Справа № 317/2378/20
Провадження № 2/317/871/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Яркіної С.В.,

за участю секретаря судового засідання Колесник Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року до суду надійшов вищевказаний позов, який позивач обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його рідний брат ОСОБА_2 , з яким він постійно проживав без реєстрації за однієї адресою. Крім позивача, інших спадкоємців за законом та заповітом немає.

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки, площею 9,23 га (кадастровий номер :01:002:0049) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Широківської (Веселівської) сільської ради Запорізького району Запорізької області.

Протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини позивач до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, оскільки вважав себе таким, що прийняв спадщину фактично тому, що проживав зі спадкодавцем на момент його смерті за однією адресою.

Встановлення юридичного факту постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем рідним братом ОСОБА_2 на момент його смерті та визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку після смерті брата має для позивача юридичне значення та дозволяє реалізувати право на отримання спадщини за законом, у зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду з вказаним позовом.

Позивач до суду не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Представник позивача адвокат Заярна М.А. надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, без фіксування процесу технічними засобами. Крім того, просила не стягувати судовий збір з відповідача.

Представник відповідача до суду не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив розглянути справу у відповідності до вимог чинного законодавства та без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 29 січня 2020 року Запорізьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 137 (а.с. 6).

Факт родинних відносин між позивачем і померлим підтверджується копією Свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , виданим 07 жовтня 1958 року Веселівською сільською радою Верхньо-Хортицького району Запорізької області, актовий запис № 25, де матір`ю вказана ОСОБА_3 , а батьком ОСОБА_4 (а.с. 9) та копією Свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 , виданим 17 січня 1958 року Веселівською сільською радою Верхньо-Хортицького району Запорізької області, актовий запис № 1, де матір`ю вказана ОСОБА_3 , а батьком ОСОБА_4 (а.с. 8).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме: на земельну ділянку, кадастровий номер :01:002:0049, площею 9,23 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Широківської (Веселівської) сільської ради Запорізького району Запорізької області.

Згідно з відповіддю від 20.08.2020 № 835, наданої на запит суду державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцовою Л.М., вбачається, що ніхто зі спадкоємців на прийняття спадщини до Запорізької районної державної нотаріальної контори не звертався, спадкова справа не відкривалась (а.с. 21).

Позивач є спадкоємцем за законом другої черги, як рідний брат померлого. Спадщину, відкриту після смерті рідного брата, позивач прийняв (фактично) у встановленому законодавством порядку, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а саме: як такий, що постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою № 4248 від 05.08.2020, виданої адміністратором відділу «ЦНАП» Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області (а.с. 10).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як наголошується у Постанові Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/04-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Окрім позивача, спадкоємців за законом/заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 немає.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 , є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого рідного брата ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в установленому законом порядку прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1216-1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємство здійснюється за заповітом чи за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у редакції, що діяла на час відкриття спадщини, встановлено, що реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Згідно з п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.04 № 20/5, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи.

Тобто, недотримання спадкоємцем вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» щодо реєстрації за місцем проживання, не свідчить про те, що заявник не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 Вищій спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку: «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів».

Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України по справі № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року.

Згідно з п. 10 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Право власності померлого ОСОБА_2 на земельну ділянку підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 061387, виданого 18 жовтня 2004 року, відповідно до якого ОСОБА_2 на підставі розпорядження Запорізької райдержадміністрації від 02 жовтня 2003 року № 4/144 є власником земельної ділянки площею 9,23 гектарів у межах згідно з планом, яка розташована на території Веселівської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 212 (а.с. 11).

Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно зі ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2011 року № 868. правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, є рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Отже, всі наявні докази свідчать про те, що позивач ОСОБА_1 дійсно постійно проживав зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини та є підстави для визнання за ним права власності на спадкове майно, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 78, 81 Земельного кодексу України, ст.ст. 182, 1216-1218, 1225, 1262, 1268, 1296 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 211, 247, 258-259, 263-265, 315, 352, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Територіальної громади в особі Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області (70413, Запорізька область, Запорізький район, с. Широке, вул. Центральна, буд. 1) про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_4 ) разом зі спадкодавцем рідним братом ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, площею 9,23 га (кадастровий номер :01:002:0049) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Веселівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, яка належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 061387.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Яркіна