Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2020 року смт.Криве Озеро

Кривоозерський районний суд Миколаївської області

В складі: головуючого судді Репушевської О.В.,

за участі секретаря судового засідання Добровольської І.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження в смт.Криве Озеро цивільну справу №479/1545/19 за позовом ОСОБА_1 до Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Тридубська сільська рада

в с т а н о в и в :

06 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 вказуючи на те, що він являється спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки державним нотаріусом Кривоозерського районного нотаріального округу Миколаївської області позивачу відмовлено в оформленні спадкових прав на зазначене спадкове майно із-за відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно. Посилаючись на те, що спадкодавець є законним власником спадкового майна, позивач просить про задоволення позову.

В підготовче судове засідання позивач не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, відповідно до якої просив справу слухати за відсутності представника Кривоозерської сільської радиКривоозерського району Миколаївської області, не заперечує проти визнання права власності на житловий будинок за позивачем.

За положеннями ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні.

Відповідно до положень ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

З урахуванням положень ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в без участі сторін, на підставі наявних у справі матеріалів, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду спору.

Дослідивши матеріали справи, надані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області 19 квітня 2018 року(а.с.6), який являється батьком позивача ОСОБА_1 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого Кривоозерською 2 сільською радою Миколаївської області 14 серпня 1968 року(а.с.7).

Заповітом, посвідченим Ревво Л.М., секретарем виконавчого комітету Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області 25 листопада 2014 року, зареєстрованим в реєстрі за №89, ОСОБА_2 все йому належне майно, заповів ОСОБА_1 , що підтверджується даними спадкової справи №181/2018(а.с.33), вказаний заповіт зареєстровано у Спадковому реєстрі за №63294854 та він є чинним на день смерті спадкодавця(а.с.36 зворот).

Після смерті ОСОБА_1 відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 .

Нотаріусом Кривоозерської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області позивачу відмовлено в оформленні спадкових прав на зазначене спадкове майно, із-за відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно (а.с.3).

Як вбачається із спадкової справи №181/2018(а.с.23-41), ОСОБА_1 прийняв спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 у встановленому законом порядку(а.с.24).

Відповідно до даних довідки №2351 від 28 жовтня 2019 року, виданої Кривоозерською сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області встановлено, що останнім місцем проживання ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , було АДРЕСА_1 (а.с.9).

Згідно даних витягу з погосподарського обліку Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, особовий рахунок № НОМЕР_3 , підтверджується, що ОСОБА_2 значиться головою двору житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 (а.с.10).

Відповідно до п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України).

При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід звертати увагу на зміну редакції ч.4 ст.331 і ч.4 ст.334 ЦК України та інших норм цивільного законодавства і застосувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини.

Відповідно до положень п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2013 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Згідно даних технічного паспорту на садибний(індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого відділом технічної інвентаризації ДП "Еверест", спадковий житловий будинок побудований в 1976 році(а.с.11-17).

Відповідно до положень ст.86 ЦК УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

У 1976 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної ради СРСР від 22 лютого 1988 року №8502-ІІ) і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року Постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які зокрема визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно положень ст.1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин мав право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним жилого будинку з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

В даний час питання реєстрації права власності на нерухоме майно врегульоване приписами Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 17 жовтня 2013 року.

Відповідно до приписів п.49 зазначеного порядку для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об`єкт нерухомого майна заявник подає зокрема документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Зазначене узгоджується з ДБН А3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів".

Таким чином для реєстрації будинку, збудованого у 1976 році, особою, яка його збудувала, достатнім є подання технічного паспорту, який по суті підтверджує факт відповідності будівельним нормам та стандартам, а тому можливості його експлуатації.

Отже, судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 , не є самочинним будівництвом та може спадкуватись після смерті ОСОБА_1 як об`єкт права власності - нерухоме майно.

У відповідності до нормативних положень ЦК України - статей 1216, 1218, 1222, 1268 право власності спадкодавця на нерухоме майно переходить до його спадкоємців, яким є позивач.

Тому наявні підстави для визнання права власності на житловий будинок з господарчими будівлями і побутовими спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , за позивачем в порядку спадкування за заповітом.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Положеннями п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права власності нажитловий будинок з господарчими будівлями та побутовими спорудами не порушує права та законні інтереси інших осіб.

Суд враховує те, що відповідач - Кривоозерська сільська рада Кривоозерського району Миколаївської області - не заперечує проти задоволення позову, дане право ніким не оспорюється, інші спадкоємці з відповідними вимогами не звертались.

За вказаних обставин, враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом, суд визнає позовні вимоги законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12-13, 19, 81, 258-259, 200, 206, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок з господарчими будівлями та побутовими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Кривоозерський районний суд, який відраховується з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 12 лютого 2020 року.

Суддя :