Справа № 638/763/19
Провадження № 2/638/63/20
РІШЕННЯ

іменем України

05.11.2020 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Штих Т.В.,

секретаря - Овчаренко К.В.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Фрунзе до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, -

встановив:

Сільськогосподарський виробничий кооператив ім. Фрунзе (надалі Позивач) звернувся з цивільним позовом до ОСОБА_1 (надалі Відповідач), в якому просить зобов`язати відшкодувати на їх користь матеріальну шкоду у розмірі 189863,76 грн.; суму судових витрат у розмірі 2847,96 грн.; суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.; суму витрат на проведення експертизи у розмірі 2000,00 грн.

Позовні вимоги Позивач мотивував тим, що 27.11.2017 року, приблизно о 16:00 годині, Відповідач, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ-2109, державний номер НОМЕР_1 , по пр. Л. Свободи, 30 у м. Харкові, під час повороту ліворуч на перехресті не надав дорогу транспортному засобу Nissan X-Trail, державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , що рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо, в результаті чого здійснив зіткнення автомобілів, які були механічно пошкоджені, та завдав Позивачеві матеріальних збитків.

Позивач вважав, що, незважаючи не те, що Постановою Харківського апеляційного суду від 05.12.2018 року було скасовано Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.02.2018 року, якою Відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, зазначене не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості.

Крім того, Позивач вважав за необхідне дослідити механізм виникнення ДТП для доведення того, що саме Відповідач є особою, яка має відшкодувати матеріальну шкоду Позивачеві, у зв`язку з чим просив суд призначити по справі автотехнічну експертизу, проведення якої доручити експертам Харківського НДІ судових експертиз ім. Засл. проф. M.С. Бокаріуса.

В судових засіданнях Позивач та його представник, адвокат Нетудихата Д.В., позовні вимоги підтримали в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Представник Відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі, посилаючись на відсутність вини Відповідача у настанні ДТП та його наслідків.

Вивчивши надані у справі докази, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що 27.11.2017 року за адресою пр. Л. Свободи, 30 у м. Харкові мала місце ДТП за участю водія транспортного засобу ВАЗ-2109 державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , та водія транспортного засобу Nissan X-Trail, державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 . В результаті вказаної ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.02.2018 року по справі № 638/18653/17 Відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, але Постановою Харківського апеляційного суду від 05.12.2018 року зазначену Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.02.2018 року було скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. Зазначена Постанова Харківського апеляційного суду від 05.12.2018 року була остаточною і оскарженню не підлягала.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.09.2019 року № 638/11386/19 провадження у справі відносно ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124КУпАП було закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого ст.38 КУпАП, але суд прийшов до висновку про доведеність наявності вини в діях ОСОБА_2 на підставі зібраних у справі доказів. Зазначена Постанова Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.09.2019 року ніким не оскаржена і набрала законної сили 01.10.2019 року.

З огляду на положення частини 5 статті 82 ЦПК України, якою визначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, винуватість водія ОСОБА_2 у настанні ДТП та його наслідків була встановлена Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.09.2019 року № 638/11386/19, у той час як відносно Відповідача провадження у справі було закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно висновку комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 10586/18900 від 30.08.18 року, проведеної у рамках розгляду апеляційним судом справи № 638/18653/17, вбачається, що в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Nissan X-Trail ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.п. 10.1, 13.3 ПДР України, та знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. В той же час, в даній дорожньо-транспортній ситуації в діях водія ВАЗ-2109 ОСОБА_1 не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України, які б, з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з виникненням ДТП.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, що встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі обставини або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вина водія ОСОБА_2 у ДТП, яка мала місце 27.11.2017 року за адресою АДРЕСА_1 , не спростовується, та за наявності висновку комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 10586/18900 від 30.08.2018 р., і постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.09.2019 року № 638/11386/19, яка набрала законної сили, не підлягає доказуванню.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у ЦПК України, зібрані у відповідності з чинним цивільно-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Разом із цим, відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальні підстави відшкодування шкоди визначені статтею 1166 ЦК України, згідно з частинами першою, другою якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Матеріалами справи встановлено, що особою, винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, є ОСОБА_2 , а тому підстави для стягнення матеріальної шкоди з Відповідача відсутні.

Крім того, суд зазначає, що на підставі наданих суду стороною Позивача доказів, суд позбавлений можливості дійти висновку про дійсну шкоду, завдану автомобілю Nissan X-Trail, належному на праві власності Сільськогосподарському виробничому кооперативу ім. Фрунзе.

При цьому суд виходить з того, що в розрахунку позовних вимог Позивач виходив виключно з Висновку № 16С від 31.05.2018 року. Суд особливо звертає увагу на той факт, що після події ДТП пройшло три роки.

В судовому засіданні суд також був позбавлений можливості дійти до істини, так як Позивач не повідомив, чи відновлена машина станом на час розгляду справи з урахуванням часу, який пройшов з моменту ДТП.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак всупереч цій нормі жодних доказів на обґрунтування позовних вимог, які б знайшли своє підтвердження в суді, Позивачем не надано. Таким чином в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Судові витрати, у виді судового збору, суд розподіляє відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою у задоволенні позову покладає їх на Позивача, який ним сплачено до подання позову.

Разом з тим, частиною 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3).

Стаття 137 ЦПК України передбачає підстави та порядок вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16.

В матеріалах справи відсутні документи, зокрема квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший документ, які б свідчили про фактичну оплату послуг адвоката, а відтак вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. не підлягає задоволенню.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, також належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (пункт 2 частини 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до 2 ст. 141 Цивільного процесуального України, витрати на проведення експертизи у розмірі 2000,00 грн. мають бути залишені за Позивачем.

На підставі вищевикладеного, ст. 11, 12, 14, 22, 395, 396, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192 ЦК України, керуючись ст. 4, 10, 12, 19, 76-82, 133, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Вимоги Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Фрунзе до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди - залишити без задоволення.

Судовий збір вважати сплаченим позивачем.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення виготовлений 09.11.2020 року.

Суддя: Штих Т.В.