Справа № 621/3124/20
Пр. № 2/621/1159/20
РІШЕННЯ

Іменем України

28 грудня 2020 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області

головуючий - суддя Вельможна І.В.,

секретар судового засідання Акулова А.М.,

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Сергієнко С. М.,

відповідач Лиманська сільська рада Зміївського району Харківської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження за відсутності учасників справи справу за позовною заявою ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області про визнання договору дійсним та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

у с т а н о в и в:

17.11.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до територіальної громади Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області про визнання договору дійсним та визнання права власності в порядку спадкування, в якому просила визнати дійсним, реальним та виконаним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 02 лютого 1994 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений секретарем Виконавчого комітету Лиманської сільської Євтушкіною В.І., та зареєстрований в Зміївському бюро технічної інвентаризації 18 березня 1994 року; Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 право власності на житловий будинок, літ. А-1, загальною площею 71,9 кв. м, житловою - 56,0 кв. м, прибудови літ. а, а1, ганок літ. а2 та надвірними будівлями: котельна літ. Б, літня кухня літ. В, огорожа № 2, 3, ворота № 1, гараж літ. Г, сараї літ. Д, З, погріб літ. Д; вбиральня літ. Е, душ літ. Ж, колодязь № 4, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову ОСОБА_1 , зазначила, що 12 серпня 1967 року було укладено шлюб між ОСОБА_3 та нею, ОСОБА_4 . У період шлюбу ОСОБА_3 отримав за договором дарування від свого батька, житловий будинок АДРЕСА_1 . Договір посвідчений секретарем виконавчого комітету Лиманської сільської ради Євтушкіною В.І. та зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації 18.03.1994 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , помер.

До часу смерті чоловіка, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_2 .

Після смерті чоловіка позивач не має змоги реалізувати своє право на спадщину, оскільки договір дарування будинку не було посвідчено у нотаріальному порядку.

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 , залишив заповіт, яким заповідав все майно, де б воно не знаходилось і з чого воно б не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом він матиме право дружині ОСОБА_1

20 вересня 2020 року вона звернувся до Зміївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті чоловіка.

Листом від 20.10.2020 року за вих. №802/02-14 завідувач Зміївської державної нотаріальної контори Чернолясова Т. В. повідомила їй про неможливість прийняття договору дарування зазначеного будинку, оскільки договір не посвідчений у нотаріальному порядку, о тому не може бути прийнятий нотаріусом в якості правовстановлюючого документу при оформлені спадщини.

Інших правовстановлюючих документів на будинок, окрім договору дарування, не має.

23.11.2020 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання на 02.12.2020 року.

02.12.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та її представник ОСОБА_5 , подали заяву про проведення засідання за їх відсутності з проханням позов задовольнити.

Від Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника, з зазначенням про визнання позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність заперечень проти задоволення позову.

Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Спірною є дійсність договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 02 лютого 1994 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений секретарем Виконавчого комітету Лиманської сільської Євтушкіною В.І., та зареєстрований в Зміївському бюро технічної інвентаризації 18 березня 1994 року та визнання права ОСОБА_1 на вказаний будинок в порядку спадкування за заповітом. (а.с. 13, 14-19)

Так, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 1967 року. (а.с.12)

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с.20)

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . (а.с.28)

Згідно заповіту, посвідченого секретарем Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області Гунько Л.М., 15.11.2013 року, реєстр №95, за яким ОСОБА_3 , все своє майно заповідав дружині ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори (а. с. 26, 34).

Згідно довідки КП ЗБТІ ЗМА від 29.10.2020 року №2139, будинок АДРЕСА_1 , станом на 31.12.2012 року належав ОСОБА_3 , на підставі договору дарування, посвідченого виконкомом Лиманської селищної ради народних депутатів 02.02.1994 року. (а.с.22)

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаним договором підтверджується, що під час укладання договору 02.02.1994 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне виконання договору та його державна реєстрація.

Водночас, з 01.01.2004 року введено в дію ЦК України, частиною 2 статті 719 якого передбачено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

З цього слідує, що за нормами чинного ЦК України договір дарування житлового будинку підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

У відповідністю з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Позивачем надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження обставин, викладених в обґрунтування позову, а відповідач будь-яких заперечень проти позовної заяви не надав, тому позовна заява про визнання договору дійсним є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Щодо вимоги ОСОБА_1 , про визнання права власноті в порядку спадкування за заповітом, суд виходить з наступного.

Так, в поза судовому порядку ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем чоловіка за заповітом та прийняла спадщину, позбавлена можливості оформити свої спадкові права.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, який відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Згідно розяснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - Свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Таким чином, при обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , не суперечать закону та не порушують права, свободи та інтереси інших осіб, тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 81, 82, 89, 223, 259, 263-265, 268, 273, 297, 352, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати дійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , укладений 02 лютого 1994 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений секретарем виконавчого комітету Лиманської сільської ради Євтушкіною В.І. та зареєстрований в Зміївському бюро технічної інвентаризації 18 березня 1994 року.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), реєстраційний номер платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області, юридична адреса: 63463, Харківська область, Зміївський район, с. Лиман, площа Покровська, буд. № 5.

Головуючий: