У Х В А Л А

30 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 757/830/20

провадження № 61-19096ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянувши касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Міністерства юстиції України, Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України, Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, третя особа: Державна установа «Київській слідчий ізолятор», про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що він з 30 липня 2012 року по 09 серпня 2018 року утримувався у Київському слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області (з 05 січня 2017 року - Державна установа «Київській слідчий ізолятор»), а саме, у камерах №№17, 126, 149, 167, 330, 338, 340. Зазначав, що умови тримання в установі суперечили нормам національного законодавства та статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вказував, що на його неодноразові скарги про зазначені порушення умов утримання до Генеральної прокуратури України, Міністерства юстиції України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, він отримував формальні відповіді про те, що за результатами перевірки фактів, викладених у його звернення, свого підтвердження не знайшли.

Враховуючи наведені обставини, обсяг заподіяної йому шкоди, глибину та тривалість моральних страждань перебування в нелюдських умовах слідчого ізолятора, та виходячи з того, що Європейським судом з прав людини в якості відшкодування моральної шкоди за аналогічний термін перебування в нелюдських умовах Київського слідчого ізолятора присуджена компенсація в сумі 12 200 євро, позивач оцінив розмір моральної шкоди у сумі 300 000 грн.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути на його користь з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунка Державного бюджету України через Державну казначейську службу України відшкодування моральної шкоди в розмірі 300 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року позов частково задоволено. Стягнуто з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунка на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року скасовано рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунка на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 60 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

22грудня 2020 року Міністерства юстиції України через свого представника Колток О. М. подано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 24 лютого 2020 рокудану справу визнано малозначною та відкрито спрощене провадження у справі.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У касаційні скарзі відсутні посилання на вищевказані обставини, які є підставами для відкриття провадження у малозначній справі.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституцій України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Міністерства юстиції України, Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України, Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, третя особа: Державна установа «Київській слідчий ізолятор», про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков