Ухвала

29 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 591/3332/19

провадження № 61-4813св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення; директор Сумської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення Мельник Микола Михайлович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 жовтня 2019 року у складі судді Грищенко О. В. та постанову Сумського апеляційного суду від 29 січня 2020 року у складі колегії суддів: Криворотенка В. І., Кононенко О. Ю., Ткачук С. С.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, директора Сумської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення Мельника М. М. про визнання наказів недійсними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилався на те, що він працював у Сумській філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (далі - Сумська філія Концерну РРТ) на посаді водія автомобільних засобів УАЗ - 452 І кл. відділу забезпечуючих процесів, автодільниці.

25 квітня 2019 року його було звільнено із займаної посади у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників.

Вважає, що його звільнення з роботи проведено з порушенням вимог частини 1 статті 40, статті 42, статті 43, статті 49-2 КЗпП України, оскільки:

змін в організації виробництва і праці у Концерні РРТ не відбулося, посада водія автомобільних засобів УАЗ - 452 І кл. відділу забезпечуючих процесів, автодільниці фактично скорочена не була;

звільнення було здійснено без врахування наявності у нього переважного права на залишення на роботі, як працівника з більш високою кваліфікацією з тривалим безперервним стажем роботи;

подання директора Сумської філії Концерну РРТ про розірвання трудового договору з позивачем є необґрунтованим та було розглянуто президією комітету об'єднаної профспілкової організації Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення за його відсутності,а його не явка на засідання була з поважної причини;

концерн РРТ під час попередження про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці не пропонував йому іншу роботу на тому самому підприємстві.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсними наказ Сумської філії Концерну РРТ «Про внесення змін до наказу Сумської філії Концерну РРТ № 57 від 18 липня 2018 року «Про наступне вивільнення» № 61 від 24 вересня 2018 року в частині проведення звільнення з 25 квітня 2019 року ОСОБА_1 та наказ № 9-к (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) Сумської філії Концерну РРТ від 25 квітня 2019 року, поновити його на роботі, стягнути з Концерну РРТ на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 квітня 2019 року по день ухвалення судового рішення, виходячи з середньоденного заробітку, що становить 404, 49 грн, та 30 000 грн - на відшкодування завданої моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач дотримався вимог трудового законодавства при проведенні скорочення штатної чисельності працівників, а підстави для поновлення позивача на роботі відсутні.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Сумського апеляційного суду від 29 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Зарічногорайонного суду м. Суми від 24 жовтня 2019 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обґрунтованим, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг

У березні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 жовтня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 29 січня 2020 року та ухвалити у справі нове судове рішення, яким задовольнити позову.

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій належним чином не дослідили усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не врахували його доводи та не надали оцінки поданим ним доказам.

У червні 2020 року від Концерну РРТ надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач просить касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 жовтня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 29 січня 2020 року - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 06 травня 2020 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції.

22 травня 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Отримавши матеріали цивільної справи, під час підготовки справи до касаційного розгляду Верховним Судом виявлено, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 відкрито помилково, оскільки її подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у зв`язку з чим Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження.

Так, ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28 травня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Концерна радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, ОСОБА_3 про визнання недійсним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодуванняморальної шкоди.

При цьому суд першої інстанції відповідно до положень статті 19 ЦПК України дійшов висновку про малозначність справи та розглянув її в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Підстав вважати, що суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково, немає.

При цьому, Верховним Судом не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що наведені заявником обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, так і для висновку про те, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним із помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19), сформулюваний правовий висновок, згідно з яким, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, касаційне провадження у справі належить закрити. Наведена правова позиція підлягає застосуванню судом до процесуальних правовідносин, що виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.

Зважаючи на наведене та ураховуючи, що Верховним Судом було помилково відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, касаційне провадження необхідно закрити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про закриття касаційного провадження у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження, відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Додатково Верховний Суд роз`яснює заявнику, що відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», він має право на подання заяви про повернення сплаченого судового збору.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 260, 389 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 жовтня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 29 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, директора Сумської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення - Мельника Миколи Михайловича про визнання наказів недійсними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев