуючи вищезазначене, його дохід повністю витрачається на щоденні потреби, враховуючи комунальні платежі, оплату житла та допомогу матері, купівлю найнеобхіднішого одягу, продуктів, медикаментів, оплату за проїзд до місця роботи.

Також у відзиві просив не стягувати з нього судовий збір, оскільки він намагався до цього добровільно сплачувати аліменти, але позивач звернулася до суду, що спричиняє йому певні збитки, окрім цього, в нього як учасника бойових дій, є пільги щодо сплати судового збору.

Позивачем подано відповідь на відзив, у якому зазначила, що визначення розміру аліментів в даному конкретному випадку не може бути прив`язаним до прожиткового мінімуму на працездатну особу, а суд повинен виходити із тих витрат, які несе позивач на утримання дочки на період її навчання. Також, враховуючи ту обставину, що відповідач офіційно працює, то розмір аліментів слід визначити у частці від його заробітку (доходу), а не в твердій грошовій сумі. Таке утримання повинно бути достатнім та необхідним для гармонійного розвитку та навчання доньки.

Відповідач зазначає про те, що він є учасником бойових дій, а тому дочка у зв`язку з цим має певні пільги. Однак про те, що відповідач є учасником бойових дій, вона довідалась щойно. Коли дочка поступала у вищий навчальний заклад, то вони звертались до відповідача з проханням надати документи, підтверджуючі його статус учасника бойових дій, на що він повідомив, що не має документа, який посвідчує його статус.

Факт перебування відповідача у шлюбі, і те, що він повинен забезпечувати себе і дружину та сплачувати комунальні послуги, не має значення для вирішення даного спору, так як відповідач працюючи офіційно, отримуючи досить пристойну заробітну плату, може надавати допомогу дочці.

Відповідач посилається на те, що він утримує свою матір, яка є пенсіонером та інвалідом третьої групи і вона всю свою пенсію витрачає на ліки, проте не надав суду жодного доказу родинних стосунків між ними, жодного доказу хвороби матері, жодного доказу, що він несе витрати на її у тримання та не надав доказів, що вона взагалі перебуває на його утриманні. Відповідач зазначив, що він проживає по АДРЕСА_1 , а його мати проживає окремо від нього по АДРЕСА_2 .

Також відповідач стверджує, що він хворіє і значну частину свого доходу витрачає на своє лікування і реабілітацію після хіміотерапії, проте надав суду лише довідки про хворобу, однак не надав жодного належного та допустимого доказу про розмір понесених ним витрат у зв`язку з цим.

Відповідач стверджує, що він несе витрати на проїзд до місця своєї роботи. Проте його місце роботи знаходиться всього в одному кілометрі від місця його проживання і він може ходити на роботу, а не їздити престижним автомобілем, якщо йому так бракує коштів.

Крім того зазначила, що їхня дочка також хворіє, і вона несе на її лікування відповідні витрати, які є немалими, однак відповідач цього не знає, бо він дочкою не цікавиться.

Щодо добровільності сплати аліментів, то це є ні що інше, як слова. Якби відповідач сплачував аліменти і надалі, то вона б не зверталась до суду, однак він негайно припинив їх платити, як тільки дочці виповнилось 18 років.

Отже, майновий стан відповідача з часу стягнення Борщівським районним судом з нього аліментів на утримання дочки, не змінився в гіршу сторону, а навпаки, покращився, заробітна плата його стала значно більшою, він, як учасник бойовий дій платить лише 25% за комунальні послуги, тому він має змогу надавати допомогу дочці. Крім того, відповідач, заради зменшення розміру аліментів не повідомив суд про свій майновий стан, а саме не вказав, що він у 2020 році придбав нерухоме майно: а саме 22.07.2020 року придбав квартиру площею 44.9 кв.м. у АДРЕСА_3 ., що беззаперечно свідчить про його достатній фінансовий стан і про можливість надання допомоги дочці.

А тому, за таких обставин, просила її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Дослідивши обставини, на які сторони посилаються як на обґрунтування своїх позицій, оцінивши докази надані ними, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно ст.ст. 182, 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, право на утримання припиняється у разі припинення навчання; при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини що мають істотне значення.
Як встановлено судом, сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками повнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області 18 жовтня 2002 року.

Також встановлено, що сторони розірвали шлюб, що вбачається з копії рішення Борщівського районного суду від 26 червня 2012 року.

Згідно копії виконавчого листа від 12 листопада 2012 року, виданого Борщівським районним судом 27 листопада 2012 року, з відповідача в користь позивача, стягувалися аліменти на утримання дочки в розмірі ј частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2012 року та до досягнення дитиною повноліття.

Вказані аліменти відповідач сплачував регулярно, що вбачається із платіжних доручень наданих позивачем. А згідно довідки про відсутність заборгованості зі сплати аліментів №20.1-30/20826 від 11 листопада 2020 року, виданої Борщівським районним відділом державної виконавчої служби, наданої відповідачем до відзиву, станом на 11 листопада 2020 року заборгованість по аліментах відсутня.

Згідно довідки №10180 від 13 жовтня 2020 року виданої Чернівецьким національним університетом імені Юрія Федьковича, ОСОБА_3 є студенткою 2 курсу економічного факультету Чернівецького національного університету, спеціальність «Менеджмент організацій і адміністрування» денної форми навчання. Навчання на договірних умовах.

Із наданого позивачем договору №10-131 від 30 липня 2019 року про надання освітніх послуг між закладом вищої освіти та фізичною (юридичною) особою, укладеного між Чернівецьким національним університетом імені Юрія Федьковича, в особі ректора ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , строк навчання ОСОБА_3 становить 4 роки. Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 79600 грн, розмір плати за один рік становить 19900 грн.

Згідно долучених до позовної заяви меморіальних ордерів, позивачем за навчання дочки, у 2019 році було сплачено 19900 грн., у 2020 році 20700 грн., крім того, за проживання дочки в гуртожитку, позивачем було сплачено у вересні 2019 року 3500 грн., у січні 2020 року 3500 грн., та у вересні 2020 року 3500 грн.

Згідно довідки №195 виданої 16.11.2020 ФОП ОСОБА_6 з підписом лікуючого лікаря ОСОБА_7 , дочка сторін ОСОБА_3 з 2002 року знаходиться під наглядом лікувального закладу з діагнозом «Бронхіальна астма, фаза ремісії. Атопічний дерматит».

Поряд з тим, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 , виданим 25 липня 2019 року.

Із наданих відповідачем виписок із медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення, виписного епікризу, висновків консультанта, останній із січня 2018 року знаходиться на обліку в КНП «Тернопільський обласний клінічний онкологічний диспансер» ТОР, де 23.01.2018 р. йому була проведена операція, та де він періодично проходить лікування.

Доказів, які б стверджували, ті обставини, що відповідач є непрацездатним, офіційно має інших утриманців, не має змоги надавати повнолітній дочці у зв`язку з навчанням матеріальної допомоги, суду не надано, не здобуто таких і в ході судового розгляду.
Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання, а отже вимоги позивача щодо стягнення з нього аліментів є справедливими, обґрунтованими та підставними.
При цьому, твердження відповідача про те, що він значну частину свого доходу вимушений витрачати на лікування, має на утриманні матір-пенсіонера, несе видатки щодо утримання житла та інші, у зв`язку з чим його місячний дохід повністю витрачається на вказані потреби, суд оцінює критично, оскільки ним не надано жодного доказу, який би стверджував такі обставини.
Як позивачем так і відповідачем суду не наведено обставин, та не надано на підтвердження таких відповідних доказів, щодо отримуваного відповідачем та позивачем місячного доходу, витрат, які несуть сторони, в тому числі щомісячно. В основному позиція сторін зведена до проголошення стосовно один одного ряду не підтверджених фактів щодо матеріального стану, взаємних звинувачень.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази надаються сторонами.
При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача в подальшому, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище повнолітньої дочки сторін, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, наявність у такого непрацездатної матері, наявність на праві власності кількох об`єктів майна, те, що повнолітня ОСОБА_3 проживає з матір`ю, яка також працює та отримує дохід, та за власним твердженням спроможна витрачати на утримання дочки 9000 грн щомісячно.

Крім того, суд враховує, що позивачем не було доведено розмір витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімумудля працездатної особи.

А тому, приходить до висновку, що стягненню з відповідача підлягають аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача.

При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі щодо стягнення аліментів на період досягнення дочкою 23 річного віку за умови, що вона буде продовжувати навчання, оскільки як встановлено судом, та стверджено наявними у справі доказами, ОСОБА_3 досягне такого віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому, строк навчання становить 4 роки з 30.07.2019 року по 30.07.2023 року. З огляду на що, позовні вимоги підлягають задоволенню на період навчання, тобто до 30 липня 2023 року.
Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача і судові витрати по справі у вигляді судового збору, оскільки в даному випадку не вбачає підстав для звільнення останнього від сплати судового збору, так як згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій у справах пов`язаних з порушенням їхніх прав.

На підставі наведеного, ст.ст. 180, 182, 184, 192, 199, Закону України «Про судовий збір», керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263, 265, 279 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задоволити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на період її навчання у Чернівецькому національному університеті імені Юрія Федьковича, тобто до 30 липня 2023 року, в розмірі 1/6 частини зі всіх видів його заробітку, доходу, щомісячно, починаючи з 20 жовтня 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , в дохід держави 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі такої скарги до Тернопільського апеляційного суду через Борщівський районний суд Тернопільської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Головуюча: