Дата документу 23.12.2020 Справа № 337/2183/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/2183/19 Головуючий у 1-й інстанції: Гнатик Г.Є.
Провадження №22-ц/807/3499/20 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

23 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Крилової О.В., Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у розгляді справи ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення.

В обґрунтування позову зазначала, що вона перебуває зі ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі з 07 квітня 2018 року. Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачу на праві власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зареєстровані позивач, відповідач та їх малолітня донька.

Одразу після виписки її з дитиною з пологового будинку ОСОБА_3 і його родичі вчинили сварку, не пустили батьків ОСОБА_2 відвідати її та дитину та змусили її покинути квартиру разом з дитиною. З її речей, які залишилися у квартирі, були вилучені ключі від цієї квартири.

ОСОБА_2 неодноразово зверталася до відповідача з приводу отримання ключів від квартири, де залишилися її речі та дитини. Через деякий час позивачу було надано короткочасний доступ до квартири з метою забрати особисті речі.

Зазначає, що ОСОБА_3 в квартирі не проживає, має стосунки з іншою жінкою, але надати можливість позивачу проживати з дитиною за місцем реєстрації не бажає. ОСОБА_2 змушена проживати в квартирі своїх родичів, в якій окрім неї з малолітньою дитиною, проживає ще шість осіб, четверо з яких діти, що створює певні незручності у вихованні та розвитку дитини.

Оскільки ОСОБА_3 відмовляється добровільно вселити в спірне житло дружину та малолітню доньку, спір неможливо вирішити мирним шляхом, тому ОСОБА_2 змушена звернутись до суду з позовом про захист порушеного права.

Із урахуванням зазначеного, ОСОБА_2 просила суд:

Усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 до квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2020 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_3 у користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_2 .

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачену суму судового збору в розмірі 768, 40 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_2 є членом сім`ї власника спірної квартири, оскільки перебуває з ним у зареєстрованому шлюбі, однак не може користуватися квартирою нарівні з власником, оскільки ОСОБА_3 не надає доступ до квартири.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 21 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2020 року в цій справі залишено без змін. (т.2 а.с.54-60).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , особа, яка не брала участі у справі, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір оренди спірної квртири від 11 листопада 2019 року, тобто на момент розгляду данної справи цей договір оренди був чинним, то ж ухваленим рішенням суд першої інстанції вирішив питання про права, свободи та інтереси ОСОБА_1 , оскільки від нього вимагається звільнити житло до закінчення строку дії договору оренди, що є незаконним.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходило.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 30 жовтня 2020 року було відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2020 року у зазначеній справі.

В судове засідання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування районної адиіністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення судової повістки до апеляційного суду не з`явились.

На адресу апеляційного суду 22 грудня 2020 року від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він просив апеляційний суд відкласти розгляд справи, на іншу дату у зв`язку з перебуванням його у відрядженні з 23.12.2020 по 27.12.2020 включно .

Колегія суддів, діючи у відповідності з вимогами ст.ст.371, 372 ЦПК України вважає за необхідне відмовити в задоволенні данного клопотання щодо відкладення розгляду справи, оскільки з матеріалів справи вбачається, що дана справа перебуває в провадженні судів досить тривалий час, а саме з 2019 року. Апеляційна скарга подана особою, яка не приймала участі у справі на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2020 року, яке залишено без змін постановою Запорізького апеляційнго суду від 21 липня 2020 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до до ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді замість 40 суддів за штатом, фактично працює 18 суддів), тому призначити розгляд справи в строки, передбачені ч. 1 ст. 371 ЦПК України не має можливості.

При вищевикладених обставинах, та враховуючи ту обставину, що провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 було відкрито 30 жовтня 2020 року, справа перебуває в провадженні апеляційного суду більше двох місяців, ОСОБА_1 завчасно був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, тому мав можливість попередити керівництво підприємства про виклик його до суду на 23 грудня 2020 року, проте погодився з відрядженням, та враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається, апеляційний суд на підставі ч. 2 ст. ст. 372 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши зміст апеляційної скарги, додані до неї матеріали, а також матеріали цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , як особи, яка не брала участі у цій справі, на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2020 року у цій справі, з таких підстав.

У пункті 8 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення.

Як указує Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ), у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплене "право на суд" разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі "Станєв проти Болгарії" (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06, § 230).

У справі "Беллет проти Франції" (Bellet v. France), заява № 23805/94, § 36) ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

ЄСПЛ наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише формальним, але і реальним (рішення Європейського суд з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" (De Geouffre de la Pradelle v. France, заява № 12964/87, § 28).

Статтею 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Стаття 17 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Колегія суддів наголошує на тому, що судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно. Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку обов`язковою підставою для скасування рішення місцевого суду, якщо суд першої інстанції прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 62/112 та від 16 січня 2020 року у справі № 925/1600/16, а також у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 07 квітня 2018 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . (т.1 а.с.6).

Від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 . (т.1 а.с.7).

ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 (а.с. 104-106, 117-120), в якій зареєстровані: ОСОБА_2 з 11 вересня 2018 року (а.с.9), малолітня ОСОБА_3 з 18 березня 2019 року (а.с. 8) та ОСОБА_3 з 12 липня 2005 року (а.с. 12).

Згідно з протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, ОСОБА_2 звернулася до Хортицького ВП з приводу неправомірних дій чоловіка ОСОБА_3 , який 18 серпня 2019 року, перебуваючи у вказаній квартирі спровокував з нею сварку, в ході якої виражався на її адресу нецензурною лайкою та виштовхував її з квартири. За результатами розгляду вказаної заяви Хортицьким ВП була проведена перевірка, у результаті якої із ОСОБА_3 було проведено профілактичну бесіду щодо недопущення порушень норм чинного законодавства (а.с. 37-38).

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2020 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_3 у користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_2 .

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачену суму судового збору в розмірі 768, 40 грн. (т. 1 а.с. 125-129).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 21 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2020 року в цій справі залишено без змін. (т.2 а.с.54-60).

Тобто, між ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 у даній сраві виникли правовідносини щодо усунення перешкод у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_3 , які вселилися у спірну кватиру, як члени сім`ї власника квартири ОСОБА_3 .

Оскаржуваним рішенням було встановлено, що ОСОБА_2 є членом сім`ї власника квартири ОСОБА_3 , оскільки перебуває з ним у зареєстовному шлюбі, проживала разом з ним в спірній квартирі, вела з ним спільне господарство, зареєстровна у зазначеній квартирі, однак не може потрапити до квартири у зв`язку з тим, що відповідач не надає їй ключі від квартири та перешкоджає її вселенню, тому встановивши фактичні обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_2 , яка також дії в інтересах малолітньої ОСОБА_3 .

Тобто, вищезазначеним рішенням було встановлено, що ОСОБА_2 набула право користування спірною квартирою з моменту вселення в квартиру, як члена сім`ї ОСОБА_3 , тобто з моменту її реєстрації у квартирі, а саме з 11.09.2018 року.

11 листопада 2019 року, тобто, коли зазначене справа вже знаходилася в провадженні Хортицького районного суду м. Запоріжя, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (орендатор) було укладено Договір оренди спірної квартири АДРЕСА_2 , відповідно до п. 2.2. якого вбачається, що у вказаній квартирі будуть проживати орендатор та ОСОБА_4 . Строк оренди становить з 11 листопада 2019 року до 01 березня 2020 року (а.с. 98-102).

10 січня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду про внесення змін до Договору оренди від 11 листопада 2019 року, відовідно до якої внесено зміни в частині строку чинності договору, а саме п.4 Договору викласти в такій редакції: цей Договір діє до 10 січня 2022 року включно. (т.2 а.с. 88).

Частиною першою статті 810 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно статті 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина.Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому.

Відповідно до положень ст. 825 ЦК України наймач житла має право за згодою інших осіб, які постійно проживають разом з ним, у будь-який час відмовитися від дговору найму, письмово попередивши про це наймодавця за три місяці. Договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця. Договір найму чачстини будинку, квартири, кімнати, ( частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім`ї. Наймдавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці.

Отже, виходячи з договору оренди від 11 листопада 2019 року між власником квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_1 виникли правовідносини щодо оренди спірної квартири.

При цьому,право користування спірною квартирою у ОСОБА_2 та її малолітньої доньки не припиняється та не може залежати від укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договором оренди від 11 листопада 2019 року.

Водночас, укладаючи договір оренди ( найму) ОСОБА_1 прийняв об`єкт оренди без зауважень, підписавши договір оренди, та не порушував питання відносно проживання у спірній квартирі членів сім`ї власника квартири, хоча, як вбачається з матеріалів справи та підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_2 зареєстровна у вищезазначеній квартирі з 11.09.2018 року малолітня ОСОБА_3 з дня свого народження.

ОСОБА_1 не заявляв вимог про необхідність усунення орендодавцем як власником спірної квартири перешкод у користуванні квартирою та про порушення ним умов договору найму (оренди) квартири.

Отже, в даному випадку, ОСОБА_1 не позбавлений права захищати своє право, інтерес, та (або) обов`язок наймача (орендаря), шляхом заявлення вимоги до власника квартири про усунення перешкод в користуванні орендованою квартирою, порушення умов договору оренди, розірвання договору оренди.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуваним судовим рішенням безпосередньо не вирішувалося питання про право, інтерес, обов`язок ОСОБА_1 щодо спірної квартири та в рішенні не містяться судження про право та обов`язки скаржника у відповідних правовідносинах.

Сама по собі наявність у особи вірогідності правового інтересу у справі не обов`язково свідчить, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки. Це питання підлягає вирішенню, виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення.

До подібних висновків щодо права оскарження судових рішень особою, що не брала участі у справі, висловлені Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15.

Встановивши, що правовідносини у даній конкретній справі стосуються прав та обов`язків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , судове рішення суду першої інстанції ухвалене у даній конкретній справі не містить висновків щодо прав та обов`язків ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов висновку про те, що при вирішенні даного конкретного спору не вирішувалось питання про права, свободи, інтереси або обов`язки заявника, а відтак, відкрите апеляційне провадження підлягає закриттю

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи,інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Оскільки оскаржуваним судовим рішенням не вирішувались питання про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 апеляційне провадження за апеляційною скаргою останнього підлягає закриттю з підстав, передбачених пунктом 3 чатини першої статті 362 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 352, 362, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження відкрите за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повна ухвала складена 28 грудня 2020 року.

Головуючий суддя СуддяСуддя
Подліянова Г. С.Гончар М.С.Крилова О.В.