Справа № 523/8757/19
Провадження №2/523/1827/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого судді - Малиновського О.М.

за участю секретаря - Шевчук М.Є.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрація Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення способу участі у вихованні дітей,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами в яких послався на те, що від спільного шлюбу між ним та ОСОБА_3 народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На теперішній час шлюбні відносини між ними припинені, вони проживають окремо, при цьому діти проживають разом з матір`ю. Між ними 24.11.2017р. було укладено договір про участь у вихованні та утриманні дочки ОСОБА_6 , де було визначено спосіб та порядок його спілкування з дочкою. На виконання договору він систематично забирав дочку додому та підтримував з нею добрі стосунки. Однак, останній час відповідач почала чинити перешкоди у побаченнях, як з дочкою так і з сином, та з 01.05.2019р. він не бачить дітей. Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_2 просить усунути перешкоди у спілкуванні з дітьми, які чиняться ОСОБА_3 шляхом визначення способу його участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, а саме: систематичних побачень щовівторка та щочетверга з 16.00 години по 21.00годину, за місцем проживання батька, без присутності матері; перебування дітей з батьком з 09.00 години суботи до 12.00 години неділі за місцем проживання батька, без присутності матері дітей; перебування дітей з батьком за місцем його проживання на протязі 14 днів щорічно під час знаходження ОСОБА_2 у відпустці.

Позивач та його представник в судовому засіданні пред`явлені позовні вимоги підтримали, просять задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала посилаючись на те, що вона не надає дітей, так як ОСОБА_2 не в повному обсязі виконує свої зобов`язання по матеріальному забезпеченню дітей. Зазначає, що під час їх сварки була присутня дочка, яка отримала психологічну травму, а відтак вона не бажає більше давати дитину позивачу.

Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, заслухавши сторін, вивчивши надані сторонами докази в їх сукупності, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Так матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.09.2013р.

Під час шлюбу у сторін народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15.01.2018р. шлюб розірваний. Сторони на теперішній час проживають окремо. Малолітні діти проживають з матір`ю, ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 проживає в квартирі АДРЕСА_2 , яка належить його сестрі на праві особистої власності.

Згідно нотаріально посвідченого договору від 24.11.2017р., укладеного між ОСОБА_2 (батько) та ОСОБА_3 (мати), встановили, що Батько має право безперешкодно відвідувати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Дитина) за місцем її проживання чи перебування у будь-який час, за попередньою домовленістю з Матір`ю, а також має право спілкуватись з Дитиною поза місцем її проживання та брати до свого місця проживання, за її бажанням та з урахуванням стану здоров`я, у суботу та неділю, двічі на місяць. Батько має право безперешкодно особисто вітати дитину з Днем Народження, іншими святами. З метою оздоровлення Дитини ОСОБА_8 має право щороку спільно відпочивати з Дитиною без присутності Матері 14 календарних днів. Батько має право безперешкодно спілкуватись з Дитиною у сприятливий для неї час засобами телефонного зв`язку, через мережу інтернет, а також безперешкодно відвідувати будь-які дошкільні, шкільні, позашкільні, навчальні заходи, гуртки, які проходять за участю Дитини.

Тобто, між сторонами була досягнута згода на участь ОСОБА_2 у вихованні та побачень з дочкою, яка відповідає вимогам ст. 157 СК України.

Зокрема частинами 1-4 згаданої статті передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

За приписами ч.1 ст.9 СК України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Отже, нормами Сімейного кодексу України визначається пріоритетність у врегулюванні сімейних відносин шляхом укладання договору, який є обов`язковий для його виконання сторонами, чим сторони по даній справі скористались та 24.11.2017р. уклали договір про систематичні побачення ОСОБА_2 зі своєю дочкою ОСОБА_9 .

Слід зазначити, що ч.7 ст.157 СК України передбачає наслідки невиконання договору у вигляді відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої другому з батьків.

Відтак, наявність нотаріально посвідченого договору щодо участі ОСОБА_2 у вихованні дочки ОСОБА_6 , який на теперішній час є чинним, не розірваний, або не визнаний недійсним у встановленому законом порядку, вказує на безпідставність пред`явлених позовних вимог в частині встановлення рішенням суду способу та порядку участі ОСОБА_2 у вихованні дочки ОСОБА_6 .

Крім того, ухвалення рішення суду в цій частині може призвести до встановлення подвійного способу та порядку систематичних побачень батька з дочкою, зокрема за договором та рішенням суду, що є недопустимим.

Що стосується позовних вимог в частині сина ОСОБА_10 , то суд виходить з наступних обґрунтувань.

Так, правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про охорону дитинства» (Закон № 2402-III), Цивільним Кодексом (ЦК) України, Сімейним Кодексом (СК) України, зокрема статтями 141, 151 СК за якими, мати, батько мають рівні права та обов`язки, щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків, щодо дитини; батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно частини першої та другої статті 159 СК якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» вказано, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні.

Суд при розгляді справи також приймає до уваги практику рішень ЄСПЛ, а саме: справа «М.С. проти України», в якій зазначено, що безсумнівно, врахування того, що слугує найкращим інтересам дитини, має вирішальне значення в кожній справі такого типу (справа «Ельшольц проти Німеччини»); справа «Нойлінґер і Шурук проти Швейцарії, в якій зазначається, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси.

При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (справа «Мамчур проти України»).

Висновками органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 16.10.2019року, було запропоновано встановити наступний спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні дітей: щовівторка та щочетверга з 16.00 години до 19.30 години з урахуванням режиму дня дітей; першу та третю суботу з 09.00 години до19.30 години, з дочкою, та на протязі двох годин з сином, враховуючи його вік; другу та четверту неділю з 09.00 години до 19.30 години, та на протязі двох годин з сином, враховуючи його вік; на протязі 10 днів під час відпустки батька щоденно, за попередньою домовленістю між батьками щодо ночівлі дитини.

З урахуванням відмови в задоволенні позовних вимог в частині визначення способу та порядку виховання дочки ОСОБА_6 , судом, висновок опіки та піклування приймається лише в частині запропонованого порядку по відношенню до сина ОСОБА_10 .

Суд вважає, що такий порядок та спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні сина є правильним та може бути прийнятий судом при ухваленні рішення суду, але ж з певними доповненнями.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою звернення позивача до суду було порушення прав, як батька, на участь у вихованні малолітнього сина без присутності матері чи інших осіб.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона не надає дітей для зустрічі з батьком в зв`язку з несплатою ним грошових коштів на їх утримання.

Суд вважає, що такі доводи відповідача є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах закону та судом повинні бути відхилені.

Також ОСОБА_3 взагалі заперечувала щодо зустріч батька з сином без її присутності.

Разом з тим, жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності матері та/або інших осіб, судом не встановлено, відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять.

Також суд, вирішуючи питання щодо порядку та способу спілкування позивача з малолітнім сином, приймає до уваги вік дитини (1,10 років), стосунки, які склалися між сторонами (неприязні відносини один до одного, відсутність спільного бажання вирішення ситуації, яка склалася в родині), дійшов висновку про те, що визначення місця спілкування позивача з сином не повинно перешкоджати йому разом з дитиною виходити на прогулянку, відвідувати заклади культури, торговельні, розважальні та інші заклади з урахуванням необхідності розвитку дитини, місця для відпочинку та оздоровлення дитини, а так само і за місцем проживання батька.

При цьому, суд виходить із тих обставин, що судовим розглядом не встановлено обставин, які б могли бути підставою для визначення такого способу спілкування позивача з малолітнім сином, який би обумовлював побачення з дитиною у присутності матері та/або інших осіб.

Отже, вирішуючи спір, встановивши, що ОСОБА_3 чинить перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з їхньою спільною дитиною, ОСОБА_10 , суд дійшов висновку про те, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, а тому визначає спосіб участі батька у вихованні малолітнього сина, що не суперечить інтересам дитини, наступним чином: щовівторка та щочетверга з 16.00 години до 19.30 години з урахуванням режиму дня дитини, без присутності матері; першу та третю суботу з 10.00 години до 12.00 години, без присутності матері; другу та четверту неділю з 10.00 години до 12.00 години, без присутності матері; на протязі 10 днів під час відпустки батька щоденно, за попередньою домовленістю між батьками щодо ночівлі дитини.

Зважаючи на стосунки позивача із відповідачкою, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що при зустрічах з дитиною не потрібно травмувати дитячу психіку, не з`ясовувати стосунки в її присутності, не налаштовувати її один проти одного, та зазначає, що дитина повинна розвиватися фізично, морально та духовно, а не перетворюватися на предмет маніпуляції між батьками та їх родичами.

Також суд вважає за необхідне попередити ОСОБА_3 про те, що частиною четвертою статті 159 СК передбачено, що у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд керується виключено інтересами малолітньої дитини, яка має право на побачення та спілкування з батьком, яке буде відповідати вимогам закону, і узгоджується з інтересами малолітньої дитини.

Керуючись ст.ст.12,13,76,141,200,206,259, 263-265,268 ЦПК України

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які чиняться з боку ОСОБА_3 , шляхом встановлення спілкування ОСОБА_11 з батьком:

-щовівторка та щочетверга з 16.00 години до 19.30 години з урахуванням режиму дня дитини, без присутності матері;

-першу та третю суботу з 10.00 години до 12.00 години, без присутності матері;

-другу та четверту неділю з 10.00 години до 12.00 години, без присутності матері;

-на протязі 10 днів під час відпустки батька щоденно, за попередньою домовленістю між батьками щодо ночівлі дитини.

В частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні, визначення способу участі у вихованні стосовно ОСОБА_12 відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 13 лютого 2020р.

Суддя