________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/5397/20
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову до подання позову

29.12.2020 року

Суддя Київського районного суду м.Одеси Гниличенко М.В., розглянувши заяву адвоката Пошали Катерини Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , зацікавлена особа: ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

28.12.2020 року до Київського районного суду м.Одеси звернулась адвокат Пошали К.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , з заявою про забезпечення позову до подання позову, в якій просить суд накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунках у Публічному акціонерному товаристві Акціонерний банк «Південний» та Публічному акціонерному товаристві "МТБ Банк", відкритих на ім`я ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; накласти арешт на індивідуальний банківський сейф у Публічному акціонерному товаристві «МТБ Банк», що надається в найм (оренду) ОСОБА_2 ; заборонити використовувати гроші та цінності, що зберігаються у індивідуальному банківському сейфі у Публічному акціонерному товаристві «МТБ Банк», що надається в найм (оренду) ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2020 року вказану справу було розподілено судді Гниличенко М.В.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Розглянувши заяву та додані до неї документи, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову до подання позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом та направлений на захист матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують реальне виконання судового рішення, забезпечення позову застосовується лише до позовів про визнання і про присудження.

Пунктом 1 частини 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно ч.1 ст.151 ЦПК України, заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ч.4 ст.150 ЦПК України не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію, стипендію та інше, проте ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів

Із наданої заяви вбачається, що 06.02.2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровали шлюб, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_3 , 02.10.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В процесі розгляду справи про стягнення аліментів з`ясувалось, що відповідач ОСОБА_2 отримує чималий дохід, оскільки працює моряком, та отримані від роботи гроші зберігає на банківському рахунку та банківській скриньці. Оскільки, ОСОБА_1 має намір звернутися з позовом про розподіл спільного майна подружжя, вона просить до подання позову накласти арешт на усі банківські рахунки ОСОБА_2 ; накласти арешт на індивідуальний банківський сейф та заборонити використовувати гроші та цінності, що зберігаються у індивідуальному банківському сейфі у Публічному акціонерному товаристві «МТБ Банк», що надається в найм (оренду) ОСОБА_2 .

Тобто, із заяви вбачається, що грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках є заробітною платою ОСОБА_2 , на яку не допускається накладення арешту, окрім позовів про стягнення аліментів.

Відповідно до ст.59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця або за рішенням суду.

Приписами частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів, оскільки заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.43 Конституції України.

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Накладення арешту на рахунок відповідача, призначений для виплати заробітної плати, унеможливлює своєчасну виплату зарплати, що призводить до порушення конституційних прав громадян. Тобто, ймовірний арешт рахунку на який відповідач отримує заробітну плату може позбавити його на перерахування грошей на рахунок по трудовим контрактам з іноземними компаніями, які займаються працевлаштуванням моряків, що призведе до порушення прав відповідача.

Крім того, представник заявника просить накласти арешт на грошові кошти відповідача, які знаходяться на рахунках банків, до подання позову, при цьому суду неможливо встановити предмет майбутнього позову про розподіл спільного майна подружжя, склад спільного майна, ціну позову, правове обгрунтування позову, оскільки лише при розгляді справи по суті можливо встановити обставини, які мають значення по справі, зокрема час придбання майна, встановити, яке майно було придбано до шлюбу та є особистою власністю подружжя, а яке в період шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя, а у разі необхідності заслухати пояснення сторін з цього приводу, що передбачено ч.ч.3,4 ст.153 ЦПК України.

В розумінні вимог п.7 ч.1 ст.151 ЦПК України щодо того, що відповідна заява повинна містити інші відомості, потрібні для забезпечення позову, та з врахуванням приписів п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», зокрема, щодо пересвідчення судом відповідності виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, заявник, зазначаючи про необхідність накладення арешту на майно, що належить відповідачу, не зазначає ціну майна, на яке просить накласти арешт, що має значення по справі та унеможливлює встановити відповідність та співмірність можливих застосованих обмежень відповідних прав відповідача на вказане майно.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і співрозмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечення фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; відсутності пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, відсутності доказів з приводу вчинення відповідачем або третіми особами будь-яких дій, направлених на порушення прав заявника, суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позовних вимог до подання позову.

Керуючись ст.ст. 149-153, 259-261, 353 ЦПК України, Постановою Пленуму ВСУ України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 р. №9, суддя -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви адвоката Пошали Катерини Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , зацікавлена особа: ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м.Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 29.12.2020 року.

Суддя Гниличенко М. В.