Справа № 417/621/20
Провадження № 22-ц/810/708/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.

суддів Назарової М.В., Стахової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Лобанцева С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Марківського районного суду Луганської області від 27 серпня 2020 року ухваленого судом у складі судді Шкирі В.М.

у справі про відшкодування моральної шкоди

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач голова Біловодського районного суду Луганської області Рукас Максим Сергійович

відповідач виконуючий обов`язки керівника Старобільської місцевої прокуратури Опанасюк Олександр Петрович

відповідач начальник слідчого відділення Біловодського ВП ГУНП в Луганській області Карпунов Кирило В`ячеславович

відповідач начальник слідчого відділення Біловодського ВП ГУНП в Луганській області Яковенко Дмитро Олександрович

відповідач прокурор Біловодського відділу Старобільської місцевої прокуратури Михайлюк Андрій Григорович

встановив:

У травні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним вище позовом, в якому просила стягнути з відповідачів на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди по 700 000 гривень з кожного, посилаючись на бездіяльність посадових осіб, яка полягає у тривалому досудовому розслідуванні кримінальних проваджень №0000099, № 0000208 в яких позивачка має статус потерпілої, в зв`язку з чим, їй заподіяно моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідачів.

Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 27 серпня 2020 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивачка ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність ухваленого судом першої інстанції рішення, просить його скасувати.

У відзивах на апеляційну скаргу прокурор Біловодського відділу Старобільської місцевої прокуратури Михайлюк А.Г., в.о. керівника Старобільської місцевої прокуратури Опанасюк О.П. посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги та законність ухваленого судом рішення, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Інші відповідачі правом на відзив не скористалися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову суд виходив з того, що позивачкою ОСОБА_1 пред`явлено позов про відшкодування моральної шкоди до неналежних відповідачів, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, при цьому клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача позивачкою не заявлялося.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що у кримінальних провадженнях №0000099, № 0000208 здійснюється досудове розслідування, в яких ОСОБА_1 має статус потерпілої.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка посилається на бездіяльність відповідачів, як посадових, службових осіб органів державної влади, яка полягає у тривалому здійсненні досудових розслідувань по вказаним вище кримінальним провадженням.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статтею 1174 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Виходячи із змісту гл. 82 ЦК України, законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Позивачкою ставиться питання про відшкодування немайнової (моральної) шкоди, завданої відповідачами, як посадовими, службовими особами органів державної влади, тому суд дійшов вірного висновку, що правовою підставою для відповідальності є норми статті 1174 ЦК України, а шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідачів, як посадових осіб державної влади при здійсненні ним своїх повноважень відшкодовується державою.

Позивачка клопотань про заміну первісних відповідачів належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляла.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з урахуванням висновків дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову з вказаних вище підстав.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Марківського районного суду Луганської області від 27 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складення повної постанови 21 грудня 2020 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді М.В. Назарова

Н.В. Стахова