Справа № 279/3018/19
Номер рядка звіту 63
номер провадження 2/279/95/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2020 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого-судді Невмержицької О.А., з секретарем Хомутовською М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з квартири,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог, зазначив, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22.03.1994 року він є власником квартири АДРЕСА_1 . В даній квартирі проживає та зареєстрована колишня дружина ОСОБА_2 , відповідач у справі, шлюб з якою розірвано 10.09.2018 року. Проживати разом з відповідачем не може, оскільки їх спільне проживання є нестерпним. Крім того, він створив нову сім`ю та має намір проживати у своєму житлі. В разі його навідування у квартиру відповідач вчиняє сварки, псує та знищує його особисті речі, перешкоджає його приходу до квартири, позбавляє права користуватися та розпоряджатися його власністю. У квартиру навідуються сторонні особи. Всі спроби вирішити питання в добровільному порядку результатів не дали. Незважаючи на те, що відповідач має у приватній власності домоволодіння у м.Коростені, проживати в ньому не бажає, хоча частину своїх особистих речей, постільну білизну, меблі та побутову техніку з квартири вивезла. За своє проживання не здійснює в повному обсязі належну оплату, жодним чином не бере участі в утриманні квартири, її ремонті, чим завдає йому значних матеріальних збитків, зловживає своїми правами та позбавляє його права на користування належним на праві власності майном, тому просить суд захистити його права в судовому порядку.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позові та відповіді на відзив, просив їх задовольнити.

Додатково вказав, що позивач фактично маючи у власності квартиру, вимушений проживати у іншому житлі, адже відповідач чинить перешкоди у користуванні його майном, хоча членом його сім`ї не являється, за комунальні послуги майже не сплачує, має у власності житловий будинок, який отримала у спадок, однак добровільно виселятися з квартири не бажає. Будь-яких угод про безоплатне користування жилим приміщенням не укладали, позивач згоди на проживання у його квартирі не надає.

Відповідач та її представник ОСОБА_4 позов не визнали, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просили у його задоволенні відмовити.

В обґрунтування своїх заперечень також вказали, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки позивач пішов до іншої жінки, у них була усна домовленість щодо залишення її у квартирі поки навчається їх дитина, яка потребує матеріальної підтримки. Вона сплачує за комунальні послуги та будь-яких перешкод позивачу у користуванні його власністю не чинить. У житлі, що вона має у власності проживати не може, так як відсутній ремонт.

Позивачем надана відповідь на відзив.

Свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (сторони відповідача) свідчили про те, що відповідач жодних перешкод ОСОБА_1 у користуванні спірною квартирою не чинить, до квартири він навідується. Відповідач залишилась проживати в квартирі після розлучення, а ОСОБА_8 з квартири пішов сам. Вони мають спільних дітей, також відповідач має власне житло (будинок), яке вона отримала у спадок від матері.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право власності на житло від №1836 від 22.03.1994 р.

У вказаній квартирі мешкає та зареєстрована відповідач у справі ОСОБА_2 , яка вселилася в спірну квартиру, як член сім`ї власника дружина позивача ОСОБА_1 ..

10.09.2018 року шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду.

Дана квартира була постійним місцем проживання позивача, так як іншого житла він не має. В даний час, позивач тимчасово проживає за іншою адресою, створив нову сім`ю, однак має намір повернутися у свою квартиру. Всі спроби вирішити питання в добровільному порядку результатів не дали.

Відповідач має власне житло - житловий будинок, який вона отримала у спадок після смерті матері, однак проживати в ньому не бажає, оскільки не закінчено в ньому ремонт.

Вказані судом обставини сторона відповідача в судовому засіданні підтвердила.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст.1 Протоколу №1 від 1952 року, передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Аналогічні положення містить ст.321 ЦК України.

Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст.3 ЦК України).

Згідно положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідач вселилась у спірну квартиру в якості члена сім`ї власника житлового будинку і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язана, шлюб між ними розірвано, позивач згоди на її проживання у спірній квартирі не надає, відповідач має у приватній власності житловий будинок, який отримала у спадок, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК України.

Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18), а також Верховним Судом у постанові від 14.08.2019 року в справі №702/101/18.

З урахуванням наведене та аналізуючи норми закону, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають вирішенню відповідно до ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.4,12,81,141,247,263-265 ЦПК України, ст.ст.16,317,319,321,391,406 ЦК України, ст.ст. 41,55 Конституції України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 гривень 40 копійок понесених витрат за сплату судового збору та 3146,00 гривень витрат за надання професійної правничої допомоги.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня складання повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони та учасники :

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_3 , поштова адреса: АДРЕСА_3 , свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю №45/2 від 08.04.2016 року.

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник відповідача: ОСОБА_4 , місце перебування: АДРЕСА_4 , свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю №138 від 10.02.1994 року.

Повне рішення виготовлено 14.02.2020 року.

Суддя : Невмержицька О.А.