ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 грудня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/2163/20

Головуючий у першій інстанції Супрун О. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1160/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Онищенко О.І., Харечко Л.К.

Позивач Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго»

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 серпня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

місце ухвалення судового рішення м. Чернігів

дата складання повного тексту судового рішення 07 серпня 2020 року

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року АТ «Облтеплокомуненерго» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання за період з 01.11.2016 по 31.07.2019 в розмірі 5 366 грн 03 коп.

В обґрунтування позову посилається, що на підставі договору АТ «Облтеплокомуненерго» надає послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за місцем проживання відповідачів по АДРЕСА_1 на підставі догвоору.

Проте, в порушення вимог чинного законодавсва та умов договору відповідачі за отримувані послуги теплопостачання повністю не платили, у зв`язку з чим утворилась зазначена в позові заборгованість.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 серпня 2020 року позовні вимоги АТ «Облтеплокомуненерго» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Облтеплокомуненерго» заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання за період з 01.11.2016 року по 31.07.2019 року у розмірі 5366 грн. 03 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог АТ «Облтеплокомуненерго», посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що судом першої інстанції встановлено, що його квартира обладнана квартирним засобом обліку теплової енергії, а будинок обладнаний будинковим лічильником, що підтверджується відповідними актами про прийняття в експлуатацію будинкового лічильника.

Апелянт посилається на положення Правил надання послуг з централізованого опалення та, постачання холодної та гарячої води, водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359.

Наголошує, що при визначенні розміру оплати АТ «Облтеплокомуненерго» не враховано втрату чинності БНіП 2.04.05-91. Не прийнято до уваги, що діючі норми ДБН В.2.5-67:2013, затверджені наказами Мінрегіонбуду від 25.01.2013 року № 24 та від 28.08.2013 року № 410, не містять методики розрахунку втрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку та проводено розрахунок шляхом віднімання від показань будинкового лічильника визначених кількості теплової енергії на опалення квартир без лічильників та сумарних показань квартирних лічильників і сумарної кількості теплової енергії на опалення окремих приміщень місць загального користування.

Тому вважає, що такий спосіб нарахування не відповідає складовим формули, визначеній п. 2.4 вищевказаної Методики, а тому проведення розрахунків АТ «Облтеплокомуненерго» опалення місць загального користування не відповідає вимогам чинного законодавства.

Стверджує, що при нарахування плати за опалення місць загального користування АТ «Облтеплокомуненерго» необгрунтовано посилалось на Правила надання послуг з централізованого опалення та, постачання холодної та гарячої води, водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, оскільки цими Правилами не визначено порядок опалти послуг з опалення місць загального користування споживачами, квартири яких обладнані засобами обліку теплової енергії.

Наголошує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки його розрахунку кількості тепла, що споживається місцями загального користування, здійсненого на підставі Методики № 359, що призвело до помилкового висновку правомірності розподілу позивачем кількості теплоти, що споживається місцями загального користування, між мешканцями будинку.

Тому вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відповідність дій АТ «Облтеплокомуненерго» в частині розподілу витрат теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування між окремими помешканнями.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Облтеплокомуненерго» просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 серпня 2020 року без змін, посилаючись, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі повно і всебічно зясованих обставин, належним чином оцінених доказів і до спірних правовідносин правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Датою постановлення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено такі фактичні обставини справи.

З Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно убачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 (а.с. 39).

У зазначеній квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_5

АТ «Облтеплокомуненерго» надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води для суб`єктів усіх форм власності, у тому числі й за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначена квартира розташована у багатоквартирному будинку із об`єднаною системою централізованою опалення.

У квартирі АДРЕСА_2 встановлено прилад обліку теплової енергії (квартирний теплолічилтник).

У багатоквартирному будинку встановлено загальнобудинковий вузол обліку теплової енергії (будинковий лічильник) та відсутній окремий прилад обліку теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування (а.с. 65-70).

Відповідачі не сплачують за послуги з централізованого теплопостачання місць загального користування з 01.1.2016 року.

Згідно наданого АТ «Облтеплокомуненерго» розрахунку за період з 01.11.2016 року по 31.07.2019 року заборгованість по оплаті за послуги з централізованого теплопостачання місць загального користування по вказаній квартирі становить 5366,03 грн. (а.с. 5).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог АТ «Облтеплокомуненерго», суд першої інстанції виходив з того, що позивач здійснював нарахування плати за послуги з теплопостачання у відповідності до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Методикою №359, Методикою №315.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з теплопостачання, АТ «Облтеплокомуненерго» керувалось нормативними актами, які регулюють відносини у сфері теплопостачання, зокрема, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року (надалі - Правила №630), Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування (далі - МЗК) багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 №359 (далі - Методика №359), Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 22.11.2018 №315 (далі - Методика №315).

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційний судом встановлено, що 05.11.2019 року Деснянським районним судом м. Чернігова видано судовий наказ про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання за період з 01.11.2016 року по 31.07.2019 року у сумі 5366,03 грн. Проте, ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 листопада 2019 року зазначений судовий наказ скасовано (а.с. 54).

З урахуванням заявлених позовних вимог судом встановлено, що у період з 01.11.2016 року по 31.07.2019 року відпвідачі не сплачували за послуги з централізованого опалення місць загального користування багатоквартирного будинку, внаслідок чого утворилась заборгованість за вказаний період у розмірі 5366,03 грн.

Розрахунок заборгованості позивачем проведено згідно з вимогами чинного законодавства, з урахуванням встановлених розпорядженнями міського голови періодів опалювального сезону, постанов Національної комісії регулювання електроенергетики України про встановлення тарифів на теплову енергію.

Первіряючи аргументи скарги, апеляційний суд враховує наступне.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45.

Згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 № 359 затверджено Методику розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, якою встановлено порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування (далі - МЗК) у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (пункт 1.2 Методики).

Відповідно до пункту 12 вказаних Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартири за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку.

Підпунктом 2.1.1. пункту 2.1. Методики встановлено можливість визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування за показами приладу обліку, лише у разі якщо системою будинкового обліку передбачено окремий прилад обліку теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування; у інших випадках - визначення кількості теплової енергії проводиться розрахунковим способом, за формулами, зазначеними у пунктах 2.1.-2.2. Методики.

З наведеного вбачається, що для споживачів послуг з централізованого опалення квартири кількість спожитої теплової енергії для її оплати, визначається згідно з пунктом 12 Правил; а для споживачів, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, кількість теплової енергії спожитої на опалення місць загального користування для її оплати, визначається згідно з пунктами 2.1.-2.2. Методики.

У багатоквартирному будинку АДРЕСА_3 встановлено загальнобудинковий вузол обліку теплової енергії (будинковий лічильник) та відсутній окремий прилад обліку теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування.

АТ «Облтеплокомуненерго» надано детальний розрахунок оплати за послуги централізованого теплопостачання місць загального користування у вказаному будинку (а.с. 65-70, 151-159), який відповідачем не спростований.

Судом встановлено, що у вказаному будинку не встановлено окремий прилад обліку теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування, як це передбачено підпунктом 2.1.1. Методики.

Відповідно до п. 1.4 Методики № 359 кількість теплової енергії на опалення місць загального користування окремо не визначається, а входить до загальної кількості теплової енергії, виставленої до плати за опалення у таких випадках: якщо в багатоквартирному будинку незалежно від наявності або відсутності загальнобудинкового обліку теплової енергії відсутні суб`єкти господарювання, помешкання з індивідуальним опаленням, усі житлові квартири не обладнані приладами обліку витрат теплової енергії на опалення.

У разі наявності у будинку споживачів з окремими квартирними лічильниками, згідно з пунктом 1.4. Методики №359, здійснюється окреме виділення кількості теплової енергії на опалення місць загального користування для таких споживачів.

Усім споживачам, в квартирах яких відсутні засоби обліку (квартирні теплолічильники), на виконання п. 12 Правил № 630, при визначенні розміру плати за послуги теплопостачання, в будинках з будинковим лічильником, AT «ОТКЕ» розподіляє витрати на опалення пропорційно площі їх квартир відразу з урахуванням витрат на опалення місць загального користування та утрат розподільчим трубопроводами. Для цього, показання будинкового лічильника ділиться на опалювальну площу всіх квартир у будинку та отримане значення множиться на площу квартир без лічильників, з`ясовується кількість теплової енергії витраченої на опалення вказаних квартир з урахуванням витрат на опалення МЗК та утрат розподільчими трубопроводами.

Відповідно до п. 28 Правил № 630 споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Нарахування за обігрів місць загального користування відповідачам проводилось відповідно до підпункту 2.1.4. Методики № 359, який передбачає, що у разі часткового оснащення приміщень споживачів приладами обліку теплової енергії та відсутності приладів обліку теплової енергії на місця загального користування витрати теплової енергії на опалення цих місць визначаються розрахунком за формулами, наведеними в п.2.1. Загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування визначається за формулою:

Q мзк = SQM3K + QBTP. (формула 2.3 Методики),

де SQM3K ~ кількість теплової енергії на опалення окремого к-того приміщення МЗК, Гкал.;

Qemp- - утрати теплової енергії розподільчими трубопроводами системами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі.

У 2017 році набув чинності Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», який визначає засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» у будівлях, обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів - розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої - четвертої статті 10 цього Закону.

Визначений за допомогою вузла комерційного обліку обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку: обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг; обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого нежитлового приміщення, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.

Споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями, але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі, яка визначається згідно з методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.

За приписами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» для споживачів, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії.

25.01.2019 року набрала чинності Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315.

Колегія суддів апеляційного суду приходить висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про правомірність нарахування відповідачу плати за опалення місць загального користування за період з 01.11.2016 року по 31.07.2019 року на підставі Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 №359, Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 22.11.2018 №315.

Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги, а отже споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Відповідно до наведених норм закону апеляційний суд вважає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Таким чином, апеляційний суд знаходить, що АТ «Облтеплокомуненерго» надає послуги з теплопостачання місць загального користування, відповідач ОСОБА_1 від користування послугами не відмовлявся, а фактично такими користувався і користується, а відтак повинен здійснювати своєчасну оплату за отримувані послуги.

ОСОБА_1 як власник квартири багатоквартирного будинку, повинен брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а наявність квартирного теплолічильника не є підставою для звільнення від такої участі.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини справи, правильно визначив та надав юридичну оцінку правовідносинам між сторонами.

Доводи апеляційної скарги не містять передбачених процесуальним законом підстав для скасування законного і обґрунтованого та правильного по суті судового рішення, не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність вирішення спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: