Справа № 161/5375/20
Провадження № 2/161/2127/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

10 грудня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Олексюка А.В.,

при секретарі Кубяк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Акцент-Банк» про захист прав споживача, вказуючи, що 19.08.2014 у АТ «Акцент-Банк» нею було отримано кредитну картку «Універсальна Golg 55 днів», з можливістю використання коштів в межах встановленого кредитного ліміту для власних споживчих потреб.

Так, як вказує позивач, вона скористалась кредитною карткою лише раз 15.09.2014, отримавши на власні споживчі потреби кошти в сумі 2500 грн., які, згодом, в межах пільгового періоду користування кредитним лімітом , 24.10.2014 повернула через касу відділення АТ «А-Банк» в загальній сумі 2 600 грн., з яких 2 500 грн. тіло кредиту, 100 грн. комісія за видачу кредитних коштів.

24.10.2014 року їй стало відомо, що з її рахунку залишається заборгованість у розмірі 343, 20 грн., з яких 330 грн. тіло кредиту, а 13,20 грн комісія за видачу кредитних коштів. Невстановлена особа, як вказує позивач, без її згоди, несанкціоновано, через систему «Р2Р пересилання» в мережі Інтернет 14.10.2014 здійснила списання грошових коштів.

У зв`язку з тим, що списання коштів відбулось несанкціоновано, позивач відразу, тобто 24.10.2014, дізнавшись про зазначений факт, звернувся до працівників Банку в усному вигляді, а згодом надіслала письмову заяву та повідомила про факт несанкціонованого списання коштів. Через декілька днів в телефонній розмові з працівником банку позивачу було повідомлено про переказ з її картки коштів на картку ОСОБА_2 14.10.2014 в сумі 330 грн., на що остання повідомила, що не втрачала картки і не здійснювала такої операції.

Натомість позивачу згодом надійшов лист Банку відповідно до якого, несанкціонована операція відбулась через розголошення нею особистих даних та даних картки третім особам, було рекомендовано звернутись до правоохоронних органів.

Після звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_1 , визнано потерпілою та розпочато кримінальне провадження за ч.1 ст. 190 КК України за вищеописаним фактом.

Після зняття невстановленою особою грошових коштів з її картки позивач припинила нею користуватись, при цьому нарахування відсотків за користування кредитними коштами, нарахування штрафу за прострочення повернення кредитних коштів продовжували здійснюватися Банком.

Оскільки позивач, за її словами, жодним чином не сприяла втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, жодного розпорядження про списання коштів з своїх рахунків вона не давала, будь-яких дій, що могли би призвести до списання грошових коштів, не вчиняла, а тому зазначене вище списання грошових коштів вважає таким, що здійснене банком незаконно та з порушенням обов`язку збереження грошових коштів на рахунках його клієнта.

Згідно з положеннями ч.2 ст.614 ЦК України саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг.

Просить зобов`язати АТ «А-банк» відновити залишок кредитних коштів на її карткових рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 до початкового стану, у якому вони були перед виконанням несанкціонованої операції щодо зняття коштів у сумі 330,00 грн. та списати нараховані у зв`язку із цим комісію, відсотки, пеню.

Ухвалою від 13.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю, просить його задовольнити.

Представник відповідача про судові засідання був повідомлений судом належним чином, свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки представника в судові засідання суд не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності представника та відзив на позов не надав, тому суд, відповідно до ч.8 ст.178, ст.ст. 280-281 ЦПК України, вирішує справу у заочному порядку за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до наступного висновку.

Так, на підтвердження факту перебування у договірних відносинах позивачем надано клієнтську виписку по договору SAMAB9604 згідно якої вбачається, що позивачу ОСОБА_1 відповідачем АТ «А-Банк» на підставі угоди № SAMAB9604 19.08.2020 відкрито картковий рахунок з кредитним лімітом 7400 грн. (а.с. 6), також вказаний факт підтверджується випискою по картці/рахунку № НОМЕР_2 від 02.07.2016 і додатковим рахункам договору за період з 01.01.2014 01.07.2016. (а.с. 7-8).

Згідно виписки картці/рахунку № НОМЕР_2 від 02.07.2016, виданої на імя ОСОБА_1 , вбачається, що з картки останньої 13.10.2014, тобто в день несанкціонованого зняття коштів було знято з карткового рахунку № НОМЕР_1 грошові кошти на загальну суму 343,20 грн із них: кошти зняті шляхом здійснення переказів через «Р2Р переказ» з врахуванням комісії на суму 13,20 грн. (а.с. 8).

24.10.2020 позивач виявила, що з її карткового рахунку таємно, без її згоди, несанкціоновано списані кошти, у зв`язку з чим вона в той же день звернувся до відділення АТ «А-Банк» та повідомив про факт несанкціонованого списання коштів.

Також, 09.09.2017 позивач звернувся до Луцького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області з заявою вищевказані обставини (а.с. 12-13).

За вказаним фактом відкрито кримінальне провадження №0004445 за ч.1 ст. 190 Кримінального кодексу України та залучено позивача в якості потерпілого, що підтверджено ухвалою про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 10.01.2018 (а.с. 15).

Факт продовження припинення користування позивачем кредитною карткою, яка видана на підставі угоди № SAMAB9604, після несанкціонованого зняття коштів, факт нарахування банком за період з 13.10.2014 по 31.05.2016 відсотків за використання кредитного ліміту та штрафу за прострочення за кредитом в розмірі 4411,87 грн підтверджується випискою по картці/рахунку № НОМЕР_2 від 02.07.2016 і додатковим рахункам договору за період з 01.01.2014 01.07.2016 виданої на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 7-8).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1статті 13 ЦПК Українипередбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно дост. 1073 ЦК Україниу разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів.

Згідно зі ст. 55 Закону «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами між клієнтом та банком. Банк зобов`язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів клієнта банку.

Відповідно до п.8 розділу VI Постанови правління Національного Банку України від 05.11.2014р. №705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до п.9 розділу VI Постанови правління Національного Банку України від 05.11.2014р. №705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України № 6-71 цс 15 від 13 травня 2015 року, № 202/10128/14-ц від 23 січня 2018 року, № 758/7327/14-ц від 01 лютого 2018 року у справі, № 592/2386/16-ц від 12 лютого 2018 року, в яких досліджувалися питання щодо стягнення з банківської установи на користь споживача (позивача) безпідставно списаних коштів з карткового рахунку.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що з рахунку позивача, відкритого у АТ «А-Банк», 13.10.2014 невстановленою особою було вчинено незаконний переказ грошових коштів у розмірі 330,00 грн., із них: кошти зняті шляхом здійснення переказів через «Р2Р переказ» з врахуванням комісії на суму 13,20 грн. на рахунок гр. ОСОБА_2 . Позивач, дізнавшись про несанкціоноване зняття коштів звернулася до банку із повідомленням про обставини, що склалися, тобто невідкладно повідомила банк про платіжні операції, що нею не виконувались, та звернулася до Луцького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області з заявою про вчинення злочину, яка зареєстрована в ЄРДР за №0004445, проводиться досудове розслідування.

Таким чином, позивач вчинив усі необхідні дії, передбачені вимогами закону, однак відповідачем за період з 13.10.2014 по день звернення із заявою, позивачу здійснюється нарахування та списання відсотків за користування кредитними коштами.

Враховуючи, що позивач заперечує факт передачі стороннім особам пін-коду картки для здійснення вказаних операцій, а будь-яких доказів того, що остання сама сприяв незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, здійснені по рахунку позивача 19.08.2016 року відповідачем суду не надано, суд дійшов висновку, що дії відповідача суперечать вимогам закону, тому останнього слід зобов`язати відновити залишок кредитних коштів на її карткових рахунках позивача № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 до їх початкового стану, у якому вони були перед виконанням несанкціонованої операції 13.10.2020 щодо зняття коштів у сумі 330,00 грн. та списати нараховані у зв`язку із цим комісію, відсотки, пеню.

Щодо розподілу судових витрат по справі, суд зазначає таке.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із проведенням експертизи.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивач при зверненні до суду із позовною заявою звільнена від сплати судового збору на підставі п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову, то судовий збір в розмірі 840 грн. підлягає стягненню на користь держави з відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано договору про надання правової допомоги, акту приймання-передачі наданих послуг та належного розрахунку на підтвердження понесених нею витрат за надання правничої допомоги.

У зв`язку із відсутністю в матеріалах справи документів, що підтверджують та обґрунтовують заявлену позивачем попередню суму судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, у розмірі 13500 грн., суд вважає, що у стягненні судових витрат за надання правничої допомоги слід відмовити за необґрунтованістю.

На підставі ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п.8, 9 розділу VI Постанови правління Національного Банку України від 05.11.2014 року № 705 « Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» та керуючись ст.ст.4, 12,13, 81, 247, 263- 265, 268, 274-279, 280-283 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Зобов язати Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (49073, м. Дніпро, вул. батумська, 11, ) відновити залишок кредитних коштів на рахунках ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , відкритих за договором № SAMAB9604, до стану у якому він був перед виконанням несанкціонованої операції 13.10.2014.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (49073, м. Дніпро, вул. батумська, 11, ) списати нараховані з 13.10.2014 по картках/рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 відкритих за договором № SAMAB9604, яку видано на ім`я ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) грошові кошти, обраховані як тіло кредиту (кредитного ліміту), відсотки за користування кредитом (кредитним лімітом) та інші штрафні санкції за користування кредитом (кредитним лімітом).

Зобов`язати Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (49073, м. Дніпро, вул. батумська, 11, ) відновити залишок кредитних коштів на карткових рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 відкритих за договором № SAMAB9604, яку видано на ім`я ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до початкового стану, у якому він був перед виконанням несанкціонованої операції щодо перерахунку коштів у сумі 330,00 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (49073, м. Дніпро, вул. батумська, 11, ) на користь держави 840 грн. судового збору.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк