КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_12. ,

представника відповідача

ОСОБА_4 . ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особа: Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області про визнання незаконними розпоряджень Києво-Святошинської районної державної адміністрації, визнання недійсними та скасування державної реєстрації державних актів на право приватної власності на земельну ділянку, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації земельних ділянок та відомостей про державну реєстрацію речового права,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом, згідно з яким, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог від 12.03.2018 року та заяву про виправлення описки в прохальній частині позову від 04.06.2018, просив:

- Визнати незаконним розпорядження Києво-Святошинської РДА Київської області від 07.12.2012 року за № 3266 в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за межами населеного пункту ОСОБА_7 ;

- Визнати незаконним розпорядження Києво-Святошинської РДА Київської області від 12.12.2012 року за № 3404 в частині затвердження проекту та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за межами населеного пункту ОСОБА_7 ;

- Визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію державного акту на право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:003:5006, виданого на ім'я ОСОБА_7 12.12.2012 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі № 11244, серії ЯЙ № 416685;

- Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер :06:003:5006, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В., зареєстрований в реєстрі за № 3239, скасувавши його державну реєстрацію та право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :06:003:5006;

- Визнати незаконним та скасувати розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 3777 від 29.12.2012 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для ведення індивідуального в частині земельної ділянки розміром 2,0000 га, кадастровий номер :06:003:5006, за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, Гореницька сільська рада, на ім`я ОСОБА_4 ;

- Визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер :06:003:5006, виданий на ім`я ОСОБА_4 29.12.2012 року та зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі № 45505 серії ЯЙ 416685;

- Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:5006;

- Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:5041, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 30.07.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Мурзак С.О., скасувати номер запису про право власності (в державному реєстрі прав) 6510086 та право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку з кадастровим номером :06:003:5041;

- Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:5042, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Мурзак С.О., скасувати номер запису про право власності (в державному реєстрі прав) та право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку з кадастровим номером :06:003:5042;

- Скасувати державну реєстрацію та відомості про державну реєстрацію речового права ОСОБА_4 на земельні ділянки кадастрові номери :06:003:5041, :06:003:5042, :06:003:5043, :06:003:5044, :06:003:5045, :06:003:5046, :06:003:5047, :06:003:5048, :06:003:5049, :06:303:5050, :06:003:5051, :06:003:5062, :06:003:5052, :06:003:5053, :06:003:5054, :06:003:5055, :06:003:5056, :06:003:5057, :06:003:5058, які утворились в результаті поділу земельної ділянки кадастровий номер :06:003:5006.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що він був членом Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченка та йому, як власнику земельною паю, було виділено земельну ділянку в натурі (на місцевості) під № НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н , Гореницька сільська рада.

У зв`язку з цим, ним було розроблено проект землеустрою та земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :06:003:0030.

Проте, вказаний проект землеустрою йому було повернуто, оскільки на його земельній ділянці була сформована інша земельна ділянка із кадастровим номер :06:003:5006, яка в подальшому була розподілена на 22 земельні ділянки.

Крім того, як йому стало відомо під час розгляду справи, розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 07.12.2012 року за № 3266 ОСОБА_7 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, а 12.12.2012 року Києво-Святошинська РДА прийняла розпорядження № 3404 про затвердження проекту та передачу у власність спірної земельною ділянки. На підставі вказаного розпорядження останньому було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ №416685.

Разом з тим, 22.12.2012 року ОСОБА_7 відчужив спірну земельну ділянку ОСОБА_4 відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В.

Розпорядженням Києво-Святошинської РДА від 29.12.2012 року за № 3777 було змінено цільове призначення земельної ділянки із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для ведення індивідуального садівництва. На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_4 було видано державний акт на право власності на спірну земельну ділянку серії ЯЙ № 346865.

В подальшому, ОСОБА_4 провела поділ земельної ділянки на 22 окремі земельні ділянки, дві з яких відчужила ОСОБА_8 .

В свою чергу, вказує, що Києво-Святошинська РДА не мала права приймати жодних розпоряджень про передачу спірної земельної ділянки іншим особам, оскільки він є єдиним законним власником земельної ділянки, виділеної йому як земельний пай.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.06.2019 року у задоволенні позову відмовлено (т. 3, а.с.144-160).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зазначає, що вищенаведене рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Так, в обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що відсутність доказів направлення для погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:5006 у його власність, не може бути підставою для відмови у задоволенні його позовних вимог, оскільки у своєму позові він не ставить питання про законність дій Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області при відмові у наданні погодження.

Також, вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що він вже реалізував своє право на земельну частку (пай), як колишній член КСП ім. Т. Шевченка, шляхом отримання у власність земельною ділянки площею 0,5051 га, адже його пай, як члена КСП ім. Т. Шевченка, складався із спірної ділянки розміром 1,9765 га та земельної ділянки розміром 0,5051 га.

При цьому, зазначає, що отримання ним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку розміром 0,5051 га не може виключати його права власності на земельну ділянку, яка є предметом спору (т. 3, а.с. 166-181).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02.09.2019 року відкрито провадження у справі та надано строк для подання відзиву (т. 3, а.с. 212, 213).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12.09.2019 року справу призначено до розгляду (т. 3, а.с. 235, 236).

Позивач та його представник у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Інші учасники справи у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також вимоги ст. 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач був членом Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченка.

29.10.2003 року Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області на підставі вимог ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Указу Президента України від 08.08.1995 року за № 720/95 «Про паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» прийняла розпорядження № 438 про виділення земельних ділянок особам, які мають право на земельну частку (пай).

22.12.2005 року Києво-Святошинською районною державною адміністрації Київської області було прийнято розпорядження № 678 про внесення змін до розпорядження № 438, згідно з яким виділено в рахунок не витребуваних земельних ділянок земель колективної власності КСП імені Шевченка, рілля №№ 121, 128, 232, 327, 345, 346, 470, 476, 495, 506, 572, 573, 616, 686, 730 та земель резерву Гореницької та Петрушківської сільських рад особам, які мають право на земельну ділянку (пай) за списком, згідно додатку.

Відповідно до протоколу зборів членів КСП ім. Т. Шевченка від 23.12.2005 року земельні ділянки були між ними розподілені та позивачу була виділена земельна ділянку під № НОМЕР_1 відповідно до викопіювання проекту формування території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

03.12.2007 року Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області прийняла розпорядження № 806 про внесення змін до розпорядження № 438 та № 678, яким п. 2-1 викладено в наступній редакції: «Виділити за рахунок земель резервного фонду та земель запасу Гореницької та Петрушківської сільських рад земельні ділянки особам, які мають право на земельну ділянку (пай) за списком згідно додатку».

05 грудня 2007 року Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області надано дозвіл за № 07-34-5658 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Передбачено, що розглянувши клопотання 36-ти громадян працівників реформованого КСП ім. Шевченка, які були пропущені в додатку до державного акта на право колективної власності КСП ім. Шевченка, відповідно до ст.118 та п.12 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, районна державна адміністрація надає дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 36-ти працівникам реформованого КСП ім. Шевченка (згідно додатку), без урахування агровиробничих груп грунтів у рівних частинах кожному, які були пропущені в додатку до державного акта на право колективної власності КСП ім. Шевченка, за рахунок земель запасу Гореницької та Петрушківської сільських рад для ведення особистого селянського господарства.

При цьому, відповідно до договору № 2303, укладеного 29.03.2008 року між замовником гр. ОСОБА_11 та ДП «Київський інститут землеустрою» (Виконавець) останній бере на себе зобов`язання щодо складання проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Разом з тим, згідно з листом ДП «Київського науково-дослідного та проектного інституту землеустрою» від 07.11.2016 року за № 01/10-05/572, замовнику було відмовлено у реєстрації земельної ділянки на підставі розробленої документації із землеустрою, оскільки відповідно до даних Публічної кадастрової карти в межах земельної ділянки, що відводилася у власність ОСОБА_1 , сформована інша земельна ділянка з кадастровим номером :06:003:5006.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 3404 від 12.12.2012 року було затверджено проекту та передачу у власність земельної ділянки, кадастровий номер :06:003:5006, на ім`я ОСОБА_7 .

На підставі вказаного розпорядження 18.12.2012 року ОСОБА_7 отримав державний акт на право приватної власності серії ЯЙ № 416685.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В., ОСОБА_7 відчужив спірну земельну ділянку ОСОБА_4 .

Розпорядженням Києво-Святошинського РДА № 3777 від 29.12.2012 року змінено цільове призначення земельної ділянки із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для ведення індивідуального садівництва.

29.12.2012 року ОСОБА_4 було видано державний акт на право приватної власності на спірну земельну ділянку серії ЯЙ № 346865.

В подальшому спірна земельна ділянка була розділена на 22 земельні ділянки з кадастровими номерами: :06:003:5041, :06:003:5042, :06:003:5043, :06:003:5044, :06:003:5045, :06:003:5046, :06:003:5047, :06:003:5048, :06:003:5049, :06:003:5050, :06:003:5051, :06:003:5062, :06:003:5052, :06:003:5053, :06:003:5054, :06:003:5055, :06:003:5056, :06:003:5057, :06:003:5058, :06:003:5059, :06:003:5060, :06:003:5061.

Згідно з договорами купівлі-продажу від 30.07.2014 року ОСОБА_4 відчужила ОСОБА_6 земельні ділянки з кадастровими номерами :06:003:5041, :06:003:5042.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, зазначав, що Києво-Святошинська РДА не мала права приймати жодних розпоряджень про передачу спірної земельної ділянки іншим особам, оскільки він є єдиним законним власником земельної ділянки, виділеної йому як земельний пай.

Так, відповідно до вимог ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про порядок відведення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку; приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв). Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

За положеннями ст. 7 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) розробляється землевпорядними організаціями, погоджується відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною адміністрацією і затверджується на зборах більшістю власників земельних часток (паїв).

У проекті землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) визначаються місце розташування земельних ділянок, їх межі та площі сільськогосподарських угідь, що підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв), їх цільове призначення, дії обмежень (обтяжень) у використанні, цільове призначення.

Статтею 9 вказаного Закону встановлено, що розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Результат розподілу оформляється відповідним протоколом та затверджується відповідною сільською, селищною чи міською радою або державною адміністрацією і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв).

При цьому, слід зазначити, що розроблення документації із землеустрою не є правовстановлюючим документом, спрямованим на набуття, зміну або припинення прав та обов`язків сторін (п.2.2. Постанови пленуму ВГСУ від 17 травня 2011 року №6).

В свою чергу, порядок вирішення можливості особи реалізувати своє право на земельну частку у випадку виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) передбачено Постановою Кабінету Міністрів України № 122 від 04.02.2004 року «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)», за положеннями п. 3 якої у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про: коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю).

Згідно вимог статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації; право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами.

Також, за змістом положень ст. 118 Земельного кодексу України передача земельної ділянки у власність відбувається після певної процедури розроблення проекту землеустрою та розглядом і затвердженням його відповідним органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування.

Однак, враховуючи те, що, як вже зазначалося вище, дозвіл на розроблення проекту землеустрою позивачу було надано Києво-Святошинською районною державною адміністрацією лише 05.12.2007 року, в той час як набуття у власність земельної ділянки мало відбутися після складання відповідного проекту землеустрою, проходження певної процедури погоджень і затвердження цього проекту, твердження позивача про набуття ним у власність земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0030, за відсутністю розробленого та затвердженого проекту землеустрою, є безпідставними.

Крім того, слід зазначити, що згідно з розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 806 від 03.12.2007 року, на яке позивач посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог, прийнято рішення про виділення за рахунок земель резервного фонду та земель запасу Гореницької та Петрушківської сільських рад земельні ділянки особам, які мають право на земельну частку (пай) за списком згідно додатку, до якого включений позивач.

Тобто, права осіб, які не були включені до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) КСП ім. Шевченка, були відновлені не шляхом коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору), а - наданням зазначеним громадян земельних ділянок із земель резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю).

При цьому, громадянам, які не були включені до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) КСП ім. Т. Шевченка, виділені землі не ті, які були надані цьому КСП, не землі резервного фонду саме КСП ім. Т. Шевченка, а землі резервного фонду та землі запасу Гореницької та Петрушківської сільських рад.

За вказаних обставин, оскільки процедура виділення даних земельних ділянок була іншою, ніж передбачена Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», твердження позивача про момент набуття права власності ним на земельну ділянку з моменту видачі розпорядження про виділення земель особам які мають право на земельну частку (пай) є помилковими.

Таким чином, встановивши відсутність порушень права позивача на набуття у власність земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0030, суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги, з огляду на встановлені обставини справи, жодним чином не впливають на спірні правовідносини, оскільки не доводять та не спростовують факту відсутності порушень права позивача на набуття у власність земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0030.

Водночас, слід наголосити, що звертаючись з даними позовними вимогами, позивач фактично просить ухвалити судове рішення, яким позбавити права власності на землю відповідачів, яке набули його з дозволу відповідних державних органів.

Щодо цього слід наголосити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17.07.1997, ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Здійснюючи публічно-правові функції в сфері надання земельної ділянки у власність відповідно до ст.ст. 81, 116, 118, 121 ЗК України, Києво-Святошинська районна державна адміністрація діяла як суб`єкт владних повноважень і повинна була приймати рішення в межах чинного на той час законодавства.

Правонабувач земельної ділянки (у даному випадку ОСОБА_7 ), не мав і не міг мати можливості перевірити правильність рішень Києво-Святошинської районної державної адміністрації щодо реалізації нею наданої законодавством компетенції.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30.06.2006 визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003 майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила.

У наведеній справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» суд акцентує увагу на Рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 у справі «Стретч проти Об`єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії», виходячи зі змісту пунктів 32-35 якого, звертаючись із заявою до уповноважених органів та, виконуючи визначені чинним законодавством умови, та, дотримуючись відповідного порядку, відповідач мав право очікувати про набуття майнового права в значенні статті 1 Першого Протоколу Конвенції.

Європейський суд з прав людини в Рішенні «Стретч проти Об`єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» також зазначив про те, що є неприпустимими визнання недійсним договору, відповідно до якого покупець отримав певні права від держави, та подальше позбавлення його цього права на підставі того, що державний орган порушив закон.

Таким чином, ОСОБА_7 (первісний набувач), а в подальшому й ОСОБА_4 , які діяли добросовісно, виконували всі передбачені законодавством дії щодо отримання у власність земельної ділянки, не повинні нести відповідальність за помилки допущені органами державної влади, якщо такі були, при відведенні земельної ділянки.

Більш того, слід наголосити, що позивач, маючи право на земельний пай, може звернутися до відповідного державного органу для виділення йому земельної ділянки з дотриманням законодавчо визначеної процедури.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Щодо розподілу судових витрат, слід зазначити, що у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, понесені заявником судові витрати за подання апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особа: Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області про визнання незаконними розпоряджень Києво-Святошинської районної державної адміністрації, визнання недійсними та скасування державної реєстрації державних актів на право приватної власності на земельну ділянку, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації земельних ділянок та відомостей про державну реєстрацію речового права - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 12 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська