Справа № 415/7371/17
Провадження №2/415/49/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Луньової Д.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Рибки Я.Ю.,

за відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (злочином),

ВСТАНОВИВ:

До Лисичанського міського суду Луганської області 22 листопада 2017 року звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (злочином) в розмірі 20000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, 03.05.2014 р. ОСОБА_3 під час сварки наніс йому два удари ножем в живіт та в плече, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колотого поранення черевної стінки, різаної рани правого плеча, що спричинило розлад здоров`я. Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 19.09.2017 по справі № 415/2844/17 ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 125 ч. 2 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. В ході досудового розслідування позивача визнано потерпілим по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Даним злочином позивачеві було завдано моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях. Позивач оцінює моральну шкоду у 20 000 грн. і просить стягнути її з відповідача.

Відповідач надав суду відзив, в якому позов не визнав, оскільки позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди.

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, завчасно, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд розглядає справу без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 77 ЦПК України належним визнається доказ, який містить інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми доказами у відповідності до ст. 80 ЦПК України є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, встановив наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Згідно ухвали Лисичанського міського суду Луганської області від 19.09.2017 по справі № 415/2844/17 (а.с. 3) 03 травня приблизно о 10 годині обвинувачений ОСОБА_2 , знаходячись в районі будинку АДРЕСА_1 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, діючи на грунті виниклих в ході сварки неприязливих стосунків, завдав невстановленим в ході слідства, плоским одностороннє-загостреним колюче-ріжучим предметом, маючим ширину в найбільш широкій діючій частині не більше 1,6 см, два удари по тілу потерпілого ОСОБА_1 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани епігастральної області зліва та різаної рани правового плеча, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Дії ОСОБА_2 кваліфіковані як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України. ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження закрито.

Ухвала Лисичанського міського суду від 19.09.2017 р. набрала законної сили 25.10.2017 р., що вбачається з ухвали Апеляційного суду Луганської області від 25.10.2017 р. (а.с.а.с.70-71)

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, ухвалою Лисичанського міського суду від 19.09.2017 по справі № 415/2844/17 встановлено факт спричинення ОСОБА_2 03 травня 2014 року ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у вигляді колото-різаної рани епігастральної області зліва та різаної рани правового плеча.

Зазначений вирок в силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України є обов`язковим для суду.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.2 п.9 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За ч. 1 ст. 1167 ЦПК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦПК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та моральних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, маральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Факт спричинення ОСОБА_1 внаслідок нанесення ударів ножем відповідачем фізичних та моральних страждань у суду сумнівів не викликає.

Розмір відшкодування моральної шкоди у 20 000 грн. суд вважає завищеним.

Суд, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, керується вимогами, передбаченими ч.3 ст.23 ЦК України, та вважає встановленими наступні обставини, які мають істотне значення: позивач відчував фізичний біль та моральні страждання в момент спричинення йому тілесних ушкоджень відповідачем, переймався станом свого здоров`я, опасався за своє життя. При цьому суд враховує вимоги розумності і справедливості та вважає справедливим визначити моральну шкоду, яка була завдана відповідачем позивачу у розмірі 2000 грн.

Тому позов підлягає частковому задоволенню, як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами, які перевірені дослідженими судом доказами.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору на підставі ч.1 п.2 ст.5 Закону України «Про судовий збір» як позивач у справі про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я. Судовий збір, який підлягає сплаті за подання позовної заяви, становить 640 грн. Оскільки суд дійшов до переконання про часткове задоволення позову, а саме у розмірі 2000 грн., то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 64 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 11, 16, 23, 1177, 1167, 1168 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 5,11-13, 81, 82, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням (злочином), в розмірі 2 000,00 (дві тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 64 грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Луганського апеляційного суду або через Лисичанський міський суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 23.12.2020 р.

Суддя: Д.Ю. Луньова