Справа № 204/6135/20
Провадження № 2/204/1755/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого - судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Сокола Д.О.,

позивача ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у вересні 2020 року звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_2 , прохаючи суд визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 (а. с. 2-3). Судові витрати по справі становлять 840 гривень 80 копійок (а. с. 1).

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що він є основним квартиронаймачем вказаної квартири, ордер на яку видано на ім`я його батька ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. На теперішній час у цій квартирі зареєстрований він разом із своєю дружиною та донькою. Крім них у квартирі також зареєстрована його сестра ОСОБА_2 , яка є відповідачем у справі. Відповідачка у квартирі не мешкає з 2014 року, житлом не цікавиться, комунальні послуги не сплачує. З тих підстав, що відповідачка не проживає у вказаній квартирі понад 6 місяців, вважає, що на підставі норм ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України, має право на задоволення позовних вимог.

Ухвалою суду від 01 жовтня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження, підготовче судове засідання призначено на 20 жовтня 2020 року.

07 грудня 2020 року у судовому засіданні відповідачка надала суду письмове клопотання про залучення до справи, як третьої особи, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпра Міністерства оборони України, обґрунтувавши його у судовому засіданні тим, що вона хоче з`ясувати, чому основним квартиронаймачем є позивач, у задоволенні якого протокольною ухвалою від 07 грудня 2020 року їй було відмовлено з тих підстав, що предметом позову є визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а з`ясування обставин, які слугували підставою для отримання позивачем статусу основного квартиронаймача, не входять до предмету доказування у даній справі.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Прохав їх задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснив, що відповідачка не мешкає у цій квартирі досить довго та весь час не сплачувала комунальні послуги. Крім того, він надавав їй матеріальну допомогу для того, щоб вона змогла винаймати житло, у розмірі 1500 гривень.

Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, прохала відмовити у їх задоволенні. Додатково пояснила, що позивач є її рідним братом, з яким вони разом із батьками мешкали у спірній квартирі. Зазначила, що вона не розуміє, чому на теперішній час основним квартиронаймачем у вказаній квартирі є він. Вона не заперечувала того, що довгий час не мешкала у цій квартирі, однак зазначила, що не змогла мешкати у ній разом із сім`єю брата, оскільки також мала співмешканця, з яким через деякий час змушена була через непорозуміння із братом переїхати та винаймати житло. Також визнала той факт, що дійсно брат надавав спочатку їй грошові кошти на ви наймання житла, а потім вона самостійно сплачувала ці кошти, через що не мала можливості сплачувати комунальні послуги за квартиру, в якій не мешкала.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, перевіривши фактичні обставини справи наданими письмовими доказами, суд доходить висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі ордеру № 361 від 30 березня 1993 року ОСОБА_3 у службове користування надана квартира квартири АДРЕСА_1 (а.с. 19). Після смерті ОСОБА_3 позивач є основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 , підтвердженням чого є дозвіл начальника Дніпропетровського гарнізону Бессараб С.Б. на переоформлення лицевого рахунку з померлого ОСОБА_3 на його сина ОСОБА_1 (а.с. 24) та довідка з місця проживання про склад сім`ї та прописку № 356 від 16 вересня 2020 року (а. с. 22). У цій квартирі крім позивача та його дружини й доньки зареєстрована, але не проживає, відповідачка ОСОБА_2 , що підтверджується актом про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 16 вересня 2020 року (а. с. 23). Відповідачка ОСОБА_2 залишається зареєстрованою у квартири АДРЕСА_1 , проте в ній не мешкає, особистих речей в ній не має, оплату комунальних послуг не здійснює, що знайшло ссвоє підтвердження під час розгляду справи та не спростувалося відповідачкою.

Приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нормою ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу УРСР встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до вимог ст. 72 Житлового кодексу УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

З наведеним норм чинного законодавства та фактичних обставин справи випливає наступне. Позивач є основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 , ордер на яку видано на ім`я його батька ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. На теперішній час у цій квартирі зареєстрований він разом із своєю дружиною та донькою. Крім них у квартирі також зареєстрована його сестра ОСОБА_2 , яка є відповідачем у справі. Відповідачка у квартирі не мешкає понад шість місяців, комунальні послуги не сплачує. В суді відповідачка підтвердила факт свого не проживання у спірній квартирі з підстав непорозуміння із братом та його сім`єю. Однак суд не визнає поважною причиною відсутність відповідачки за місцем її реєстрації, оскільки весь цей час вона цим житлом не цікавилася, комунальні послуги не сплачувала. З цих підстав, суд доходить висновку про те, що вимоги позивача цілком обґрунтовані, підтверджуються належними, допустимими та достатніми доказами, через що позовні вимоги слід задовольнити.

Відповідно до вимог ч ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840 гривень 80 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, які не були присутніми у судовому засіданні.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, які не були присутніми у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна