Справа № 236/3297/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Сердюк Н.В.,

за участю секретаря - Безорчук А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Лиман цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2020 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат.

Позивач свої вимоги обґрунтовує наступними обставинами.

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», яке змінило свою назву на Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», та ОСОБА_1 28 січня 2014 року уклали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Відповідно до Генеральної угоди ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8824,43 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,001% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_1 власним підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Генеральна угода разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/rules, складає між нею та банком кредитний договір.

Позивач свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконав повністю, надавши їй кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, проте відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та іншими витратами.

У зв`язку із порушенням відповідачем ОСОБА_1 умов договору станом на 07 вересня 2020 року утворилась заборгованість в розмірі 32125,99 гривень, що складається з наступного: 8824,43 грн - заборгованість за кредитом; 5,54 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн - заборгованість за комісією; 23296,02 грн - заборгованість за пенею; 0,00 грн - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди, Позивач просить стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість.

Повноважний представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" в судове засідання не прибув, просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та у випадку неявки відповідача не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.2).

Відповідач ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, надала суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» не визнає, просила застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, посилаючись на пропущений позивачем строк позовної давності, справу розглянути без її участі (а.с. 60).

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Судом встановлено, що ПАТ КБ ПриватБанк має право на надання банківських послуг, визначених ч.3 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність, на підставі ліцензії Національного банку України від 05жовтня 2011 року № 22 (а.с.43).

14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк"(скорочене найменування Банку - ПАТ КБ "ПриватБанк" на Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (скорочене найменування Банку - АТ КБ "ПриватБанк").

28 січня 2014 року між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №DNH4KS72470019 від 17 CTHGYZ 2006 року DOSWRX86280054 від 18 листопада 2006 року (а.с. 12).

ОСОБА_1 власним підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Генеральна угода разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/rules, складає між нею та банком кредитний договір (а.с. 12-38).

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором повністю виконав, надавши позичальникові ОСОБА_1 кредит в розмірі, обумовленому сторонами. Відповідач в порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконала, не забезпечивши своєчасного повернення позивачеві запозичених коштів. Внаслідок цього станом на 07 вересня 2020 року утворилась заборгованість в розмірі 32125,99 гривень, що складається з наступного:8824,43 грн - заборгованість за кредитом; 5,54 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн - заборгованість за комісією; 23296,02 грн - заборгованість за пенею; 0,00 грн - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди (а.с.5-6, 7-8).

За змістом ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір. Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідач своїм підписом у заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг визнав та погодився із запропонованими банком умовами користування послугами банку.

Пунктом 1.1.2 та 1.2.2 Генеральної угоди заборгованість по Договору 1 з дати підписання Генеральної угоди складає 5846,93 гривень, заборгованість по Договору 2 - 3937,50 гривень. Пунктом 1.1.3 та 1.2.3 встановлено дату кінцевого повернення кредиту - 31 липня 2014 року. Пунктом 1.3 Встановлено обов`язок позичальника мати на рахунку суму в розмірі 960,00 гривень.

Відповідно до п.2.1 Генеральної угоди, Банком надано позичальнику кредит в сумі 8824,43 гривні, на строк шість місяців, а саме з 28 січня 2014 року до 31 липня 2014 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі потреби в сумі 8824,43 гривні, в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів в розмірі 0,001% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у зазначені в заяві та Умовах і Правилах строки. Погашення заборгованості погоджено наступним шляхом: починаючи з "01" по "25" число кожного місяця позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячній платіж) в сумі 1470,74 гривень для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками та іншими витратами згідно з Умовами та правилами. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 31 липня 2014 року (а.с. 12).

Пунктом 2.2 визначено, що при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених у Генеральній угоді, Умовах та правилах, більш як на 31 день, по зобов`язанням, строк яких не настав, сторони погодили, що строком повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 32-го дня, вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 9386,01 гривень.

Згідно з п.2 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, у разі порушення позичальником своїх зобов`язань, сторони, керуючись нормами цивільного законодавства України, домовилися про зміну строків та порядку повернення кредиту, які обумовлені в п. 2.1 угоди, на менший строк, який за п.2.2. угоди становить 32 дні з моменту виникнення порушення.

Згідно з розрахунком заборгованості, який додано до позовної заяви в якості доказу, останній позичальником з моменту укладення Генеральної угоди жодного платежу щодо погашення заборгованості здійснено не було, про що свідчить запис у стовпчику «сума погашення за наданим кредитом» (а.с. 5-6).

Таким чином, з огляду на умови, викладені в пунктах 2.1., 2.2. Генеральної угоди від 28 січня 2014 року, відповідач порушила зобов`язання щодо строків внесення щомісячних платежів в розмірі 1470,74 гривень, що в свою чергу було підставою для зміни зобов`язання та строку повернення кредиту в цілому.

Отже, керуючись п.2.2 Генеральної угоди від 24 грудня 2012 року слід провести розрахунок строків повернення кредиту: жодного щомісячного платежу з дня укладення Генеральної угоди відповідачем не сплачено. Отже, 25 лютого 2014 року - момент виникнення порушення. 29 березня 2014 року - 32-й день з моменту виникнення порушення - день повернення кредиту та виконання зобов`язання в цілому.

Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України).

Таким чином, враховуючи вимоги ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності для АТ КБ «ПриватБанк» за Генеральною угодою від 28 січня 2014 року розпочався з наступного дня після спливу строку виконання зобов`язання, тобто з 29 березня 2014 року.

За ст.257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, згідно з вимогами ст. 257 ЦК України, строк позовної давності для пред`явлення вимог банком за Генеральною угодою від 28 січня 2014 року до відповідача сплив через три роки з дня спливу строку виконання зобов`язань за вказаною угодою, а саме 01 серпня 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом, передбаченим вимогами ст. 267 ЦК України, подала до суду заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Відповідно до п.1 ст.32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, враховуючи заявлене відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1, 3, 16, 207, 256, 257, 261, 267, 611, 651, 1055 ЦК України, ст.ст.11, 12, 13, 81, 133, 141, 247 ч.2, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: