Справа № 703/2407/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Прилуцького В.О.

секретаря судового засідання Кочеткової І.В.

за участі:

представника відповідача Зінченка М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Файна готівка» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,-

встановив:

21 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просить суд визнати недійсним кредитний договір № 110223 від 06 грудня 2019 року недійсним.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06 грудня 2019 року між ним та ТОВ «Файна готівка» було укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 110223. Відповідно до вказаного кредитного договору він отримав від ТОВ «Файна Готівка» кредит в сумі 7015 грн. на споживчі потреби, він зобов`язався сплачувати кошти 1 раз на 2 тижні. Загальна сума всіх платежів з урахуванням процентів становить 20518 грн. 88 коп., загальна вартість кредиту становить 20518 грн. 88 коп. Процентна ставка складає 256%, окрім того позичальник зобов`язався сплачувати 0,70% в день від суми кредиту.

Позивач вважає, що при укладенні вище вказаного Кредитного договору порушені його права як споживача, згідно з приписами законів України «Про захист правспоживачів», «Про споживче кредитування», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»:

-Порушено норми встановлені ст. 11 Закону про захист прав споживачів», ч. 2 ст. 12 Закону про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, та ст.. 8 ЗУ «Про захист персональних даних».

Позивачка в позовній заяві вказує на те, що при видачі кредитних коштів співробітники ТОВ Файна Готівка» не надали їй повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації щодо кредиту, не ознайомлювали її з умовами кредитування та ризиками, як це передбачено в ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», жодного документу, який би свідчив, що їй надавали інформацію про всі суттєві умови кредитування та наявні ризики, вона не підписувала.

Відповідно до п.1.5, 2.2. Кредитного договору загальна сума всіх платежів з урахуванням процентів становить 20518 грн. 88 коп. Процентна ставка за користуванні коштами кредиту: 0,70% в день - тип процентної ставки - фіксована. Однак встановлена ппроцентна ставка за кредитом є невірною та вводить позичальника в оману, адже вона на справді становить 256% на рік.

У пункті п.5.4 договору вказано, що позичальник підтверджує, що їй була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація, вказана в ч. 2 ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», проте насправді цього не було зроблено, адже окремий підписаний документ з такою інформацією відсутній.

Крім того вказала на порушення норм встановлених п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ Про захист прав позивачів:

Відповідно до п.4.1 Кредитного договору Процентна ставка за користування коштами кредиту у разі не повернення вчасно кредиту збільшується з 0,70 % до 1,70 %.

Така вимога щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції (послуг) у разі невиконання нею зобов`язань за договором у відповідності до ч. 5 п. 3 ст.18 ЗУ «Прозахист правспоживачів» є несправедливою, а відповідний пункт договору повинен бути визнаний недійсним.

Позивач також стверджує, що відповідачем порушені норми встановлені абз.5,11 п.2 ст. 8 Закону України "Про захист персональних даних", зокрема їй не було повідомлено з боку відповідача про умови та строки обробки персональних даних. На її думку, відсутність у кредитному договорі права відізвати свою згоду на обробку персональних даних, є порушенням закону та підставою для визнання п. 2.8 Кредитного договору, щодо обробки персональних даних, не дійсними.

Позивач просила визнати договір недійсним в цілому, як такий, що порушує її права споживача, є несправедливим, і крім того перед його укладення вона була введена в оману відповідачем з приводу дійних умов договору.

Позивач в судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила суд проводити розгляд справи у її відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні, оскільки вони є безпідставними та не підтверджуються жодними письмовими доказами. Вказав суду на те, що позивач ввожить суд в оману, оскільки вона не оформляла кредит через Інтернет, як вона вказує в позовній заяві, а оформила кредитний договір шляхом підписання договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у відділенні ТОВ «Файна готівка» в м. Київ. Окрім того зазначив що ОСОБА_1 оформляючи кредит у відділенні мала досить часу для ознайомлення з усіма умовами кредитного договору та підписала паспорт споживчого кредиту, а тому її посилання в позовній заяві, що їй не надавали для ознайомлення умов не є дійсними. На думку представника відповідача, позивач не надала жодного доказу, на підтвердження порушення ст.. 215 ЦК України ТОВ «Файна Готівка», а відтак немає жодних підстав для визнання кредитного договору недійсним. Просив суд, врахувати наданні пояснення у відзиві на позовну заяву та відмовити у задоволенні позову.

У відзиві зазначається, що 06 грудня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Файна Готівка" було укладено кредитний договір № 110223, шляхом підписання договору надання коштів у позику, втому числі і на умовах фінансового кредиту у відділенні ТОВ "Файна Готівка", відповідно до умов якого відповідач надав позивачу кредит в сумі 7015 грн., які були перераховані на зазначену у заяві банківську платіжну картку, а позивач зобов`язався повернути відповідачу надані кредитні кошти до 06 вересня 2020 року, сплативши проценти за користування кредитом в розмірі 0,7% в день, що на рік становить 256 % (у випадку відсутності прострочення по сплаті процентів).Паспорт споживчого кредиту, з яким ознайомилася ОСОБА_1 06 грудня 2019 року і поставила свій підпис містив повну інформацію про суму кредиту, про строк кредитування, про мету кредиту, про спосіб та строк надання кредиту, про процентну ставку, вид процентної ставки, загальні витрати за кредитом, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом, реальну річну процентну ставку (відсотків річних), кількість та розмір платежів, періодичність внесення (20 платежів, періодичність сплати - 1 раз на 2 тижні), процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, отже дата надання інформації 06 грудня 2019 року та підписи позивачки та відповідача є в наявності. Відповідач стверджує, що відповідно до п.5.14. спірного кредитного договору, у якому зазначається, що підписуючи даний Договір Позичальник підтверджує, що у відповідності до вимог чинного законодавства України, у чіткій та зрозумілій формі отримав від кредитодавця у письмовій формі інформацію, зазначену в ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та в ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та іншу інформацію, необхідну для свідомого вибору та підписання цього Договору згідно з вимогами чинного законодавства України; відповідно до п.5.15 цього кредитного договору, підписанням цього Договору Позичальник підтверджує, що примірник укладеного Договору він отримав. Крім того, спірний кредитний договір містить інформацію, як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правовику та процентну ставку, окрім того містить всі істотні умови передбачені законодавством України, позивач була ознайомлена зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується її підписом в кредитному договорі. Щодо порушення відповідачем норм встановлених п.5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" відповідач зазначає, що незважаючи на вимогу позивача визнати Кредитний договір недійсним, позивач в порушення ст.215 ЦК України не надала жодного доказу, щодо підстав визнання відповідних частин Кредитного договору недійсними, а також помилково стверджує, що порушено норму Закону України "Про захист прав споживачів" в п.5 ч.2 ст.18, яка встановлює вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, що нараховані проценти за користування коштами кредиту за фіксованою ставкою 0,7 % вдень є саме такими обставинами. Проте проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК України, мають іншу правову природу ніж неустойка, та не підлягають зміні через неспівмірність із розміром основного боргу чи визнання їх несправедливими, оскільки такі проценти є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу, таким чином, сторонами Кредитного договору досягнуто згоди щодо істотних умов договору, зокрема, щодо розміру кредиту, відсоткової ставки за кредитним договором, а також порядку сплати кредиту.Крім того, відповідно до п.2.7 кредитного договору № 110223 від 06 грудня 2019 року передбачено, що підписанням цього Договору Позичальник надає згоду Кредитору на розповсюдження конфіденційної інформації про нього, в тому числі шляхом ознайомлення з умовами Договору третіх осі які відповідно до укладених з Кредитором договорів надають поручительство, майнове поручительство та (або) гарантію у забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Договором та/або бо яких переходить право вимоги до Позичальника за Договором та/або надають (планують надавати) Кредитору будь-які послуги, а також у випадку допущення Позичальником прострочення виконання будь-яких зобов`язань передбачених цим Договором. З дати укладання кредитного договору № 1102223 від 06 грудня 2019 року до дати подання позовної заяви від позивачки не надходила заява про відкликання згоди на обробку персональних даних. Відкликання згоди можливе лише стосовно майбутньої обробки персональних даних, але не тих даних, які вже були оброблені. Рішення та процеси, які були здійснені під час обробки персональних даних, не можуть бути анульованими.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Файна готівка» 06 грудня 2019 року було укладено Договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту» (а.с.8-10).

Як вбачається з вище вказаного договору ОСОБА_1 оформила кредит, шляхом підписання вказаного вище договору № 110223 у відділенні ТОВ «Файна Готівка», по просп. Володимира Маяковського, 26 в м. Київ.

Позивач же в позовній заяві вказує на те, що вона оформила кредит у ТОВ «Файна Готівка» через мережу Інтернет, за кілька хвилинний проміжок часу, не мала можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови кредитування, виявити їх недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які вона отримає в результаті укладення даної угоди.

Однак, такі твердження позивача є хибними та спростовуються наявною копією кредитного договору № 110223 від 06 грудня 2019 року, який вона особисто підписала у відділенні ТОВ «Файна Готівка».

Відповідно до п.1.1 кредитного договору кредитодавець надає позичальнику в кредит грошові кошти (кредит) в сумі 7015 грн. на споживчі потреби, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти кредитодавцю, відповідно до умов, зазначених у договорі.

Згідно із п. 1.2 кредитного договору сума кредиту надається у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку: в сумі 6100 грн. на карту позичальника емітовану банком України та 915 грн. перераховується ТОВ «ДЕТСЕРВІС», що є Агентом ПрАТ «СК «ВУСО», згідно агентського договору.

Згідно із п. 1.5 кредитного договору загальна сума всіх платежів з урахуванням процентів становить 20518 грн. 88 коп. Загальна вартість кредиту (в грошовому виразі) становить 20518 грн. 88 коп. Реальна річна процентна ставка по кредиту становить 256 %.

Відповідно до п. 2.2 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю 0,70 % в день від суми кредиту. Тип процентної ставки-фіксована.

Згідно п. 2.3 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється з дати зазначеної в п. 1.6 даного Договору до дати зарахування коштів на рахунок кредитодавця в повному обсязі.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору у випадку прострочення погашення кредиту (несплата належної суми грошових коштів на дату закінчення строку кредиту), на наступний календарний день після належної дати сплати, кредитодавець нараховує позичальнику проценти за період прострочення, але не більше 60-ти календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки автоматично збільшеним на 1% від розміру процентів зазначених в п. 2.2 і становить 1.70 % в день.

06 грудня 2019 року позивачем ОСОБА_1 підписана Заява-анкета на отримання кредиту (а.с. 8-10).

Позивачкою також підписаний 06 грудня 2019 року Паспорт споживчого кредиту (а.с.89-91).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ч.1 та ч.3 ст. 626 ЦК України, вказує на те, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ст. 203, 215 ЦК України).

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом і має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недодержання виписаних вимог в прямо визначених законом випадках у відповідності до ст. 215 ЦК України робить правочин нікчемним, а у разі відсутності такого зазначення - може тягнути його недійсність за судовим рішенням.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, а саме, коли: зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин не має необхідного обсягу цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину не є вільним і не відповідає його внутрішній волі; недотримано встановленої законом форми правочину; правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч.3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Крім того, свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (в редакції, чинній на час укладення договору), фінансова установа зобов`язана розкривати клієнтам визначену законодавством інформацію про умови та порядок її діяльності, що розміщується у місці надання послуг клієнтам та/або на власному веб-сайті фінансової установи. Така інформація повинна, зокрема, включати:1) перелік послуг, що надаються фінансовою установою, порядок та умови їх надання; 2) вартість, ціну/тарифи, розмір плати (проценти) щодо фінансових послуг залежно від виду фінансової послуги; 3) інформацію про механізми захисту прав споживачів фінансових послуг. На вимогу клієнта фінансова установа зобов`язана в порядку, визначеному законодавством, надати таку інформацію:1) відомості про фінансові показники діяльності фінансової установи та її економічний стан, які підлягають обов`язковому оприлюдненню; 2) перелік керівників фінансової установи та її відокремлених підрозділів; 3) кількість акцій фінансової установи та розмір часток, які знаходяться у власності членів її виконавчого органу, а також перелік осіб, частки яких у статутному капіталі фінансової установи або належна їм кількість акцій фінансової установи перевищують 5 відсотків; 4) іншу інформацію, право на отримання якої визначено законом.

Згідно ч.2 ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" перед укладенням договору про надання фінансових послуг фінансова установа чи інший суб`єкт господарювання, що надає фінансові послуги, зобов`язані повідомити клієнта у письмовій або електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, про: 1) особу, яка надає фінансові послуги: а) найменування (для фізичної особи - підприємця: прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові), місцезнаходження, контактний телефон і адреса електронної пошти особи, яка надає фінансові послуги, адреса, за якою приймаються скарги споживачів фінансових послуг; б) найменування особи, яка надає посередницькі послуги (за наявності); в) відомості про державну реєстрацію особи, яка надає фінансові послуги; г) інформацію щодо включення фінансової установи до відповідного державного реєстру фінансових установ або Державного реєстру банків; ґ) інформацію щодо наявності в особи, яка надає фінансові послуги, права на надання відповідної фінансової послуги; д) контактну інформацію органу, який здійснює державне регулювання щодо діяльності особи, яка надає фінансові послуги; 2) фінансову послугу - загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити клієнт, включно з податками, або якщо конкретний розмір не може бути визначений - порядок визначення таких витрат; 3) договір про надання фінансових послуг: а) наявність у клієнта права на відмову від договору про надання фінансових послуг; б) строк, протягом якого клієнтом може бути використано право на відмову від договору, а також інші умови використання права на відмову від договору; в) мінімальний строк дії договору (якщо застосовується); г) наявність у клієнта права розірвати чи припинити договір, права дострокового виконання договору, а також наслідки таких дій; ґ) порядок внесення змін та доповнень до договору; д) неможливість збільшення фіксованої процентної ставки за договором без письмової згоди споживача фінансової послуги; 4) механізми захисту прав споживачів фінансових послуг: а) можливість та порядок позасудового розгляду скарг споживачів фінансових послуг; б) наявність гарантійних фондів чи компенсаційних схем, що застосовуються відповідно до законодавства.

Відповідно до п.5.14. кредитного договору, підписуючи даний Договір Позичальник підтверджує, що у відповідності до вимог чинного законодавства України, у чіткій та зрозумілій формі отримав від кредитодавця у письмовій формі інформацію, зазначену в ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та іншу інформацію, необхідну для свідомого вибору та підписання цього Договору згідно з вимогами чинного законодавства України.

Відповідно до п.5.15 кредитного договору, підписанням цього Договору Позичальник підтверджує, що примірник укладеного Договору вона отримала (а.с.9).

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 та відповідач ТОВ «Файна готівка» підписуючи договір, досягли згоди та усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, та приймаючи до уваги, що позивач надала документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупності вартості кредиту, реальної процентної ставки, тому позивач мала можливість та час безперешкодно ознайомитися з умовами договору, та в разі незгоди з ними відмовитися від підписання договору, в зв`язку з чим доводи позивачки про ненадання відповідачем інформації, яка стосується наданих фінансових послуг є безпідставними.

Стаття 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, чинній на час укладення договору) передбачає, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Отже, посилання позивачки ОСОБА_1 на недотримання відповідачем вимог частини 2 вище вказаної статті є недоречними та не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки дана частина виключена у відповідності до Закону України №1734-VІІІ від 15 листопада 2016 року.

Також, позивач вважає, що умови Договору, а саме п.4.1 оспорюваного договору є несправедливим в розумінні п.5 ч.3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до ч. 1, 2, п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад пятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобовязань за договором.

Згідно ч. 3, 4 ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без навязування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобовязана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до змісту п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст.509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на загальних засадах цивільного законодавства добросовісності, розумності та справедливості.

Положеннями ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до п. 4.1. кредитного договору у випадку прострочення погашення кредиту (несплата належної суми грошових коштів на дату закінчення строку кредиту), на наступний календарний день після належної дати сплати, кредитодавець нараховує позичальнику проценти за період прострочення, але не більше 60-ти календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки автоматично збільшеним на 1% від розміру процентів зазначених в п. 2.2 і становить 1.70 % в день.

Відповідно до п. 2.2 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю 0,70 % в день від суми кредиту. Тип процентної ставки-фіксована.

Щодо відсоткової ставки то вона у договорі і у паспорту вказана чітко , однозначно і зрозуміло: фіксована, 256% річних, або 0,70% за кожен день, відсотки нараховуються за весь час кредитування на суму виданого кредиту та збільшуються до 1,70 % на день у разі неповернення вчасно суми кредиту. Позивач вважає таку обставину як нечесність, непрозорість чи обман. Однак суд вважає, договором чітко визначена відсоткова ставка за один день та фіксована ставка за рік.

Щодо посилань позивача на несправедливість даних умов, то суд не погоджується з тим, що вказані умови договору є несправедливими чи є проявом нечесної практики, оскільки позивачка однозначно розуміла розмір процентів, розмір своїх витрат по кредиту і плати за кредитні кошти, наслідки, і у разі якби вважав для себе укладення договору і отримання кредитних коштів на умовах сплати таких відсотків невигідним чи неспівмірним платі за отриману послугу - мала абсолютну і необмежену можливість та право договору не укладати.

Крім того, кредитодавцем доведені до відома позичальниці загальні витрати по кредиту і загальний розмір кредиту (актуальний при умові повернення кредитних коштів і повної сплати відсотків у визначений законом строк і без допущення прострочення). Всі інші наслідки які небажані для позичальника, за умовами договору (і це відповідає принципам цивільного договору) настають для неї лише при умові недотримання нею самою умов договору та допущення нею порушень умов договору і зокрема, допущення прострочення у виконанні грошового зобов`язання. Позивачка знала і усвідомлювала такі наслідки, і це з одної сторони мало б її дисциплінувати і спонукати до належного виконання договору, з другої сторони позивач,у разі незгоди з такими умовами та наслідками прострочення мала абсолютну можливість на таких умова договору не укладати.

У даному випадку йдеться мова не про нечесність чи недобросовісність кредитодавця, який діяв в межах закону, а про зміну намірів і прагнень позичальниці, яка станом перед отриманням грошей вважала такі умови прийнятними для себе, а після їх отримання і використання для задоволення своїх власних потреб змінила свою думку.

Крім того, на думку позивача, п.2.8 договору незаконним та суперечить абз.5, 11 ч.2 ст. 8 Закону України "Про захист персональних даних".

Відповідно до п.2.8 кредитного договору підписанням цього Договору Позичальник надає згоду Кредитору на розповсюдження конфіденційної інформації про нього, в тому числі шляхом ознайомлення з умовами Договору третіх осіб до яких переходить право вимоги до Позичальника за Договором та/або надають (планують надавати) Кредитору будь-які послуги, а також у випадку допущення Позичальником прострочення виконання будь-яких зобов`язань передбачених цим Договором.

Враховуючи, що позивач підписуючи договір, погодилася з усіма його умовами та підтвердила факт ознайомлення умовами договору, а також надала свою добровільну згоду на обробку її персональних даних.

Згідно ст. 2 Закону України "Про захист персональних даних", згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди.

Відповідно до абз.5 та 11 ч.2 ст. 8 Закону України "Про захист персональних даних", суб`єкт персональних даних має право: 5) пред`являти вмотивовану вимогу володільцю персональних даних із запереченням проти обробки своїх персональних даних; 11) відкликати згоду на обробку персональних даних.

Згідно п.3 ч.1ст. 11 Закону України "Про захист персональних даних", підставою для обробки персональних даних, зокрема є укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Отже, відкликання згоди можливе лише стосовно майбутньої обробки персональних даних, але не тих даних, які вже були оброблені. Рішення та процеси, які були здійснені під час обробки персональних даних, не можуть бути анульованими.

Таким чином, суд не приймає до уваги доводи позивачки щодо незаконності п. 13.10 договору, та що він суперечить абз.5, 11 п.2 ст. 8 Закону України "Про захист персональних даних".

Крім того, однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду немає правових підстав для задоволення позову (правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 25 грудня 2013 року в справі № 6-94 цс 13).

Так, позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим щодо неї, оскільки при підписанні даного договору позивачка ознайомилась та погодилась з його умовами, а відтак, проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність у останньому несправедливих умов, а всі твердження позивачки з даного приводу судом розцінюються як її спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від її добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов`язань.

Враховуючи вище наведене, судом не встановлено підстави для задоволення позовних вимог та визнання недійсним оспорюваного кредитного договору № 110223 від 06 грудня 2019 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов до задоволення не підлягає, відповідно судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 4, 12-13, 76-77, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України суд,-

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Файна готівка» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду буде складений 30 грудня 2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Файна готівка», , місцезнаходження: 040050 М.Київ , вул. Іллєнка 18Б, офіс 204.

Головуючий: В. О. Прилуцький