Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1491/20
Номер провадження2/711/1219/20
РІШЕННЯ
02 грудня 2020 року Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:
головуючого судді Кондрацької Н.М.
при секретарі Мелещенко О.В. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області про стягнення шкоди, завданої неправомірними діями та рішенням органу державної влади,-
ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до Головного управління пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області про стягнення шкоди, завданої неправомірними діями та рішенням органу державної влади.
-нахабне нехтування працівниками Управління Пенсійного Фонду в Черкаській області вимог законодавства України принизило його честь та гідність громадянина України,: зруйнувало його віру у верховенство права, віру у можливість захисту своїх конституційних прав;
-душевні страждання в наслідок неможливості захисту своїх прав у встановленному законом порядку (ст. 15 Цивільного Кодексу: «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання»;
-душевні страждання у вигляді порушення звичного способу життя в наслідок необхідності неодноразового звернення зі скаргами та заявами;
-душевні страждання в наслідок позбавлення засобів до існування, т.я. за станом здоров`я (виписка із історії хвороби №118) він не може знайти відповідну роботу за місцем проживання.
Доказами заподіяної моральної шкоди є його численні заяви, скарги та звернення та повна відсутність змістовних відповідей на них від Управління. Статею 95 Кодексу про працю встановлено, що мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Тобто, головна функція мінімальної заробітної плати є надання громадянам соціальної гарантії. Статею 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» встановлено, що державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно- правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму; прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Тому при визначені мінімального розміру відшкодування моральної шкоди виправданою буде застосування розміру мінімальної заробітної плати як мінімального стандарту задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а саме 4723 грн., за відповідний термін заподіяної моральної шкодию. Оцінює завдану йому моральну шкоду у вигляді:
-приниження честі та гідності громадянина України у розмірі мінімальної заробітної плати у перехунку за кожен день затримки прийняття рішення по заяві, що становить 4723 грн. : 30 дн. х 57 дн. = 8973 грн.;
-душевні страждання в наслідок неможливості захисту своїх прав у встановленному законом порядку у розмірі мінімальної заробітної полати у перехунку за кожен день затримки прийняття рішення по заяві, що становить 4723 грн. : 30 дн. х 57 дн. = 8973 грн.;
-душевні страждання в наслідок позбавлення засобів до існування у розмірі мінімальної заробітної полати у перехунку за кожен день затримки прийняття рішення по заяві, що становить 4723 грн. : 30 дн. х 57 дн. = 8973 грн.. Разом 26 919 грн..
-душевні страждання у вигляді порушення звичного способу життя в наслідок
неодноразового звернення зі скаргами та заявами у розмірі мінімальної заробітної полати у перехунку за кожен день після прийняття неправомірного рішення що становить 4723 грн. : 30 дн. х 36 дн. = 5667 грн.;
Ухвалою суду від 02.03.2020 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче судове засідання з розгляду даної справи.
На підставі викладеного вище просять суд відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в повному обсязі.
27.03.2020 від відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначили, що відповідно до п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (далі - Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до підпункту 1 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положеннь Бюджетного кодексу України безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється виключно Казначейством у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань. На виконання п. 9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - Порядок). Відповідно до п. 2 Порядку безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів. Підпунктом 2 пункту 35 Порядку встановлено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсацію) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Згідно п. 38 Порядку для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 Цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. З вищезазначеного випливає, що в Головному управлінні, як у відповідача за судовим рішенням, відсутні повноваження по стягненню коштів з державного бюджету України на користь Позивача. Натомість такі повноваження є у Казначейства. Звертають увагу на те, що Конституційний суд України у рішенні від 03.10.2001 № 12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою вказує наступне. Державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Така юридична особа, тобто державна установа, відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. Головне управління діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням. Згідно з ним, Головне управління є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Тобто, Головне управління виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного кодексу України. Водночас, відповідно до частини 2 статті 2 Цивільного кодексу України самостійним учасником цивільних відносин є Держава Україна. Так, згідно з частиною 2 статті 176 Цивільного кодексу України юридичні особи, створені державою, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, не відповідають за зобов`язаннями відповідно держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад. Оскільки, як видно з позовної заяви, Головне управління жодних прав та інтересів Позивача не порушувало, то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства й обов`язкових висновків Конституційного суду України Головне управління не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану Позивачу внаслідок дій інших органів державної влади. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав зокрема, що полягає у душевних стражданнях, яких фізична особі зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Частиною 1 статті 1167 ЦКУ визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦКУ. Натомість частина 2 статті 1167 ЦКУ визначає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала у випадках: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Отже, як вбачається зі змісту ст.1167 ЦКУ у Головного управління відсутній обов`язок перед Позивачем щодо обов`язкового відшкодування моральної шкоди. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - ППВСУ №4) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушені права власності, в тому числі інтелектуальної, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних явищ. Згідно п. 4 ППВСУ №4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно Позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Головне управління вважає за необхідне зауважити, що Позивачем не надано підтверджуючих документів, як зазначено в позовній заяві «душевних страждань у вигляді порушення звичного способу життя, душевних страждань в наслідок позбавлення засобів до існування», а також підтвердження причинно-наслідкового зв`язку, що саме певні дії Управління ПФУ завдали Позивачеві ці душевні страждання. На момент подання позову, а саме лютий 2020, ніяких підтвердних документів погіршення стану здоров`я (що вплинули на здатність пошуку роботи за місцем проживання) через певні, на думку Позивача, неправомірні дії зі сторони Управління ПФУ не надано. А як вбачається з листа від 20.12.2019 №1636/А-10 (додаток 8 до позовної заяви) Позивач відмовився надавати підтверджуючі довідки за періоди роботи з 04.02.1994 по 01.06.1994 та з 01.06.1994 по 01.11.1995, тому Управління ПФУ було змушено самостійно зробити запит до установ, де працював Позивач. Отже, слід зауважити, що саме Позивачем було допущено бездіяльність, оскільки Управління ПФУ здійснило всі необхідні дії відповідно до чинного законодавства. Оскільки Управлінням ПФУ не було порушено прав Позивача при призначенні пенсії відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди є безпідставними та недоречними. Крім того, розрахунок розміру матеріальної шкоди Позивачем здійснено з власних міркувань та не підтверджено жодними доказами по справі.
На підставі викладеного вище просять суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Позивач в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. При цьому пояснив, що рішенняПенсійного фонду щодо відмови йому у нарахуванні пенсії за віком не оскаржував.
Представник відповідача Головного управління пенсійного фонду України в Черкаській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні. При цьому пояснив, що при подачі позивачем заяви про призначення пенсії за віком, було встановлено, що у його трудовій книжці наявні неточності щодо його трудового стажу, а тому йому одразу було запропоновано в усному порядку надати додаткові відомості, однак він відмовився від їх подачі. Листом від 20.12.2019 Управління ПФУ в Черкаській області повідомило позивача про продовження строку розгляду заяви та про перегляд страхового стажу. Також на заяви-звернення позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, відповідно до чинного законодавства, були надані відповіді від 24.01.2020, 31.01.2020, 17.02.2020 та від 18.02.2020, які підписані електронним цифровим підписом підписанта.
Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.
Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав:
Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК).
В судовому засіданні встановлено, що 15.11.2019 позивач звернувся до Черкаського відділу обслуговування громадян № 4 Головного управління пенсійного фонду України в Черкаській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Статтею 44 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійному Фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного Фонду України за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.
Згідно пункту 1 Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.
Пунктом 7 Порядку передбачено перелік документів, необхідних для призначення пенсії.
Відповідно до п. 30 Порядку документи, необхідні для призначення пенсії можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.
Відповідно до п. 2.1 та 2.9 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про місце проживання (реєстрації) особи; особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік; свідоцтво про укладення шлюбу. При прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів; перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження (пункт 38 Порядку).
Частиною 5 статті 45 Закону № 1058-ІV передбачено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Згідно частини 3 статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Пунктом 5 Порядку передбачено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення пенсії. У разі, якщо документи, необхідні для призначення пенсії, подані не всі, заявник може подати їх не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів.
Як встановлено в судовому засіданні, разом із заявою про призначення пенсії за віком позивач надав трудову книжку, військовий квиток, довідку про навчання.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а "також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
03.12.2019 Управлінням ПФУ в Черкаській області направлено до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Маріуполь запит за вих. № 101798/02-21 щодо допомоги в отриманні довідок за період роботи в ООО «Науково-виробниче підприємство «Екситон»» з 04.02.1992 по 01.06.1994 та за період роботи в МП «Інвент» з 01.06.1994 по 01.11.1995.
Листом від 20.12.2019 Управління ПФУ в Черкаській області повідомило позивача про продовження строку розгляду заяви та про перегляд страхового стажу.
Також на заяви-звернення позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, відповідно до чинного законодавства, були надані відповіді від 31.01.2020 та від 17.02.2020, які підписані електронним цифровим підписом підписанта.
Електронний цифровий підпис (ЕЦП) вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, якии додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписуваxа. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. За правовим статусом він прирівнюється до власноручного підпису (печатки). Електронний підпис не може бути визнаниq недійсним лише через те, що він має електронну Форму.
У сукупності з вищевикладеним, вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне.
Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із заподіянням шкоди для здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно зі статтею 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.
Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» позивач повинен зазначити у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови). Пунктом 5 цієї Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.
Так, відповідно з частинами першою-третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.
Оскільки позивач не надав доказів того, що в результаті дій чи бездіяльності Головного Управління Пенсійного фонду України в Черкаській області йому було завдано моральну та матеріальну шкоду, а тому з огляду на викладене, враховуючі наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої неправомірними діями та рішенням органу державної влади.
Оскільки позовні вимоги вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області про стягнення шкоди, завданої неправомірними діями та рішенням органу державної влади є похідними від позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області про стягнення шкоди, завданої неправомірними діями та рішенням органу державної влади, а тому вони є такими, що не підлягають до задоволення.
Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
А тому до стягнення з позивача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 3666,86 грн..
Керуючись ст.ст. 23, 1166, 1167, 1173ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76, 81, 89, 258, 259, 263-265, 354, 355ЦПК України, суд
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області про стягнення шкоди, завданої неправомірними діями та рішенням органу державної влади - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 3666,86 грн..
Відповідно до пп.15.5 п.15 ч.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до або через відповідні суди.
Головуючий: Н. М. Кондрацька