ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/174/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Литвин Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя. В ході розгляду справи відповідач звернулась до суду з зустрічним позовом до позивача про поділ майна подружжя.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 позовні вимоги свого позову підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що з червня 1986 року по січень 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Судовими рішеннями їх майно було поділене, але залишилось не визначеним і інше майно, щодо якого сторони не можуть дійти згоди. Тому просить визнати за ним право особистої приватної власності на житлову кімнату „Біличанка" та швейну машину „ Подільська ", які є його спадщиною, як майно померлої матері позивача, спальна кімната вартістю 3 000 грн., меблі для прихожої вартістю 300 грн.; кухонний гарнітур вартістю 1000 грн.; телевізор „Панасонік" вартістю 300 грн.; стаціонарний музичний центр „Панасонік" вартістю 200 грн.; вбудована електроплита „Ардо" вартістю 300 грн.; вбудована електродуховка „Ардо" вартістю 200 грн.; пральна машина „Електролюкс" вартістю 600 грн.; принтер „Хюлет пакард" вартістю 500 грн.; сканер „Епсон" вартістю 200 грн.; а всього на загальну суму 6 600 грн. А за відповідачкою ОСОБА_2 просить визнати право особистої приватної власності на житлову кімнату „Ладога" вартістю 3000 грн.; спальну кімнату білого кольору вартістю 2000 грн.; обідній стіл та 6 стільців вартістю 1000 грн.; телевізор „Панасонік" вартістю 300 грн.; холодильник „Норд" вартістю 600 грн.; кухонна електровитяжка вартістю 100 грн.; мікрохвильова піч „Самсунг" вартістю 300 грн.; комп`ютерний блок вартістю 1000 грн.; монітор „Самсунг" вартістю 500 грн.; переносна магнітола „Левіс" вартістю 100 грн.; пилосмок КМЕТ 1000 „Електрон" вартістю 100 грн., а всього на загальну суму 9 000 грн. В задоволенні зустрічного позову просить відмовити, так як заявлений необґрунтовано та з пропуском строку позовної давності, який просить застосувати до зустрічного позову ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні первісний позов не визнали, зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити, пояснивши, що дійсно з червня 1986 року по січень 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За цей час було придбано певне майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя. Але просить визнати борг в сумі 368 298 грн. 64 коп., що становить у еквіваленті 14 000 доларів США, спільним боргом подружжя, і стягнути з ОСОБА_1 1/2 його частину в розмірі 184 149 грн. 32 коп.; визнати статутний капітал ПП „Бонка", що становить 3 500 грн. спільними корпоративними правами подружжя і розділити по 1/2 його частині між сторонами; визнати кошти ОСОБА_1 на рахунку ПАТ „КБ ПРИВАТБАНК" спільними сумісними коштами подружжя, та поділити їх порівну між сторонами; виділити ОСОБА_1 меблевий кухонний гарнітур вартістю 1000 грн.; обідній стіл та 6 стільців вартістю 1000 грн.; меблі для прихожої вартістю 1000 грн.; телевізор „Панасонік" вартістю 100 грн.; холодильник „Норд" вартістю 300 грн.; мікрохвильова піч „Самсунг" вартістю 50 грн.; скляна люстра „Три кулі" вартістю 500 грн.; вбудована електроплита „Ардо" вартістю 100 грн.; вбудована електродуховка „Ардо" вартістю 200 грн.; кухонна електровитяжка вартістю 100 грн. Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку поділу майна подружжя на телевізор „Панасонік" вартістю 300 грн.; меблевий кухонний куточок вартістю 500 грн.; кришталеву люстру вартістю 500 грн.; скляну люстру вартістю 500 грн.; фотоапарат „Олімпус" вартістю 2000 грн.; житлову кімнату вартістю 1000 грн.; комп`ютер „Браво" вартістю 300 грн.; ноутбук „Леново" вартістю 10 000 грн.; визнати за ОСОБА_2 право особистої власності на спальну кімнату „Соната" вартістю 5000 грн.; пральну машину „Електролюкс" вартістю 300 грн.; кришталеву люстру вартістю 500 грн.; меблеву спальну кімнату „Білоцерківська" вартістю 300 грн.; книжкові полиці та письмовий стіл вартістю 200 грн.; принтер вартістю 100 грн.; сканер вартістю 100 грн.; автомобіль „Шевроле Авео" вартістю 62 480 грн.; автомобіль „Шевроле Епіка" вартістю 111 200 грн., який зареєстрований на ОСОБА_1 передати у власність ОСОБА_2 в рахунок стягнення з позивача боргу в розмірі 7000 доларів США. Крім того, просить застосувати відносно первісного позову ОСОБА_1 строк позовної давності, який пропущений останнім без поважних підстав.

Заслухавши сторони, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні первісного позову та зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно ст.41 Конституції України та ч.1, ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Згідно ч.1, ст.22 КпШС (в редакції 20.06.1969 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

У відповідності до ч.1, ст.60 СК України (в редакції 10.01.2002 року) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст.63 СК України (в редакції 10.01.2002 року) дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Як передбачено ч.3, ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено у судовому засіданні, з червня 1986 року по січень 2011 року сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. 13.01.2011 року шлюб між сторонами було розірвано, про що йдеться у свідоцтві про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 (а.с.31).

Згідно ч.1, ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В судовому засіданні сторони не заперечували, що в період шлюбу вони придбали спільне майно, яке бажають розділити в порядку поділу майна подружжя, перелік якого міститься в їх первісному та зустрічному позовах.

Згідно ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.

Вказанні вище обставини не підлягають доказуванню в розумінні ч.1, ст.82 ЦПК України, оскільки сторони погодились з ними у судовому засіданні.

За приписами ч.1, ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Як регламентує ч.1, ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно вимог ч.2, ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Як погодились сторони по справі і що підтверджено документально, шлюб між сторонами було розірвано 13.01.2011 року. Про перелік майна, яке було придбано в період шлюбу і перебувало у їх власності, обом сторонам було відомо до його розірвання.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивач ОСОБА_1 15.11.2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, тобто через 6 років 10 місяців після розірвання шлюбу (а.с.1). В ході розгляду даної цивільної справи відповідач ОСОБА_2 2.04.2018 року звернулась до суду з зустрічним позовом до позивача ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, тобто майже через 7 років 3 місяці після розірвання шлюбу (а.с.28).

В судовому засіданні відповідач та її представник наполягали на застосуванні судом строку позовної давності, яку позивач ОСОБА_1 пропустив без поважним підстав і відновленню вона не підлягає. Позивач ОСОБА_1 також наполягав на застосуванні строку позовної давності до зустрічного позову, виклавши такі вимоги у своїй заяві (а.с.69) і підтримавши її зміст у судовому засіданні.

Як передачено ч.4, ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналізуючи докази, в їх сукупності, суд приходить до висновку, що як позивач по первісному позову ОСОБА_1 , так і позивач по зустрічному позову ОСОБА_2 по даній справі пропустили трирічний строк позовної давності звернення до суду зі своїми позовами, який за своїм терміном і підставами відновленню не підлягає, що є підставою для відмови у задоволенні як первісного позову, так і зустрічного позову, а також опис інших доказів по справі надає підстави судові для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Згідно ст.82; 133; 141 ЦПК України оскільки суд відмовляє у задоволенні первісного і зустрічного позовів в повному обсязі, тому судовий збір, від якого був звільний позивач за первісним позовом ОСОБА_1 на підставі ухвали судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М. від 20.11.2017 року (а.с.8), відноситься за рахунок держави, а судовий збір, який був відстрочений позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_2 на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 29.10.2018 року (а.с.58), підлягає стягненню з неї на користь держави в розмірі 1% від ціни зустрічного позову (а.с.28) і становить 5 830 грн. 79 коп. (583 078 грн. 64 коп. х 1%).

Керуючись ст.10; 11; 76-80; 82; 133; 141; 258-259; 263-265 ЦПК України, на підставі ст.41 Конституції України, ст.256-257; 267; 321; 368, ч.3 ЦК України, ст.60; 63; 69; 70; 72 СК України, ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України, п.22-23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 5 830 грн.79 коп. судового збору за подачу зустрічного позову.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя :