Справа № 204/6805/20
Провадження № 2/204/1892/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Сокола Д.О.,

представниці позивача адвокатки Гаврилюк Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит», третя особа Соборний відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року позивач звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із вказаним позовом, в якому прохає скасувати постанову про арешт його майна та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 28889733 від 03 листопада 2011 року та зобов`язати Соборний ВДВС м. Дніпра ГТУ юстиції у Дніпропетровській області виключити відомості про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 26 лютого 2011 року він придбав за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Міхеєвою Т.М. У серпні 2019 року позивач вирішив подарувати свою квартиру своєму синові, однак виявилось, що Соборним ВДВС м. Дніпра було накладено арешти на вищевказану квартиру. На відповідний адвокатський запит, Соборним ВДВС м. Дніпра була надана відповідь, що дійсно, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 28427683 з примусового виконання виконавчого листа від 18 лютого 2011 року № 2-924/11, що видав Шевченківській районний суд м. Києва про стягнення солідарно із нього на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості в сумі 101 063 гривні 23 копійки. Відповідно до вищевказаної відповіді, провадження № 28427683 було завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 1999 року. Станом на 12 вересня 2019 року будь-яких інших виконавчих документів про стягнення із нього коштів на виконанні не перебуває, постанова про завершення виконавчого провадження стягувачем не оскаржувалась, нових виконавчих листів не подавалось, однак арешт чинний по теперішній час, у зв`язку з чим, позивач змушений звернутися за відновленням свого порушеного права до суду.

Ухвалою суду від 15 жовтня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с. 16). За заявою позивача сторін викликано у судове засідання 01 грудня 2020 року (а.с. 20).

05 листопада 2020 року до суду надійшов відзив на позов від ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в якому відповідач не погоджується із доводами позивача та прохає відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що Банк є неналежним відповідачем у справі (а.с. 23-24).

В судовому засіданні представниця позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові, прохала позов задовольнити у повному обсязі. Пояснення надала аналогічні тексту позову. Не заперечувала проти розгляду справи за відсутності інших учасників справи.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представниці позивача, перевіривши фактичні обставини справи наданими до неї письмовими доказами, суд доходить висновку про закриття провадження у справі, виходячи з наступного

Судом встановлено, що Шевченківським районним судом м. Києва 18 лютого 2011 року видано виконавчий лист у цивільній справі № 2-924/11 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» заборгованості в сумі 101063 гривні 23 копійки. У відповіді Соборного ВДВС у м. Дніпрі на запит позивача від 52571/13.3.34/16 від 12 вересня 2019 р. вказано, що за зазначеним виконавчим листом державним виконавцем 22 серпня 2011 року було відкрито виконавче провадження № 28427683. Державним виконавцем Кравченко В.М. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Виконавче провадження перебувало на виконанні протягом періоду часу із 22 серпня 2011 року по 28 квітня 2012 року. Постановою державного виконавця Перемитько Ю.В. від 28 квітня 2012 року, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, виконавчий документ повернуто стягувачеві у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. Станом на 12 вересня 2019 року виконавчі документи щодо стягнень з позивача, на виконанні у відділі не перебувають. Матеріали виконавчого провадження знищені, відповідно до вимог «Правил ведення діловодства та архіву в органах виконавчої служби та приватними виконавцями».

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із вимогами ч. ч. 1, 3 ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У п. 24 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року №6 судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розд.VII ЦПК, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) вчиняла відповідні дії, оскільки виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності.

У Постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 204/2494/20 викладено правовий висновок про те, що такі вимоги не можуть розглядатися у позовному провадженні, оскільки в такому випадку позивач одночасно має бути й відповідачем, бо його майно арештовано державним виконавцем і він є боржником за виконавчим провадженням, що є неможливим відповідно до вимог ст. ст. 42, 48, 175, 447 ЦПК. Отже, такий позов не підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги те, що позивач прохає скасувати арешт, який накладений в межах виконавчого провадження про стягнення із нього грошових коштів на погашення заборгованості перед банком, навіть не зважаючи на те, що виконавче провадження вже знищено, а арешт із його майна не скасований, суд дійшов висновку про те, що такі вимоги не можуть бути розглянуті у позовному провадженні. Тому, через те, що провадження у справі вже відкрито, суд вважає за необхідне провадження у справі закрити з тих підстав, що вказані вимоги не підлягають розгляду у заявленому позивачем порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 255, 260-261, 353 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит», третя особа Соборний відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про зняття арешту з майна закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів зо дня її проголошення або протягом 15 днів зо дня отримання її копії учасниками процесу.

Ухвала суду набирає законної сили протягом п`ятнадцяти днів зо дня її проголошення або протягом п`ятнадцяти днів зо дня отримання її копії учасниками процесу, якщо не буде оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна