Постанова

Іменем України

05 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 755/17616/15-ц

провадження № 61-3111св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (у ході розгляду справи змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»),

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Слободянюк С. В., Лапчевської О. Ф., Махлай Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 27 травня 2005 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № К2V4GF00260001, відповідно до умов якого позичальнику надано кредитні кошти шляхом видачі готівкою через касу, на строк з 27 травня 2005 року до 27 травня 2025 року, включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії, на наступні цілі: придбання житла у сумі 38 700 доларів США, а також у розмірі 3 870 доларів США на оплату страхових платежів по особистому страхуванню, у порядку, передбаченому пунктами 2.1.3, 1.1 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,3 % від суми виданого кредиту щомісячно у період сплати, а також 0,5 % від суми виданого кредиту першочергово в момент надання кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до пункту 3.11 договору.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено окремо з кожним договори поруки.

Позичальник належно не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим станом на 31 липня 2015 року у неї утворилася заборгованість по кредиту у розмірі 32 761,40 доларів США, з яких загальний залишок заборгованості за наданим кредитом - 30 298,18 доларів США; загальний залишок заборгованості за процентами - 2 027,33 доларів США; заборгованість з комісії - 338,04 доларів США та пеня - 97,85 доларів США.

Ураховуючи наведене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на свою користь вказаний розмір кредитної заборгованості.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року у складі судді Савлук Т. В. у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що мало місце неналежне виконання ОСОБА_1 договірних зобов`язань за кредитним договором, однак на час звернення банку з даним позовом до суду вона продовжує виконувати умови кредитного договору та здійснює поточні платежі за кредитним договором, тому вимоги про наявність підстав для дострокового стягнення грошових коштів за кредитним договором суд вважав передчасною за відсутності належних доказів, які підтверджують відмову ОСОБА_1 від виконання договірних зобов`язань.

Крім того, суд вказав, що поручителі не є солідарними боржниками між собою, тому вимога банку про стягнення заборгованості солідарно з усіх відповідачів не може бути задоволена.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму боргу за кредитним договором від 27 травня 2005 року № К2У4GF00260001 у розмірі 32 761,40 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 31 липня 2015 року становить 707 973,85 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 солідарно з боржником ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму боргу за кредитним договором від 27 травня 2005 року № К2У4GF00260001 у розмірі 32 761,40 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 31 липня 2015 року становить 707 973,85 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 солідарно з боржником ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму боргу за кредитним договором від 27 травня 2005 року № К2У4GF00260001 у розмірі 32 761,40 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 31 липня 2015 року становить 707 973,85 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно встановив неналежне виконання позичальником зобов`язань з повернення кредитних коштів, при цьому безпідставно відмовив у задоволенні позову банку, пославшись на передчасність його вимог. Апеляційний суд вказав, що за умовами кредитного договору, а також положеннями частини другої статті 1050 ЦК України банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту, змінивши при цьому термін повернення кредиту, у разі неналежного виконання боржником своїх зобов`язань.

При цьому, суд апеляційної інстанції стягнув заборгованість з позичальника солідарно з кожним із поручителів окремо.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати та залишити у силі рішення місцевого суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що банк не надав судам належних доказів отримання нею кредитних коштів у касі банку, як то передбачено умовами кредитного договору.

Вказує, що наданий банком розрахунок заборгованості не доведений та не відповідає умовам договору.

Зазначає, що апеляційний суд не звернув увагу на те, що кредитний договір не містить усіх необхідних істотних умов, зокрема загальної вартості кредиту, детального розпису, тощо.

Посилається на те, що банк не надсилав їй будь-яких вимог про дострокове повернення кредиту та сплати штрафних санкцій, тому, на думку заявника, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про передчасність вимог банку.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. Зупинено виконання оскаржуваного судового рішення апеляційного суду до закінчення касаційного провадження.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2019 року справу призначено до розгляду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року касаційне провадження у справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості (справа № 524/5152/15-ц, провадження № 61-8862сво18).

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року касаційне провадження у справі поновлено.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

27 травня 2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № K2V4GF00260001, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівкою через касу, на строк з 27 травня 2005 року по 27 травня 2025 року, включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії, на наступні цілі: придбання житла у сумі 38 700 доларів США, а також у розмірі 3 870 доларів США на оплату страхових платежів по особистому страхуванню, в порядку, передбаченому пунктами 2.1.3, 1.1 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,3 % від суми виданого кредиту щомісячно у період сплати плюс 0,5 % від суми виданого кредиту першочергово в момент надання кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до пункту 3.11 договору. Періодом сплати вважати період з 25 по 30 число кожного місяця.

Відповідно до положень пункту 3.2 кредитного договору при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених пунктами 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,68 % на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбачених пунктами 2.2.2, 2.2.3 кредитного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні (або сумі в валюті кредиту, еквівалентної 1 грн за курсом Національного банку Українина день сплати) за кожен день прострочки.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань за кредитним договором від 27 травня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були укладені, окремо з кожним, договори поруки.

За умов договорів поруки, поручителі відповідають перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів відшкодування збитків (пункт 2 договору поруки). Також, умовами договору поруки передбачено, що за невиконання боржником обов`язків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (пункт 3 договору поруки). Відповідно до пункт 6 договору поруки, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора, на протязі 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної у пункті 5 цього договору.

За розрахунком банку станом на 31 липня 2015 року заборгованість за кредитним договором від 27 травня 2005 року становить 32 761,40 доларів США, з яких загальний залишок заборгованості за наданим кредитом - 30 298,18 доларів США; загальний залишок заборгованості за процентами - 2 027,33 доларів США; заборгованість з комісії - 338,04 доларів США та пеня - 97,85 доларів США.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Оскаржуване судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги його висновків не спростовують.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Встановивши, що ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав свій обов`язок за кредитним договором від 27 травня 2005 року, надавши ОСОБА_1 кошти у кредит, а остання та її поручителі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , не виконують належно своїх зобов`язань з повернення кредиту, у зв`язку із чим у ОСОБА_1 виникла заявлена банком заборгованість, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що є підстави для задоволення позовних вимог банку про стягнення кредитної заборгованості з боржника солідарно окремо з кожним із поручителів.

Висновки апеляційного суду не суперечать правовим висновкам Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18), до розгляду якої зупинялося провадження у справі, яка переглядається, оскільки на час укладення кредитного договору, який є предметом розгляду у цій справі (27 травня 2005 року), законодавство не містило норм, які забороняли банкам встановлювати в кредитному договорі такого платежу, як комісія за розрахунково-касове обслуговування.

Колегія суддів відхиляє доводикасаційної скарги ОСОБА_1 про те, що, оскільки банк не надсилав їй будь-яких вимог про дострокове повернення кредиту та сплати штрафних санкцій, то його позовні вимоги є передчасними, тому, що не надіслання досудової вимоги не позбавляє права кредитора на судовий захист, а відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу

Посилання касаційної скарги ОСОБА_1 на те, що спірний кредитний договір не містить усіх необхідних істотних умов, зокрема загальної вартості кредиту, детального розпису, тощо, не заслуговують на увагу, оскільки договір є чинним, виконаний як банком, так і частково виконувався нею, а вимог про визнання цього договору недійсним не заявлялося.

Згідно із частиною першою статті 57 ЦПК України у редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 58 ЦПК України 2004 року).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 10 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до положень частини третьої статті 10, частин першої, четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Інші доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , зокрема, про те, що банк не надав судам належних доказів отримання нею кредитних коштів у касі банку, а також, що наданий банком розрахунок заборгованості не доведений та не відповідає умовам договору, не можуть бути підставами для скасування рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені доводи були предметом дослідження в апеляційному суді, наявні у справі докази судом було оцінено за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, а також надана відповідна правова оцінка всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість його судового рішення не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2016 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк