Дата документу 22.12.2020 Справа № 335/5620/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/5620/20 Головуючий у 1 інстанції: Калюжна В.В.
Провадження № 22-ц/807/3666/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2020 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроніс України», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СК «Євроніс України», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2020 року позовну заяву залишено без розгляду.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції керувався приписами п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, виходячи з того, що в судове засідання, призначене на 02 вересня 2020 року, позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив. У судове засідання, призначене на 01 жовтня 2020 року, від представника позивача надійшло письмове клопотання про відкладення судового засідання, проте, позивач особисто повторно не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки, та не надав доказів поважності причини його неявки до суду, заяв про розгляд справи у його відсутність також не надходило.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що участь у справі ОСОБА_1 приймав через свого представника - ОСОБА_4 . Перше судове засідання по цій справі було призначено на 10 серпня 2020 рок, його представник прибув у судове засідання на проте воно не відбулося. Друге судове засідання було призначено на 01 жовтня 2020 року. 30 вересня 2020 року представник ОСОБА_1 на офіційну електрону адресу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя направив вмотивоване клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з перебуванням у відрядженні. У клопотанні також зазначалось, що ОСОБА_1 не міг самостійно захищати свої інтереси через відсутність юридичних знань. Посилання суду на неявку позивача та його представника у судове засідання 02 вересня 2020 року є таким, що не відповідає дійсності.

Учасники справи своїм правом на подання відзиву не скористались.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

Вичерпний перелік підстав залишення заяви без розгляду наведений у ст. 257 ЦПК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Частиною 5 ст. 223 ЦПК України встановлено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Умовою для застосування ч. 5 ст. 223 та п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України є повторність (двічі поспіль) неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином про час і місце судового розгляду.

Встановлено, що підставою для залишення заяви без розгляду стали неявки позивача в судові засідання, призначені на 02 вересня 2020 року та 01 жовтня 2020 року.

З матеріалів справи також вбачається, що 30 вересня 2020 року представник позивача ОСОБА_4 надіслав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю прибути до суду через його перебування у відрядженні у м. Києві для участі у судовому засіданні Верховного Суду, призначеному на 01 жовтня 2020 року (а.с. 60-61). На підтвердження зазначених обставин суду надано копію ухвали про призначення судового засідання на 01 жовтня 2020 року, та копії посадочних документів (а.с. 62-64).

Однак вказана обставина не була врахована судом першої інстанції, оскільки підставою для залишення позовної заяви без розгляду, стала саме повторна неявка ОСОБА_1 .

Проте, судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги те, що ОСОБА_1 приймав участь у розгляді справи через свого представника ОСОБА_4 .

Крім того, матеріали справи не містять доказів, що судом вирішувалося питання про обов`язкову участь позивача у розгляді справи. В оскаржуваній ухвалі також відсутнє обґрунтування яким чином неявка ОСОБА_1 перешкоджає розгляду справи.

Також, щодо судового засідання, призначеного на 02 вересня 2020 року, колегія суддів зазначає наступне.

Так, приписами ч. 1 ст. 248 ЦПК України встановлено, що у судовому засіданні секретар судового засідання забезпечує ведення протоколу судового засідання, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Проте, в порушення вищезазначеної процесуальної норми, протокол судового засідання від 02 вересня 2020 року в матеріалах справи відсутній.

У рішенні від 26.07.2018 року у справі «Bartaia v. Georgia» Європейський суд з прав людини відзначив, що коли сторона просить перенести слухання на підставі відсутності адвоката, стверджуючи, що це є завадою для захисту, очікується, що національний суд розгляне прохання й відреагує на нього. Суд не погоджується з тим, що зайнятість адвоката в іншому слуханні не є вагомою причиною для відстрочення. Такий надмірно формальний та негнучкий підхід суперечить принципу належної обачності, який повинні застосовувати національні суди для забезпечення ефективного здійснення прав, гарантованих ст.6 Конвенції. У світлі викладеного, ЄСПЛ дійшов висновку, що право заявника на ефективну участь у розгляді та право на рівність у засобах захисту своїх інтересів було обмежене, що несумісно з принципами §1 ст.6 конвенції.

Суд повинен забезпечити особі реальний, а не формальний доступ до правосуддя, що гарантовано ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 р., в контексті забезпечення права особи на ефективний засіб юридичного захисту передбаченого ст. 13 даної Конвенції. Ця Конвенція підлягає застосуванню національними судами відповідно до правил ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це право не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу до суду потребує регулювання з боку держави. Для такого регулювання держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду, але застосовані ними обмеження не повинні звужувати чи применшувати можливості доступу до суду в такий спосіб або настільки, що нівелюється сама сутність цього права (див. mutatis mutandis рішення від 12 липня 2001 року у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини" (Prince Hans-Adam II Of Liechtenstein v. Germany), заява № 42527/98, § 44).

Право доступу до правосуддя, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, може зазнавати обмежень, що застосовуються на розсуд держави-члена. Суд повинен встановити "розумну пропорційність" зазначених обмежень меті їх запровадження, а також з`ясувати, чи не звужується вказане право в результаті їх застосування. (справа "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії" рішення від 23 червня 1995 року).

З викладеного слідує, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду з підстав повторної неявки позивача без поважних причин.

Відповідно до положень ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню на підставі ст. 379 ЦПК України, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 376, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2020 року по цій справі - скасувати, справу направити для продовження розгляду по суті до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 29 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: