Номер провадження: 22-ц/813/6041/20
Номер справи місцевого суду: 522/6059/19
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

09 квітня 2019 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

12 червня 2019 року від позивача надійшла уточнена позовна заява, в який вона посилається на те, що 23 квітня 2016 року до неї звернулася відповідач ОСОБА_1 з проханням позичити їй 25 000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США; 20 000 (двадцять тисяч) євро; 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) норвержських крон. Враховуючи, що позивач добре знала відповідача і на той час в неї була така сума грошей, вона погодилася позичити їй 25 000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США: 20 000 (двадцять тисяч) євро; 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) норвежських крон під 2 % в місяць. Відповідач зобов`язалась повернути всю суму за першою вимогою на протязі місяця, попередивши завчасно за місяць до повернення.

Саме на цих умовах сторони уклали договір позики. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч в присутності двох свідків написала позивачу розписку. Все вищенаведене можуть підтвердити свідки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які були присутні під час передачі грошей і написанні розписки.

07 квітня 2017 року ОСОБА_1 повідомила позивачу ОСОБА_2 письмово про те, що вона повідомлена про повернення боргу з відсотками протягом поточного місяця.

13 жовтня 2018 року ОСОБА_1 повідомила позивача ОСОБА_2 письмово про те, що вона зобов`язується повернути позивачу позичені грошові кошти після продажу нерухомості, а саме будинку по АДРЕСА_1 , 2-х дач і причал НОМЕР_1 , зобов`язалася повернути відразу після продажу будь-якого із цих об`єктів.

Однак відповідач свої зобов`язання згідно договору та вказані в борговій розписці строки не виконала, вищезазначені об`єкти нерухомого майна не продає, крім того самостійно в односторонньому порядку змінила умови повернення суми боргу, а саме лише за умови «продажу нерухомості, а саме: будинку по АДРЕСА_1 , 2-х дач і причал НОМЕР_1 , зобов`язалася повернути відразу після продажу будь-якого із цих об`єктів.

Станом на момент складання уточненої позовної заяви, а саме на 11 червня 2019 року - курс Національного банку становив: американський доллар: 26,37 грн., за 1-н американський доллар; євро: 29,80 грн., за 1 євро; норвержська крона: 3,04 грн., за 1-ну норвержську крону. Таким чином 25 000 доларів США по курсу НБУ становить 659 250,00 гривень; 20 000 євро по курсу НБУ становить: 596000,00 гривень; 150 000 норвержських крон по курсу НБУ становить: 456000,00 гривен. Загальна сума заборгованості за договором позики становить: 1 711250, 000 гривень.

Відповідач одержала позику під відсотки, а саме: 2 (два) % та зобов`язалася повернути позику з відсотками за першою вимогою з попередженням завчасно за 1 (один) місяць до звернення. За час користування позикою на дату звернення до суду з позовною заявою, сума відсотків за користування позикою, згідно розрахунку суми боргу від 11 червня 2019 року становить: відсотки за користування позикою 2 (два) % щомісяця: 25 000 дол. США х 2% = 500 дол. США х 37 місяців = 18 500 х 26,37 = 487 845,00 гривень; 20 000 євро х 2%= 400 євро х 37місяців = 14 800 х 29,80 = 441 040,00 гривень; 150 000 норв. крон х 2% =3 000 х 37місяців = 111 000 х 3,04 = 337 440,00 гривень. Всього відсотки за користування позикою 2 (два) % щомісяця: 487 845, 00 + 441 040,00 + 337 440,00 = 1 266 325,00 гривень.

Сума боргу становить: 2 977 575 гривень з яких: 1 711 250,00 гривень сума основного боргу за договором позики: 1 266 325,00 гривень - відсотки за користування позикою.

Також позивач просить стягнути з відповідача понесені з розглядом справи витрати, які складаються з оплати судового збору у розмірі 9 605,00 гривень; комісії за послуги банку у розмірі 96,05 гривен; 384,20 гривні та 20,00 гривень.

Позивач неодноразово зверталася до неї з вимогою повернути їй гроші, однак відповідач ОСОБА_1 , гроші позивачу не повертає. Це змусило позивача звернутися за захистом порушеного права до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу: 2 566875,0 гривень 00 копійок з яких: 1 711 250,00 гривень 00 копійок - сума основного боргу за договором позики; 855625 гривен - відсотки за користування позикою. Стягнено з ОСОБА_1 ,. на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 9 605,00 гривень 00 копійок.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та закрити провадження у справі, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходилась справа з іноземним елементом; судом першої інстанції необґрунтовано не взято до уваги ухвалу Арбітражного суду Мурманської області від 23 серпня 2019 року.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

У судове засідання, призначене на 16 грудня 2020 року, сторони у справі не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

16 грудня 2020 року до Одеського апеляційного суду від адвоката Найди Д.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшла заява про відкладення розгляду справи у звязку із запровадженням в Україні з 12 березня 2020 року карантину через спалах у світі короновірусу.

16 грудня 2020 року від адвоката Главацького Ю.А., який діє в інтересах ОСОБА_2 , надійшло клопотання про відкладення розгляду справ, яке вмотивовано тим, що на підставі рішення зборів суддів Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року, відповідно до ч.2 ст.29 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами) та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), рішення Ради суддів України за №19 від 17 березня 2020 року, постанови головного державного санітарного лікаря України №16 від 09 травня 2020 року, рішення Державної комісії з питань техногенноекологічної безпеки та надзвичайної ситуації від 15 жовтня 2020 року, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в м. Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду: тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний», зупинити розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань.

Розглянувши вказані клопотання, судова колегія дійшла до висновку про відмову у їх задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявники реалізували своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю сторін у справі.

Крім того, судом апеляційної інстанції у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то підстав для розгляду справи з обов`язковою участю сторін суд апеляційної інстанції не знаходить.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 28 грудня 2020 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 23 квітня 2016 року до позивача звернулася відповідач ОСОБА_1 з проханням позичити їй 25 000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США; 20 000 (двадцять тисяч) євро; 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) норвержських крон. Враховуючи, що позивач добре знала відповідача і на той час в неї була така сума грошей, вона погодилася позичити їй 25 000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США: 20 000 (двадцять тисяч) євро; 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) норвежських крон під 2 % в місяць. Відповідач зобов`язалась повернути всю суму за першою вимогою на протязі місяця, попередивши завчасно за місяць до повернення.

Саме на цих умовах сторони уклали договір позики. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч в присутності двох свідків написала позивачу розписку. Все вищенаведене можуть підтвердити свідки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які були присутні під час передачі грошей і написанні розписки.

07 квітня 2017 року ОСОБА_1 оформила позивачу ОСОБА_2 письмову розписку про те, що вона повідомлена про повернення боргу з відсотками на протязі поточного місяця. Таким чином, за розпискою від 07 квітня 2017 року строк повернення позики був вказаний сторонами до 07 травня 2017 року.

13 жовтня 2018 року ОСОБА_1 повідомила позивача ОСОБА_2 письмово про те, що вона зобов`язується повернути позивачу позичені грошові кошти після продажу нерухомості, а саме будинку по АДРЕСА_1 , 2-х дач і причал НОМЕР_1 , зобов`язалася повернути відразу після продажу будь-якого із цих об`єктів.

Однак відповідач свої зобов`язання згідно договору та вказані в борговій розписці строки не виконала, вищезазначені об`єкти нерухомого майна не продає, крім того самостійно в односторонньому порядку змінила умови повернення суми боргу, а саме лише за умови «продажу нерухомості, а саме: будинку по АДРЕСА_1 , 2-х дач і причал НОМЕР_1 , зобов`язалася повернути відразу після продажу будь-якого із цих об`єктів.

Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передову власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, або інших речей визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 Цивільного кодексу України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Саме на підтвердження укладання договору позики і передачі грошей за ним і була складена розписка.

Частиною 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Стаття 526 Цивільного кодексу України регламентує, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно правил ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. Наявність оригіналу розписок у кредитора свідчать про існування зобов`язання.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що станом на момент складання уточненої позовної заяви, а саме на 11 червня 2019 року - курс Національного банку становив: американський доллар : 26,37 грн., за 1-н американський долар; євро: 29,80 грн., за 1 євро; норвержська крона: 3,04 грн., за 1-ну норвержську крону. Таким чином 25 000,0 доларів США по курсу НБУ становить 659 250,00 гривень; 20 000,0 євро по курсу НБУ становить: 596000,00 гривень; 150 000,0 норвержських крон по курсу НБУ становить: 456000,0 гривень. Загальна сума заборгованості за договором позики становить: 1 711 250, 00 гривен.

Відповідач одержала позику під відсотки, а саме: 2 (два) % в місяць та зобов`язалася повернути позику з відсотками за першою вимогою з попередженням завчасно за 1 (один) місяць до звернення. Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення боргу 07.04.2017 року, таким чином відсотки слід рахувати через місяць, а саме з 07.05.2017 року до дня подання уточненої позовної заяви, а саме 11.06.2019 року, що становить 25 місяців: 25 000 дол. США х 2% = 500 дол. США х 25 місяць = 12500 х 26,37 = 329625,00 гривень; 20 000 євро х 2%= 400 євро х 25 місяць = 10000 х 29,80 =298000,00 гривень; 150 000 норв. крон х 2% =3 000 х 25 місяць = 75 000 х 3,11 = 855625,0 гривень.

Суд першої інстанції, вірно встановивши характер правовідносин між сторонами, правильно вважав встановленим той факт, що позичальник не виконавши належним чином, взяті на себе за розпискою від 23 квітня 2016 року зобов`язання, на вимогу позикодавця повинна сплатити останній за розпискою борг у розмірі 2 566875,0 гривень з яких: 1 711 250,00 гривень - сума основного боргу за договором позики та 855625,0 гривен сума відсотків за користування кредитом.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано вважав позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 обґрунтованими і правильно задовольнив їх частково.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до змісту ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем умов письмової розписки від 23 квітня 2016 року, позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 9 605,00 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) гривень 00 копійок, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням, на зазначену суму.

Разом з тим, суд першої інстанції правильно не вбачав законних та доведених підстав для стягнення витрат на комісію за послуги банку у розмірі 96,05 гривен; 384,20 гривні та 20,00 гривень.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.

Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до статті 22 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справ у випадку порушення провадження в справі між тими ж сторонами, про той же предмет і на тих же підставам у судах двох Договірних Сторін, компетентних відповідно до цієї Конвенції, суд, що порушив справу пізніше, припиняє провадження.

З матеріалів справи дійсно вбачається, що ухвалою Арбітражного суду Мурманської області від 23 серпня 2019 року визнано вимогу ОСОБА_2 на суму 7 083 856,03 рублів до боржника ОСОБА_1 встановленими та включено у третю чергу реєстру вимог кредитора до боржника (а.с. 122зворот).

Однак, судове провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів відкрито ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2019 року.

Таким чином, судом, який порушив справу пізніше, є Арбітражний суд Мурманської області, а тому у відповідності до вимог ст. 22 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справ, цей суд зобов`язаний закрити провадження у справі.

Також колегія суддів не може погодитись з твердженням апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції була розглянута справа з іноземним елементом, так як з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 є громадянкою України з 2008 року, має в м. Одесі реєстрацію за місцем проживання, а тому у суду першої інстанції не було законних підстав вважати відповідача Мірку О.П. іноземним елементом.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 грудня 2020 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк