Справа № 473/1615/20
РІШЕННЯ

іменем України

"28" жовтня 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання Багрін І.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Вознесенської міської ради Миколаївської області про визначення частки в праві спільної сумісної власності, визнання права власності на частку земельної ділянки в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

в травні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, поданим в її інтересах представником адвокатом Маняком А.В., до відповідачів ОСОБА_2 , Вознесенської міської ради Миколаївської області про визначення частки в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, визнання права власності на частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої ввійшли 39/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , а також відповідна частка земельної ділянки, що була надана для його обслуговування, ведення підсобного господарства.

Позивачка є спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину в передбаченому законом порядку, частково її оформила. Проте, нотаріус відмовив їй в оформленні спадкових прав щодо частки земельної ділянки, оскільки не визначена частка померлого в праві спільної сумісної власності, правовстановлюючий документ на обумовлене нерухоме майно не відповідає вимогам діючого законодавства, зокрема в частині порядку його оформлення та видачі.

Посилаючись на наведені обставини, позивачка просила визначити частку померлого пропорційно до розміру його частки в праві власності на житловий будинок та визнати за нею право власності на вказану частку в порядку спадкування після смерті батька.

В судове засідання представник позивачки адвокат Маняк А.В. не з`явився. Надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився. Надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, вирішення справи залишив на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засіданні не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Зокрема судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшли: 39/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка, площею 0,1008 га, розташована за вищевказаною адресою, призначена для обслуговування житлового будинку та підсобного господарства, яка належала спадкодавцю спільно з ОСОБА_2 (власник 61/100 частки житлового будинку, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 09.09.1982 року Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області) на праві спільної сумісної власності.

Позивачка, як спадкоємець першої черги за законом, належним чином прийняла спадщину, частково її оформила. 29.08.2003 року державним нотаріусом Веселинівської державної нотаріальної контори, в.о. Першої Вознесенської державної нотаріальної контори, було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 39/100 часток вищевказаного житлового будинку.

В квітні 2020 року позивачка звернулася до Першої Вознесенської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, нотаріус відмовив у вчиненні вказаної нотаріальної дії, оскільки не визначена частка спадкодавця в праві спільної сумісної власності, правовстановлюючий документ на обумовлене нерухоме майно не відповідає вимогам діючого законодавства, зокрема в частині порядку його оформлення та видачі (виданий в одному екземплярі на ім`я двох співвласників). Так, згідно ст. 6 ЗК України 1990 року (чинного на час оформлення та видачі правовстановлюючого документа на земельну ділянку) громадяни мають право на одержання у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), ведення особистого підсобного господарства в розмірах, встановлених ст. ст. 56, 67 ЗК України 1990 року.

Разом з тим, спільне майно може належати сторонам на праві спільної часткової або спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЗК України 1990 року громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди належать на праві спільної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою, на якій розташовані дані об`єкти нерухомого майна, спільно, пропорційно розміру часток у спільній власності на будинок, будівлю, споруду.

Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до абз. 3 п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини, тощо. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Разом з тим положення п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вказують на те, що частки в праві власності на земельну ділянку співвласників жилого будинку співвідносяться з розміром їхніх часток у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Згідно п. 5 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, відносини спадкування за встановлених судом обставин регулюються положеннями ЦК УРСР (1963 року), чинного на час відкриття та прийняття спадщини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

За загальним правилом, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини та які не припинилися з його смертю.

З положень ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) вбачається, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК України (1963 року) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня її відкриття він подав відповідну заяву про прийняття спадщини або вчинив дії, що свідчать про вступ у володіння або управління спадковим майном.

Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, виходячи з того, що позивачка не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема через органи нотаріату, суд вважає, що право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на 39/100 часток земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , наданої для обслуговування житлового будинку та підсобного господарства.

Керуючись ст.ст. 12,13, 76-83, 259, 263 - 265, 272, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Вознесенської міської ради Миколаївської області про визначення частки в праві спільної сумісної власності, визнання права власності на частку земельної ділянки в порядку спадкування задовольнити.

Визначити, що частка померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вознесенську Миколаївської області в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,1008 га, яка розташована по АДРЕСА_1 та надана для обслуговування житлового будинку та підсобного господарства, становила 39/100.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вознесенську Миколаївської області, на 39/100 часток земельної ділянки, площею 0,1008 га, яка розташована по АДРЕСА_1 та надана для обслуговування житлового будинку та підсобного господарства.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 02.11.2020 року.

Суддя Л.В. Лузан