Справа № 297/2580/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 грудня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., СОБОСЛОЯ Г.Г.

при секретарі БАЛАЖ Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Берегівського районного суду від 3 червня 2020 року, повний текст якої складений 3 червня 2020 року, головуючий суддя Фейір О.О., у цивільній справі № 297/2580/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей і стягнення аліментів,

встановив:

ОСОБА_1 датованою 18.11.2019 заявою звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей і стягнення аліментів. Позов мотивувався таким.

Сторони 29.09.2012 уклали шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_4 . Близько півроку тому сторони припинили фактичні шлюбні відносини, ОСОБА_2 подав позов про розірвання шлюбу, який розглядається Київським районним судом міста Одеси.

Позивачка з дітьми з серпня 2019 року проживають в АДРЕСА_1 у батьків відповідача. Відповідач за цією адресою не проживає, дітей не навідує, матеріально їм не допомагає, участі в їхньому вихованні і житті не бере. Діти перебувають на повному утриманні позивачки.

Батьки відповідача допомагають у вихованні дітей, натомість із своїм сином контакту налагодити не можуть. Позивачка має постійне місце роботи в ломбарді «Перший», опікується дітьми, позитивно характеризується, тоді як відповідач є неврівноваженим, агресивним і не може належним чином займатися вихованням дітей, негативно на них впливає. За всіма об`єктивними даними діти повинні проживати з позивачкою, що відповідає їхнім інтересам, які мають враховуватися в першу чергу.

Беручи до уваги те, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, постійного місця роботи не має, розмір належних із нього аліментів на утримання дітей слід визначити в твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Тому позивачка бажає стягувати з відповідача аліменти по 2000,00 грн щомісячно на утримання кожної дитини, такий розмір аліментів не буде обтяжливим для відповідача.

Позивачка підтверджує, що нею не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом і з тих самих підстав.

Посилаючись на ці обставини, ґрунтуючись на положеннях законодавства щодо місця проживання дітей, обов`язку батьків з їх утримання та забезпечення інтересів дітей позивачка ОСОБА_1 просила:

визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю ОСОБА_1 ;

стягувати з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі по 2000,00 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 1-5).

25.03.2020 позивачка ОСОБА_1 подала до суду заяву про зміну предмета позову (а.с. 36-40).

Заяву вмотивовано тим, що з відзиву відповідача на позовну заяву позивачці стало відомо, що Малиновським районним судом міста Одеси виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частки його доходів, однак, не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Нещодавно позивачка дізналася, що відповідач неофіційно працює програмістом і отримує хорошу платню. Крім того, останнім часом соціально-економічна ситуація в країні погіршилася, гривня девальвувала і у випадку пред`явлення судового наказу до виконання з відповідача аліменти стягуватимуться на кожну дитину в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є незначною сумою.

Тому позивачка бажає змінити предмет позову шляхом зміни позовної вимоги про стягнення аліментів на позовну вимогу про збільшення розміру стягуваних аліментів і просила збільшити розмір стягуваних із ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання дітей, визначених судовим наказом Малиновського районного суду міста Одеси у цивільній справі № 297/1993/19, до коштів у твердій грошовій сумі по 2000,00 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою Берегівського районного суду від 03.06.2020 у прийнятті заяви позивачки ОСОБА_1 про зміну предмета позову відмовлено, а провадження в справі в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , закрито.

Приймаючи такі процесуальні рішення суд першої інстанції виходив із того, що дії позивачки щодо зміни предмета позову мають ознаки зловживання процесуальними правами, оскільки на час пред`явлення позову вона знала про існування судового наказу, а вимога про стягнення аліментів була пред`явлена з метою штучної зміни підсудності справи. Окрім цього, оскільки питання про стягнення аліментів на утримання дітей наразі вирішене судом, провадження в справі за відповідною вимогою підлягає закриттю.

Позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мензак Ю.Ю., оскаржила ухвалу суду як постановлену з порушенням норм процесуального права.

Так, відповідно до ст. 49 ч. 3 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання відповідної заяви. Позивачка скористалася цим правом і оскільки про наявність судового наказу на момент пред`явлення позову їй не було відомо вона спочатку пред`явила вимогу про стягнення аліментів, а про наявність судового наказу їй стало відомо лише з відзиву відповідача на позов. Жодного зловживання процесуальними правами з боку позивачки немає. Тому суду належало прийняти заяву про зміну предмета позову.

Для закриття провадження в справі не було підстав і тому, що таке допускається лише в разі наявності судового наказу, що набрав законної сили, за тими самими вимогами, тоді як вимоги за судовим наказом і вимоги позову щодо стягнення аліментів не є ідентичними.

Сторона просить ухвалу скасувати, справу направити до суду для продовження розгляду, вказавши суду на необхідність прийняття заяви про зміну предмета позову.

У відзиві на апеляцію відповідач ОСОБА_2 вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін. Зазначає, зокрема, про бездоказовість твердження позивачки щодо необізнаності з фактом видачі судового наказу про стягнення аліментів, невжиття нею заходів для з`ясування стану розгляду її заяви. Стосовно різниці у заявлених вимогах, то таке твердження необґрунтоване, позаяк йдеться про одну і ту ж вимогу стягнення аліментів, зміна ж сум стягуваних аліментів може бути окремим предметом судового розгляду відповідно до закону. Процесуальні дії позивачки суперечливі та маніпулятивні, спрямовані на розгляд справи за вигідною для неї підсудністю, а наявність двох судових процесів щодо одного й того ж предмета недопустима.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України апеляційну скаргу у відсутність учасників процесу, обговоривши доводи учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

За приписами ст. 2 ч. 3 п. 11, ст. 43 ч. 2, ст. 44 ч. 1 та інших норм ЦПК України, особа в цивільних процесуальних відносинах повинна діяти добросовісно, зловживання процесуальними правами не допускається.

Учасник справи зобов`язаний, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом (ст. 43 ч. 2 п.п. 2, 4, ч. 4 ЦПК України).

Позовна заява повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; у позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору (ст. 175 ч. 3 п. 10, ч. 6 ЦПК України).

З наявних матеріалів випливає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей і стягнення аліментів (справа № 297/2580/19) був пред`явлений шляхом подання позовної заяви, підписаної позивачкою 18.11.2019, судовий збір з якого був сплачений 21.11.2019 (а.с. 1-5) і який відповідно до реквізитів справи надійшов до суду першої інстанції 02.12.2019.

17.09.2019, тобто, за два місяці до моменту підписання позовної заяви і за два з половиною місяці до надходження позову до суду, позивачка ОСОБА_1 звернулася до Берегівського районного суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей (справа № 297/1993/19), яка ухвалою Берегівського районного суду від 01.10.2019 була на підставі ст. 31 ч. 1 п. 1, ст. 165 ч. 8 ЦПК України передана на розгляд Малиновському районному суду міста Одеси (а.с. 25). За обставинами справи, заява про видачу судового наказу підлягала фактичній передачі до іншого суду в перших числах третьої декади жовтня 2020 року (ст. 31 ч. 3 ЦПК України). Строк розгляду заяви про видачу судового наказу становить п`ять днів з моменту її надходження до суду (ст. 167 ч. 1 ЦПК України).

Отже, на час пред`явлення ОСОБА_1 у справі № 297/2580/19 позову до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей і стягнення аліментів їй було достеменно відомо про існування судового провадження за поданою нею заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей. Діючи добросовісно та в інтересах дітей, ОСОБА_1 повинна була цікавитися ініційованим нею ж судовим провадженням, його результатом, тим більше, що його предметом теж було стягнення аліментів з батька дітей на їхнє утримання.

11.11.2019 Малиновський районний суд міста Одеси видав у цивільній справі № 297/1993/19 судовий наказ, яким стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 на кожну дитину, що фактично становить 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.09.2019 і до досягнення донькою ОСОБА_5 повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_3 , з ІНФОРМАЦІЯ_3 постановив стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення донькою ОСОБА_6 повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 26-27).

Таким чином, питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньок ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було вирішене за достатній для з`ясування результату судового провадження в справі № 297/1993/19 до моменту пред`явлення даного позову час.

Всупереч своєму обов`язку повідомити суд в усякому разі про наявність судового провадження зі стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей, оскільки ця обставина є істотною для вирішення відповідної позовної вимоги, позивачка ОСОБА_1 це замовчала, суд про таке судове провадження та/або про його результат в позовній заяві не повідомила.

Твердження позивачки про те, що про видачу Малиновським районним судом міста Одеси судового наказу про стягнення аліментів із ОСОБА_2 їй стало відомо лише з відзиву відповідача на її позов у даній справі колегія суддів не враховує через його невідповідність обставинам справи. Відзив відповідача на даний позов датований 10.03.2020, тобто, через чотири місяці після видачі судом наказу. З урахуванням часу подання позивачкою заяви про видачу наказу, характеру справи та інших її обставин твердження про начебто таку тривалу необізнаність із результатом розгляду заяви неспроможне.

Ґрунтуючись на факті видачі 11.11.2019 Малиновським районним судом міста Одеси судового наказу в цивільній справі № 297/1993/19, по що їй начебто стало відомо лише в березні 2020 року, позивачка ОСОБА_1 25.03.2020 подала до суду заяву про зміну предмета позову шляхом зміни позовної вимоги про стягнення аліментів на позовну вимогу про збільшення розміру стягуваних аліментів і просила збільшити розмір стягуваних із ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання дітей, визначених судовим наказом Малиновського районного суду міста Одеси у цивільній справі № 297/1993/19, до коштів у твердій грошовій сумі по 2000,00 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до ст. 49 ч. 2 п. 2, ч. 3 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви; у справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

За змістом цих положень цивільного процесуального закону позивач вправі, зокрема, до закінчення підготовчого засідання змінити або предмет, або підстави позову подавши відповідну заяву. Одночасна зміна підстав і предмета позову процесуальним законом не передбачена і не допускається, оскільки в такому разі йдеться по суті про новий (інший) позов. Зазначене відповідає змісту неодноразово висловлених Верховним Судом правових позицій, до прикладу, у постановах: від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, від 09.07.2020 у справі № 922/404/19, від 04.11.2020 у справі № 463/4901/16-ц.

Заявою від 25.03.2020 позивачка ОСОБА_1 змінила як підстави позову, позаяк такими слугували вже нові факти, обставини і мотиви (наявність судового наказу про стягнення аліментів, визначені ним розмір і спосіб стягнення аліментів, наявність у позивача роботи тощо), так і предмет позову (збільшення розміру стягуваних аліментів і способу їх стягнення), що пов`язується з іншими, відмінними обставинами та з іншим предметом доказування (ст. 192 ч. 1 СК України).

Вже лиш з огляду на такий спосіб дій позивачки суд першої інстанції не мав процесуальних підстав приймати в даній справі її заяву, названу заявою про зміну предмета позову.

Окрім цього, колегія суддів зауважує, що визначений частиною 2 статті 44 ЦПК України перелік дій, що можуть бути кваліфіковані як зловживання процесуальними правами, не є вичерпним, таким зловживанням залежно від конкретних обставин можуть бути визнані й інші дії, поведінка учасника процесу, що суперечать завданню цивільного судочинства. Суд першої інстанції обґрунтовано кваліфікував взаємопов`язані дії позивачки із замовчування істотних у справі обставин, пов`язаних із її зверненням до суду по видачу судового наказу, та подання заяви про зміну предмета позову як дії, що мають ознаки зловживання процесуальними правами.

Доводи апеляції не спростовують відсутності підстав для прийняття судом до розгляду заяви позивачки про зміну предмета позову та наявності в її відповідних діях ознак зловживання процесуальними правами.

Поряд із цим, закриваючи провадження в справі за вимогою позивачки про стягнення аліментів суд першої інстанції припустився помилки.

Положення ст. 255 ч. 1 п. 3 ЦПК України передбачають, що суд закриває провадження в справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Застосування судом цієї норми цивільного процесуального закону передбачає тотожність спорів (справ) за суб`єктним складом сторін, предметом і підставами позову (заяви). Відмінність у справах, рішеннях між будь-якими із зазначених елементів виключають їх тотожність, а відтак і можливість закриття провадження в справі з цих підстав.

З огляду на відсутність підстав для вирішення в даній справі вимог позивачки ОСОБА_1 відповідно до заяви про зміну предмета позову, розгляду підлягає первісно заявлена позовна вимога про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі по 2000,00 грн на кожну дитину щомісячно. Своєю чергою, судовий наказ був виданий про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання двох дітей у частці від його заробітку (доходу), при цьому, з визначенням конкретних періодів стягнення аліментів та розмірів аліментів у ці періоди стягнення.

Попри те, що твердження відповідача про наявність в обох випадках одного основного предмета вимог (стягнення аліментів на утримання дітей) слушне як таке, слід констатувати, що конкретні вимоги в цих випадках істотно відрізняються: йдеться про різний спосіб стягнення аліментів, що впливає також і на фактичний розмір стягуваних аліментів і, крім того, пов`язується по суті з різними підставами і предметами доказування для стягнення аліментів. Такі обставини є суттєвими для всіх зацікавлених у справі осіб.

Тому в частині закриття провадження за вимогою позивачки про стягнення аліментів ухвала суду першої інстанції не може залишатися чинною. Факт наявності чинного нещодавно ухваленого судового рішення про стягнення аліментів, обставини і наслідки, які випливають із цього факту, підлягають у контексті справи оцінці судом під час вирішення позову відповідно до вимог ЦПК України, з урахуванням результату виконання сторонами своїх процесуальних обов`язків та реалізації процесуальних прав.

Відтак, на підставі ст. 379 ч. 1 п. 4 ЦПК України апеляційну скаргу позивачки слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції в частині закриття провадження в справі за вимогою про стягнення аліментів скасувати, в цій частині направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, в іншій частині скаргу відповідно до ст. 375 цього Кодексу залишити без задоволення, а ухвалу без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п.п. 1, 6, ст. 375, ст. 379 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, ухвалу Берегівського районного суду від 3 червня 2020 року в частині закриття провадження в справі за вимогою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів скасувати, в цій частині направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В іншій частині апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Берегівського районного суду від 3 червня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає. Повне судове рішення складене 28 грудня 2020 року.

Судді