Справа № 202/5006/19
Пров. 2/202/370/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 лютого 2020 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська

в складі головуючого судді-Бєльченко Л.А

при секретарі- Гемай В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа- Садівниче товариство «Золотий ренет» про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В :

Звернувшись до суду з цим позовом, позивач зазначила, що їй належить земельна ділянка № 6 /097, розташована на території Індустріального району АДРЕСА_1 , яку вона придбала у 2000 році у гр. ОСОБА_2 за 600 доларів США, про що свідчить акт передачі грошових коштів у присутності свідків. Таким чином, вона з 2000 року добросовісно, відкрито та безперервно користується цією земельною ділянкою, сплачує необхідні внески, підтримує земельну ділянку в належному стані. Тому, посилаючись на положення частини 1 статті 344 ЦК України, просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на зазначену земельну ділянку.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити.

Представник відповідача Дніпровської міської ради Борсук Ю.В. просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, а позивач користується спірною земельною ділянкою без жодної правової підстави. Так, у своєму позові позивач посилається на норми частини 1 ст.344 ЦК України. Саме цією нормою передбачено добросовісність заволодіння чужим майном. Проте позивач знала, що вона набула право власності на земельну ділянку, яка на підставі державного акту належить ОСОБА_2 , без достатньої правової підстави. Тому просила відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи садівничого товариства «Золотий ренет» Мартем`янов С.В. в судовому засіданні 15.01.2020 року пояснив, що він є головою Товариства з 2018 року. Позивач є членом цього Товариства і користується спірною земельною ділянкою, передавши колишньому власникові грошові кошти за цю земельну ділянку. Просив вирішити спір відповідно до вимог діючого законодавства.

З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивач є членом АДРЕСА_1 (а.с.5,6 ).

Згідно державного акту про право власності на землю серії 111-ДП № 105630, виданого головою Дніпропетровської міської Ради народних депутатів 08.06.2000 року, власником ділянки № 6/097 площею 0,00630 га є ОСОБА_2 (а.с.11).

Відповідно копії Акту, складеного в жовтні 2000 року, ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти за земельну ділянку АДРЕСА_1 (а.с.10).

Положенням частини першої ст. 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добровільно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за габу вальною давністю з моменту державної реєстрації.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Згідно з частиною першою ст. 119 Земельного кодексу України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року роз`яснено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що згідно з положеннями статті 119 ЗК України передача громадянину у власність або в користування земельної ділянки, якщо він добровільно, відкрито і безперервно користується протягом 15 років за відсутності документів про право на цю земельну ділянку, здійснюється у порядку, встановленому ЗК. Зворотної дії в часі ця норма не має (п.п.6).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження 12-291гс18), висновки якої відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України враховуються судом при застосуванні відповідних норм права, зазначено, що умовами набуття права власності на набувальною давністю на підставі ст.. 344 ЦК є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння;б безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону обмеження або заборону набуття права власності на набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За замістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути без титульним, тобто таким фактичним володінням, яке спирається на будь - яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі без титульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь - який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння ( володіння або користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь - який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Порядок набуття громадянами права власності на земельну ділянку встановлений Земельним кодексом України. Відповідно до ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержані безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

За встановлених під час розгляду справи обставин, відсутні підстави вважати, що право власності на спірну земельну ділянку позивачем набуто у встановленому законом порядку, як і відсутні підстави щодо добросовісності набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, оскільки остання придбана у ОСОБА_2 у спосіб не передбачений діючим законодавством.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що позивачем не доведено відповідність умов набуття права власності за набувальною давністю на земельну ділянку, суд відмовляє їй у задоволенні позову.

Судові витрати у вигляді судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 4,5,10,13,81,89,259,263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 у позовних вимогах до Дніпровської міської ради, третя особа - Садівниче товариство «Золотий ренет» про визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя-- Бєльченко Л.А.