Справа № .0
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року м. Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області

одноособово суддя Березень Ю. В.

за участю секретаря судового засідання Клюйко В. Г.,

позивачки ОСОБА_1 її представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до відповідача з позовом, в якому на підставі ст.ст. 202, 207, 1046, 1047, 1049 ЦК України просила стягнути борг в сумі 152000 гривень. В обґрунтування позову позивачка вказувала, що 26 лютого 2018 року відповідач взяв у неї в борг грошові кошти в сумі 580000 гривень, надавши розписку, однак у строк позику не повернув. В зв`язку з частковим поверненням боргу в сумі 428000 грн., просила стягнути залишок боргу у заявленій сумі та судові витрати.

Ухвалою від 17 квітня 2020 року відкрите спрощене провадження у справі з повідомленням сторін. Підстав для застосування положень ст.ст. 274, 277 ЦПК України в частині задоволення клопотання щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження судом не встановлено, оскільки справа як малозначна підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали, надали пояснення та подали відзив на позов, зазначивши, що сторони тривалий час перебували у відносинах підприємницької співпраці, пов`язаної з виконанням відповідачем на платній основі обов`язків реалізатора товару «під звіт» з подальшим поверненням виручених коштів, фактично відповідач працював у позивача «комірником» на складі запчастин. В результаті чергової звірки залишків матеріальних цінностей виникла розбіжність, яка була оформлена борговою розпискою. З огляду на що, правовідносини, які склалися між сторонами не є договором позики, просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно письмової розписки від 26 лютого 2018 року відповідач ОСОБА_4 отримав від позивачки ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 580000 гривень, та зобов`язався їх повернути до 1 квітня 2018 року.

Відповідач ОСОБА_4 , який був допитаний як свідок, дав показання, що він працював у позивачки, йому були надані запчастини. Проте, коли звільнявся, йому повідомили про нестачу і сказали написати розписку, хоча фактично він цих коштів не отримував. Розписку він писав особисто.

Свідок ОСОБА_6 дав показання, що його син ОСОБА_4 влаштувався на роботу, що пов`язана з автозапчастинами, працював неофіційно, про його борг дізнався у 2018 році, йому стало відомо, що грошей син не позичав.

Допитана як свідок позивачка ОСОБА_1 дала показання, що відповідач хотів розпочати свій власний бізнес, на його прохання вона йому позичила кошти в сумі 580000 гривень. Кошти передавала особисто, перераховувала їх машинка. Основну частину боргу в сумі 428000 гривень відповідач повернув у квітні 2018 року, решту не повернув.

Свідок ОСОБА_7 показав, що дійсно був свідком передачі грошових коштів відповідачу ОСОБА_4 ,. бачив як він особисто писав розписку, кошти перераховували за допомогою машинки.

Суд, оцінюючи докази в сукупності, з врахуванням положень ст. 1051 ЦК України, не приймає доводи відповідача, який, оспорюючи договір позики та обставини передачі йому коштів від позикодавця, посилався на показання свідків.

Про обставини обману, насильства, зловмисної домовленості з позикодавцем та впливу тяжкої обставини відповідач не надав достатніх доказів, з яких би суд міг зробити висновок про те, що насправді гроші не були одержані позичальником.

Укладений письмовий договір між сторонами від 26 лютого 2018 року відповідає вимогам, установленим для правочинів, які укладаються в письмовій формі, і приймається судом як доказ, який вказує на обставини передачі грошей від позичальника до боржника та зобов`язання останнього їх повернення в обумовлений строк; між сторонами мали місце договірні зобов`язання, які відповідач порушив, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, ст.ст. 526, 1046, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст. 263, 265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 152000 (сто п`ятдесят дві тисячі) гривень боргу за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1520 (одна тисяча п`ятсот двадцять) гривень понесених судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Сарненський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 5 листопада 2020 року.

Суддя: Березень Ю. В.