Дата документу 28.12.2020 Справа № 328/2664/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 328/2664/15 Головуючий у 1 інстанції: Каретник Ю.М.
№ 22-ц/807/3790/20 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бєлова А.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Пологівського районного суду Запорізької області від 14 вересня 2020 року по справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, ОСОБА_2 про скасування постанови від 10 грудня 2003 року слідчого Токмацького міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області про відмову у відшкодуванні шкоди, та відшкодування шкоди, завданої притягненням до кримінальної відповідальності за ч.4 ст.190 КК України, у зв`язку з нововиявленими обставинами, про виправлення описок у судовому рішенні та про ухвалення додаткового рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 14 вересня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Токмакського районного суду Запорізької області з позовом до Державної казначейської служби України, Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області, Токмацької міжрайонної прокуратури Запорізької області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування постанови слідчого Токмацького міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області Войтенка А.В. від 10.12.2003 про відмову у відшкодуванні шкоди та відшкодування шкоди, завданої притягненням до кримінальної відповідальності за ч.4 ст.190 КК України. Посилався позивач на те, що 05.03.2002 слідчим Токмацького МВ ГУМВС України Курдюковим В.Н. відносно нього було порушено кримінальну справу за ч.4 ст.190 КК України, яка постановою слідчого того ж відділу Вараниці О.О. від 16.05.2003 була закрита за відсутністю в його діях складу злочину. 08.12.2003 він звернувся до Токмацького МВ ГУМВС України і заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, але постановою слідчого Войтенко A.B. від 10.12.2003 йому відмовлено у такому відшкодуванні. Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просив суд визнати недійсною та незаконною зазначену постанову, стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду в сумі 607500 грн. та моральну шкоду, завдану притягненням до кримінальної відповідальності за ч.4 ст.190 КК України. Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди відмовлено і закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди та визнання недійсною, незаконною постанови слідчого Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 09 березня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_1 була відхилена і рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2016 року залишено без змін.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2016 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.

У вказаній заяві ОСОБА_1 просив, зокрема, відкрити провадження по перегляду рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2016 року у зв`язку з нововиявленими обставинами, які були встановлені рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 15 липня 2016 року у справі № 324/6/15-ц, 22-ц/778/17.

Як зазначив заявник, у нього виникли підстави для перегляду справи за ново виявленими обставинами у зв`язку зі скасуванням незаконної, недійсної постанови в.о. прокурора Токмацької міжрайонної прокуратури Запорізької області Саврана О.М. від 04 квітня 2014 року про відмову у відшкодуванні шкоди реабілітованому гр. ОСОБА_1 внаслідок незаконного обвинувачення за ч. 1 і ч. 3 ст. 358 КК України з 05 березня 2002 року по 28 липня 2013 року, яка бездоказово була прийнята як законна і дійсна суддею Покопцевою Д.О. Тож заявник просив переглянути рішення судді Чернігівського районного суду Запорізької області Покопцевої Д.О. від 12 грудня 2016 року про відмову у відшкодуванні шкоди у повному обсязі у зв`язку з нововиявленими обставинами, які встановлені рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 15 липня 2016 року і ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року, яка встановила законність скасування постанови в.о. прокурора Токмацької міжрайонної прокуратури Запорізької області Саврана О.М. від 04 квітня 2014 року; виправити допущені помилки у рішенні суду від 12 грудня 2016 року у найменуванні Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області; постановити додаткове рішення про судові витрати позивача ОСОБА_1 внаслідок явки у судові засідання Токмацького та Чернігівського районних судів Запорізької області (компенсації добових та проїзду).

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що при винесенні рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2016 року суддя Покопцева Д.О. обґрунтовувала відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 наявністю не скасованої постанови в.о. прокурора Токмацької міжрайонної прокуратури Запорізької області Саврана О.М. від 04 квітня 2014 року про відмову у відшкодуванні шкоди реабілітованому гр. ОСОБА_1 внаслідок незаконного обвинувачення за ч. 1 і ч. 3 ст. 358 КК України з 05 березня 2002 року по 28 липня 2013 року. При цьому, зазначена постанова була скасована рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 15 липня 2016 року і ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року. У зв`язку з цим, на переконання заявника, рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2016 року має бути переглянуте за нововиявленими обставинами, якими він вважає факти, встановлені вказаними судовими рішеннями, щодо скасування постанови в.о. прокурора Токмацької міжрайонної прокуратури Запорізької області Саврана О.М. від 04 квітня 2014 року.

Крім того, заявник вважав, що у рішенні Чернігівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2016 року а також у судових рішеннях Апеляційноо суду Запорізької області була допущена описка у назві відповідача - Токмацького міського відділу ГУМВС України в Запорізькій області, яка має бути виправлена.

Також ОСОБА_1 просив постановити додаткове рішення суду про відшкодування понесених ним судових витрат, пов`язаних із прибуттям до Токмацького та Чернігівського районних судів Запорізької області, які підтверджуються протоколами відповідних судових засідань

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заява ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2016 року у справі №328/2664/15-ц, провадження №2/329/329/2016, не підлягає задоволенню.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 24 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Токмакського районного суду Запорізької області з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області, Токмацької міжрайонної прокуратури Запорізької області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування постанови слідчого Токмацького міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області Войтенка А.В. від 10 грудня 2003 року про відмову у відшкодуванні шкоди та відшкодування шкоди, завданої притягненням до кримінальної відповідальності за ч.4 ст.190 КК України. У вказаній позовній заяві ОСОБА_1 просив суд визнати недійсною та незаконною зазначену постанову, стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду в сумі 607500 грн. та моральну шкоду, завдану притягненням до кримінальної відповідальності за ч.4 ст.190 КК України. Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди відмовлено і закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди та визнання недійсною, незаконною постанови слідчого Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 09 березня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_1 була відхилена і рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2016 року залишено без змін.

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 15 липня 2016 року у справі №324/6/15-ц, провадження №2/324/33/2016, за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Токмацької місцевої прокуратури, Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області про захист прав та інтересів виправданого громадянина, скасування постанови Токмацької міжрайонної прокуратури від 04 квітня 2014 року, стягнення матеріальної шкоди, позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково, скасовано постанову в.о. Токмацького міжрайонного прокурора Саврана О.М. від 04 квітня 2014 року про розмір та порядок відшкодування шкоди в частині відмови ОСОБА_1 у відшкодуванні шкоди, передбаченої п.1 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», а у задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було відхилено, а рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 15 липня 2016 року по цій справі залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні заяви, поданої ОСОБА_5 , суд пешої інстанції керувався положеннями ч. 1 ст. 423 ЦПК України, за якими рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

У п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» (далі Постанова Пленуму ВССУ №4) пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Згідно із п.6 Постанови Пленуму ВССУ №4 при вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 361 ЦПК України (у чинній редакції ЦПК України - ч. 2 ст. 423 ЦПК України) підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 362, 364 ЦПК України (у чинній редакції ЦПК України - ст. 424, ст. 426 ЦПК України).

Як встановив та зазначив в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції, приводом та підставою для перегляду рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2016 року ОСОБА_1 зазначає істотні для справи обставини, які не були і не могли бути відомі заявнику та суду під час розгляду його вимог про відшкодування шкоди, а саме: те, що рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 15 липня 2016 року у справі №324/6/15-ц, провадження №2/324/33/2016, було скасовано постанову в.о. Токмацького міжрайонного прокурора Саврана О.М. від 04 квітня 2014 року про розмір та порядок відшкодування шкоди в частині відмови ОСОБА_1 у відшкодуванні шкоди, передбаченої п.1 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду». Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 15 липня 2016 року по цій справі залишено без змін.

Також, в обґрунтування заяви про перегляд рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2016 року, яким було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, заявник посилається на те, що тільки після винесення 19 січня 2017 року ухвали Апеляційним судом Запорізької області починає спливати тримісячний строк на подачу заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

Крім того, заявник ОСОБА_1 зазначив, що суд має відповідно до законодавства в судовому порядку переглянути рішення від 12 грудня 2016 року щодо позовних вимог позивача ОСОБА_1 , які не були розглянуті в судовому засіданні 12 грудня 2016 року, зокрема, заяву щодо визнання права виправданого гр. ОСОБА_1 на відшкодування матеріального та морального збитків, спричинених незаконними діями відповідачів в результаті незаконного притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за ч.4 ст.190 КК України тривалістю 15 місяців, щодо визнання недійсною та незаконною постанови слідчого Войтенко A.B. від 10 грудня 2003 року про відмову реабілітованому ОСОБА_1 у відшкодуванні матеріальної шкоди, спричиненого незаконним обвинуваченням за ч. 4 ст. 358 КК України.

Окрім того, ОСОБА_1 зазначив, що в рішенні Чернігівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2016 року допущені помилки, які він просить суд виправити.

Також ОСОБА_1 просив винести додаткове рішення щодо судових витрат у зв`язку із його явкою в судові засідання Токмацького та Чернігівського районних судів (компенсації та добові, проїзд).

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що вказаний заявником ОСОБА_6 факт скасування постанови в.о. Токмацького міжрайонного прокурора Саврана О.М. від 04 квітня 2014 року про розмір та порядок відшкодування шкоди в частині відмови ОСОБА_1 у відшкодуванні шкоди не може бути визнаний нововиявленою обставиною у розумінні ч. 2 ст. 423 ЦПК України.

Так, зокрема, необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність трьох таких умов: їх існування на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; істотність даних обставин на час розгляду справи, тобто коли врахування їх судом мало б наслідком ухвалення іншого рішення.

При цьому, необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

У той же час, як зазначає сам заявник у своїй заяві про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, нововиявленою обставиною для нього є скасування постанови в.о. Токмацького міжрайонного прокурора Саврана О.М. від 04 квітня 2014 року про розмір та порядок відшкодування шкоди в частині відмови ОСОБА_1 у відшкодуванні шкоди рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 15 липня 2016 року, яке набрало чинності після винесення ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року.

Таким чином, станом на дату винесення рішення Чернігівським районним судом Запорізької області, тобто станом на 12 грудня 2016 року, заявнику ОСОБА_1 вже було відомо про винесення вказаного вище рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 15 липня 2016 року.

Наведене спростовує твердження ОСОБА_1 про те, що обставини, які він визначає як нововиявлені, не могли бути відомі йому на час розгляду справи. Незважаючи на це, він під час розгляду справи Чернігівським районним судом Запорізької області не повідомив суд про факт скасування постанови в.о. Токмацького міжрайонного прокурора Саврана О.М. від 04 квітня 2014 року і не просив суд зупинити провадження у справі до розгляду пов`язаної справи. Про це свідчить посилання судді Покопцевої Д.О. в мотивувальній частині рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2016 року на те, що «позивачу слід оскаржувати постанову від 04 квітня 2014 року в.о. Токмацького міжрайонного прокурора Саврана О.М., та в іншому порядку вирішити це питання не можна».

Крім того, судом враховано, що згідно із ч.1 і ч.2 ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Тобто, у даному випадку рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 15 липня 2016 року у справі №324/6/15-ц, провадження №2/324/33/2016, яким було скасовано постанову в.о. Токмацького міжрайонного прокурора Саврана О.М. від 04 квітня 2014 року про розмір та порядок відшкодування шкоди в частині відмови ОСОБА_1 у відшкодуванні шкоди, передбаченої п.1 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», набрало законної сили саме після його перегляду Апеляційним судом Запорізької області 19 січня 2017 року.

Як зазначив суд першої інстанції , з наведеного вбачається, що факт скасування постанови в.о. Токмацького міжрайонного прокурора Саврана О.М. від 04 квітня 2014 року у даному випадку не може бути визнаний саме нововиявленою обставиною, бо він є новою обставиною, оскільки фактично він був встановлений саме 19 січня 2017 року, коли набрало законної сили Пологівського районного суду Запорізької області від 15 липня 2016 року, і фактично на час винесення рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2016 року даний факт остаточно встановлений не був.

Окрім того, заявник не конкретизує, яким чином врахування судом вказаних вище обставин могло б вплинути на ухвалення рішення, про перегляд якого він просить.

Що стосується посилання заявника на неповне з`ясування судом першої інстанції усіх обставин справи, на необґрунтоване, на думку заявника, неврахування певних обставин та на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, то вказані обставини також не можуть бути визнані судом нововиявленими обставинами, оскільки вони свідчать про незгоду ОСОБА_1 із прийнятим судовим рішенням, що може бути підставою для його оскарження у касаційному порядку, оскільки своїм правом на апеляційне оскарження заявник вже скористався.

З огляду на викладене, суд першої інстанції роз`яснив ОСОБА_1 , що у випадку незгоди із рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 09 березня 2017 року, він має право оскаржити ці рішення шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

При цьому, суд першої інстанції врахував, що Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 3 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Судова колегія вважає оскаржуване судове рішення повною мірою обґрунтованим та погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наведені ОСОБА_1 обставини, у розумінні ч.2 ст. 423 ЦПК України, не є ново виявленими.

Жодних переконливих доводів на підтвердження існування будь-яких описок чи помилок, які підлягали б виправленню в судових рішеннях, заявник не зазначає, як і не доводить належними доказами наявність витрат, пов`язаних з явкою до суду.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих заявником у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні поданої ОСОБА_6 заяви.

.

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Пологівського районного суду Запорізької області від 14 вересня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено28 грудня 2020 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков