Справа № 309/2190/20
Провадження № 2/309/1320/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Орос Я.В.

за участю секретаря: Соймик Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про стягнення аліментів

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги вмотивовані тим, 29 січня 2019 р. сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Хустським відділом ДРАЦс ГТЮ у Закарпатській області за актовим записом №16. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_3 . Відповідач покинув сім`ю коли позивач була на 4 місяці вагітності і з того часу до тепер жодним чином не допомагає їй та дитині. Відповідач працює столяром та має дохід, як їй відомо близько 35 тис. грн.. в місяць, однак добровільно сплачувати аліменти на утримання дитини та дружини відмовляється. |

Незважаючи на обов`язок чоловіка ОСОБА_2 дбати про матеріальне забезпечення доньки та дружини до досягнення дитиною 3-річного віку, він ухиляється від виконання цього обов`язку. На щомісячне утримання дитини позивач витрачає більше 3 тис. грн. в місяць і це тільки для придбання самого необхідного для нормального харчування та догляду за дочкою.

У своєму позові позивач просить суд винести рішення, яким стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2500 грн.. щомісячно до досягнення нею повноліття та аліменти на її утримання у розмірі 2000 грн. щомісяця до досягнення дитиною трьох років.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, надіславши суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявився, надіслав письмовий відзив в якому просить провести розгляд справи у його відсутності. У своєму відзиві відповідач вказує, що позовні вимоги визнає частково та звертає увагу суду на те що, він дитині допомагає постійно, про що свідчать надані суду чеки на товари, які він купляв дитині за згодою позивача. Відповідач не відмовляється від утримання дитини, згідний сплачувати аліменти в розмірі який визначить суд , однак заперечує про стягнення з нього аліментів на утримання дружини, оскільки позивачем не долучено до матеріалів справи доказів , що він має фінансову можливість надавати таку допомогу.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 січня 2019 р. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_3 (а.с.14)

Згідно ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Положеннями ст. 2 ЦПК України передбачено, що одним із основних завдань цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, є справедливий та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України.

Так, частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які полягають в обов`язку матері, батька утримувати неповнолітніх дітей.

Згідно зі ст. ст. 1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду, як джерело права.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейним Кодексом України, а саме ст.182 та Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15.05.2006 року, визначено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, і бере до уваги обставини у відношенні малолітньої дитини про її стан здоров`я, вік, потребу в належному харчуванні, забезпеченні одягом, відсутність здатності утримувати себе самостійно, та у відношенні відповідача, домовленість про сплату аліментів між ними як батьками відсутня, питання утримання неповнолітньої дитини не вирішено, тому слід стягувати із ОСОБА_1 аліменти.

У статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати свою малолітнтню (неповнолітніх) дитину.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Декларацією прав дитини від 1959 року закріплено принцип №4, зі змісту якого дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі), а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.

Оскільки на теперішній час дитина сторін постійно проживає разом з позивачем , суд вважає, що позивач має право на отримання аліментів від батька дітей, який повинен виконувати свій обов`язок щодо утримання дітей належним чином.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

З урахуванням вищевказаного, даних, які могли вказувати на неможливість або істотність обмеження надавати відповідачем матеріальну підтримку позивачу судом не встановлено.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини та реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини.

З врахуванням принципу співмірності, розумності аліменти у розмірі по 2000 грн. на доньку ОСОБА_4 -03.02.2020 р.н щомісячно, відповідатимуть інтересам дитини і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача.

Відповідно до ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік, відсутність інформації про інших утриманців, відповідно суд вважає, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років щомісячно в розмірі 1000 грн. з дня подачі позову та досягненням дитиною трьохрічного віку.

Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Держави судовий збір у розмірі 840,80 грн., остільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів.

Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-283, 354 ЦПК України, ст.ст. 180- 182, Сімейного кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити частково .

Стягувати з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 паспорт р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 мешканки АДРЕСА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 2500 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття починаючи з 7 вересня 2020 року.

Стягувати з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 р.н.о.к.п.п. мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 паспорт р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 мешканки АДРЕСА_2 аліменти на утримання дружини у розмірі 1000 грн. (одна тисяча гривень), щомісячно до досягнення донькою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 трьохрічного віку починаючи з 7 вересня 2020 року.

Стягнути ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 мешканця АДРЕСА_1 на користь держави 840 грн. 80 коп судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання через Хустський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 17 грудня 2020 року.

Суддя Хустського

районного суду: Орос Я.В.