Дата документу 28.12.2020 Справа № 331/7564/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/3670/20 Головуючий у 1-й інстанції: Антоненко М.В.
Є.У.№ 331/7564/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» до ОСОБА_1 , треті особи ПрАТ «СК «Україна», Моторно (транспортне) страхове бюро України про стягнення грошових коштів,

із апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ПрАТ «СК «Україна», Моторно (транспортне) страхове бюро України про стягнення грошових коштів. Позивач зазначав, що 27.03.2015 між ПрАТ «СК «Арсенал страхування» та ТОВ «Автоформула Центр» було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 480/15-Т/Зп115, згідно якому ПрАТ «СК «Арсенал страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «BMW 520i», д/н НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

07.04.2015 на перехресті проспекту Леніна та вул. Лєрмонтова у м. Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого транспортного засобу марки «BMW 520i», д/ н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , автомобіля Scoda Octavia НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «ВАЗ», д/н НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 23.04.2015 водія автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_1 визнано винуватим у порушенні п.12.3 Правил дорожнього руху, які призвели до вищевказаного ДТП, та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Внаслідок даної ДТП застрахованому транспортному засобу марки «BMW 520і», д/н НОМЕР_1 були спричинені значні механічні пошкодження, а його власнику завдані майнові збитки. Відповідно до рахунку-фактури № 26160 від 08.04.2015 вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 120 968, 74 грн.

На виконання умов договору страхування наземного транспорту № 480/15-Т/ЗпІ 15 від 27.03.2015 на підставі розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту №480/15-Т/ ЗП115-1-1 від 24.04.2015 та рахунку № 26160 від 08.04.2015 ПрАТ «СК «Арсенал страхування» провело виплату страхового відшкодування у сумі 120 968, 74 грн., а також 450 грн. за висновок експертного автотоварознавчого дослідження із визначення вартості матеріального збитку № 39/04 від 15.04.2015, наданого ФОП ОСОБА_4 .

Цивільно-правова відповідальність водія «ВАЗ», д/н НОМЕР_3 на момент ДТП була застрахована ПрАТ «СК «Україна», поліс АІ 5585763, проте відповідно інформації Центральної Бази МТСБУ даний поліс на дату ДТП не діяв. Крім того вказана страхова компанія за систематичне та грубе порушення законодавства у сфері надання фінансових послуг була позбавлена права укладати договори страхування з липня 2015 року. Таким чином ПрАТ «СК «Україна» тривалий час не здійснює виплати страхового відшкодування. Отже, цивільно-правова відповідальність водія «ВАЗ», д/н НОМЕР_3 на момент ДТП фактично не була застрахована.

Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач ПрАТ «СК «Арсенал страхування» просило стягнути з ОСОБА_1 страхове відшкодування в порядку регресу в сумі 121 418,74 грн., а також відшкодувати судові витрати у сумі 1821,28 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні позову.

Судове рішення мотивовано тим, що правовідносини, які виникли між позивачем ПрАТ «СК «Арсенал страхування» і відповідачем ОСОБА_1 у зв`язку із виплатою страховою компанією на користь потерпілої сторони страхового відшкодування засновані на суброгації переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Проте, оскільки цивільно-правова відповідальність завдавача шкоди ОСОБА_1 застрахована в ПрАТ «СК «Україна», вказана страхова компанія і повинна відповідати за завдану шкоду в межах ліміту відповідальності страховика.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про часткове задоволення позову ПрАТ «СК «Арсенал страхування» посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи і неправильну оцінку зібраним у справі доказам. Страхова компанія указує, що за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу відшкодувало потерпілому ОСОБА_2 на підставі ст.27 Закону України «Про страхування» реальні збитки в розмірі 121 418,74 грн. На третю особу ПрАТ «СК «Україна» як страховика відповідача покладений обов`язок у межах ліміту, однак на даний момент ПрАТ «Україна» є банкротом. Гранична сума страхової виплати ПрАТ «СК «Україна» становить 49 000,00 грн. (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну автомобілю за вирахуванням франшизи, встановленої полісом). Тому відповідно до ст.1194 ЦК України ОСОБА_1 як винуватець ДТП зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, що складає 72 418,74 грн.

Копія апеляційної скарги і ухвала про відкриття апеляційного провадження отримані відповідачем 07.12.2020 року.

У відзиві на апеляційну скаргу, яка надійшла до суду 24.12.2020, ОСОБА_1 зазначає, що учасниками ДТП, крім нього, були інші водії, проте позивач не зазначав, чи притягалися вони до адміністративної відповідальності. Вважає, що страховою компанією не надано доказів на підтвердження факту пошкодження застрахованого автомобіля з вини відповідача, виплати потерпілій особі страхового відшкодування, розміру заподіяної шкоди. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Правовідносини, які склались між сторонами у справі, регулюються нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Встановлено, що 27.03.2015 між ТОВ «Автоформула Центр» та ПрАТ «СК «Арсенал страхування» був укладений договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №480/15-Т/Зп115, згідно якому ПрАТ «СК «Арсенал страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «BMW 520i», д/н НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. Згідно договору ОСОБА_2 є вигодонабувачем (а.с.4-8).

07.04.2015 на перехресті проспекту Леніна та вулиці Лєрмонтова у м. Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу марки «BMW 520i», д/ н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , автомобіля Scoda Octavia НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «ВАЗ», д/н НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 23.04.2015 ОСОБА_1 визнано винним у скоєні ДТП за участю автомобіля марки «BMW 520i», д/ н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 (а.с.11).

Відповідно до рахунку фактури №26160 від 08.04.2015 вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу марки «BMW 520i», д/ н НОМЕР_1 складає 121 968, 74 грн. Вартість матеріального збитку встановлена експертним авто товарознавчим дослідженням №39/04 від 15.04.2015 (а.с.14-15).

Згідно платіжному дорученню №16954 від 28.04.2015 ПрАТ «СК «Арсенал страхування» здійснило потерпілому виплату страхового відшкодування в сумі 120 968,74 грн.(а.с.16).

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а покладення обов`язку відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування та сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, вони не ґрунтуються на зібраних у справі доказах, а тому з ними не можна погодитися.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно умов договору страхування.

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з одного боку і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування» з іншого боку регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП водія ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «Україна», страховий поліс № АІ/5585863, ліміт за шкоду майну 50 000 грн, франшиза 1000 гривень (а.с.98,99). Під час розгляду справи в суді першої інстанції було з`ясовано, що ПрАТ «Україна» 08.08.2019 припинило своє існування.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахував свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Правову позицію щодо подібних правовідносин висловив Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові № 686/17155/15-ц від 03.10.2018, де зазначив, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням замін зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягав заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодуванні (страхової виплати). На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу та франшизи, а за решту безпосередній винуватець ДТП.

Зважаючи на те, що страховик відповідача припинив своє існування та з урахуванням того, що страховий поліс № АІ/5585863 передбачав ліміт за шкоду майну 50 000 грн. та франшизу в сумі 1000 грн.відповідач як винуватець ДТП в порядку суброгації зобов`язаний відшкодувати позивачеві різницю, яка становить відповідно 72 418,74 грн.

Решта коштів може бути відшкодована страховій компанії за рахунок фондів МТСБУ, залученого до участі у розгляді справи як третя особа.

Заперечення ОСОБА_1 , викладені у відзиві на апеляційну скаргу, щодо недоведеності його вини у завданні шкоди застрахованому автомобілю, факту виплати страхового відшкодування, вини інших учасників ДТП, є неспроможними та спростовуються вищевказаними письмовими доказами.

За положенням ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відповідальності, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

На підтвердження доводів про вину інших учасників ДТП відповідач суду будь-яких належних і допустимих доказів не надав, клопотання про витребування таких доказів суду не заявляв.

За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ст.ст.376, 141 ч.13 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову і стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача 72 418,74 грн. на відшкодування збитків і 4 239,30 грн. компенсації судових витрат зі сплати судового збору у суді першої і апеляційної інстанцій (1086,28 грн. судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції та 3153,00 грн. розгляд апеляційної скарги).

Керуючись ст. ст. 268, 369 ч.1, 374,375,382 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2020 року у цій справі скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,ІПН: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» (МФО325365, , юридична адреса:м.Київ, вул.Борщагівська, 154) 72 418,74 грн.( сімдесят дві тисячі чотириста вісімнадцять гривень 74 копійки) на відшкодування збитків.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» (МФО325365, , юридична адреса:м.Київ, вул.Борщагівська, 154) 4 239,30 грн. )чотири тисячі двісті тридцять дев`ять гривень 30 копійок) компенсації судових витрат зі сплати судового збору у суді першої і апеляційної інстанцій.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська