ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7986/20Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М.
Провадження № 22-ц/817/1125/20 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Щавурська Н. Б.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу №607/7986/20 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 19 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу, ухваленого суддею Сташків Н.М., -

ВСТАНОВИВ:

У 15 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СК «ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу.

На обгрунтування вимог посилався на те, що 30 червня 2017 року з вини ОСОБА_3 , який керував автомобілем «Mercedes-Benz Vito 109 CDI», сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій пошкоджено належний йому транспортний засіб «AUDI A3» р.н. НОМЕР_1 . За фактом вказаної ДТП проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №00002192 .

11 липня 2017 року слідчим СВ Тернопільського ВП ГУНГІ в Тернопільській області винесено постанову про призначення судової автотоварознавчої експертизи у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №00002192. Згідно з висновком експерта №4-188/17 від 07 серпня 2017 року ринкова вартість автомобіля «AUDI A3», та сума матеріального збитку, заподіяного його власнику, станом на момент ДТП може становити 273395,54 грн. Постановою слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області від 30 березня 2018 року кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

23 серпня 2019 року відносно ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2019 року встановлено винним ОСОБА_3 у тому, що він 30 червня 2017 року близько 13 год. 15 хв., керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Vito 109 CDІ», виїжджаючи із стоянки біля будинку №5 по вул. Протасевича у м. Тернополі не дав дорогу автомобілю «AUDI A3», під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Mercedes-Benz Vito 109 CDІ», була застрахована страховиком ПрАТ «СК «ВУСО» за страховим полісом №АК/3909087 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Після закриття кримінального провадження позивач 18 травня 2018 року звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування. Однак, листом №5600/774537 від 13 липня 2018 року відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що пошкоджений автомобіль «Audi A3», не був наданий страховику на огляд. Проте, огляд належного позивачу автомобіля Audi A3», проводився уповноваженою особою ПрАТ «СК «ВУСО», про що складений акт огляду колісного транспортного засобу від 22 травня 2018 року. Згідно з висновком експерта №6/2-23/20 від 16 березня 2020 року, утилізаційна вартість автомобіля «AUDI A3», після ДТП, яка мала місце 30 червня 2017 року, станом на 30 червня 2017 року може складати 133780,80 грн. Оскільки полісом АК/3909087 встановлено страхову суму за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100000 грн. та франшизу в розмірі 1000 грн., розмір страхового відшкодування, що належить до виплати ОСОБА_1 за даним договором, становить 99000 грн. Крім цього, оскільки заяву на виплату страхового відшкодування позивачем подано до ПрАТ «СК «ВУСО» 18 травня 2018 року, у відповідача виник обов`язок виплатити позивачу страхове відшкодування не пізніше 90 днів, а саме до 19 серпня 2018 року. Враховуючи наведене, а також прострочення ПрАТ «СК «ВУСО» виплати в період з 19 серпня 2018 року по 15 травня 2020 року, позивач просив стягнути з відповідача страхове відшкодування у сумі 99000 грн., пеню в розмірі 55254, 55 грн., інфляційні збитки в розмірі 10333,73 грн., три відсотки річних за весь час прострочення виконання зобов`язання в розмірі 5172,10 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 , про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» в користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 99 000 (дев`яносто дев`ять тисяч) грн., пеню в розмірі 55 254 (п`ятдесят п`ять тисяч двісті п`ятдесят чотири) грн. 55 коп., інфляційні збитки в розмірі 10 333 (десять тисяч триста тридцять три) грн. 73 коп., три відсотки річних за весь час прострочення виконання зобов`язання в розмірі 5 172 (п`ять тисяч сто сімдесят дві) грн. 10 коп.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» в користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1697 (одна тисяча шістсот дев`яносто сім) грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, Приватне акціонерне товариство Страхова компанія ВУСО подало апеляційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2020 року про скасування рішення суду та ухвалення новового, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вказане рішення ухвалене внаслідок неповного, однобічного та упередженого з`ясування обставин справи, не зазначення в рішенні мотивів відхилення аргументів відповідача. Факт неповідомлення ПрАТ СК ВУСО про ДТП, не слугувало конститутивною підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Письмового повідомлення про ДТП до страхової компанії не надходило взагалі. ОСОБА_1 подав письмову заяву на виплату страхового відшкодування лише 18.05.2018 року, більш ніж 10 місяців після ДТП. Тому це порушення норм Закону унеможливило у встановлений строк здійснити огляд автомобіля, про що зазначено в листі відмові ПрАТ СК ВУСО від 13.07.2018 року. Крім того, позивач не оспорював того факту, що дійсно на момент огляду пошкодженого транспортного засобу автомобіль перебував в розібраному стані.

Також вказує на те, що експертне дослідження щодо визначення утилізаційної вартості здійснене через 3 роки після ДТП на замовлення адвоката позивача без проведення його фактичного огляду, про що зазначено самим експертом.

Крім того, зазначає, що починаючи з 91 дня після звернення з необхідними документами про виплату страхового відшкодування у страховика виникає прострочення виконання грошового зобов`язання, а саме з 17.08.2018 року, тому строк позовної давності по стягненню з ПрАТ СК ВУСО пені обмежується одним роком та закінчується 17.08.2019 року та складає 35 290,11 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Висновки суду першої інстанції про необгрунтованість відмови ПрАТ СК ВУСО у виплаті страхового відшкодування та задоволення позовних вимог ОСОБА_1 грунтуються на всебічному з`ясуванні обставин, які мають значення для даної справи. Крім того, обставини щодо невиплати страхового відшкодування, викладені у правових позиціях Верховного Суду, на які посилається відповідач є відмінними від тих, що становлять підставу даного позову.

ОСОБА_1 жодним чином не може ставитись у вину те, що до подання ним заяви про виплату страхового відшкодування 18 травня 2018 року страховик не знав про страховий випадок, тому обов`язок повідомити ПрАТ СК ВУСО покладений на водія забезпеченого транспортного засобу- учасника ДТП. Зазначає, що надані ним документи дають страховику можливість переконатись, що подія дійсно є страховим випадком, оскільки факт ДТП та її обставини беззаперечно встановлені та підтверджені постановою судді Тернопільського міськрайонного суду від 22.10.2019 року та постановою про закриття кримінального провадження від 30.03.2018 року, а розмір шкоди висновком експерта від 07.08.2017 року та висновком експертного дослідження від 16 березня 2020 року.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене та ціну позову у даній справі 169760,38 грн. розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із ч.1 ст.367 ЦПКУкраїни суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені всудовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із тих обставин, що визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстави відмови ПрАТ «СК «ВУСО» у виплаті позивачу страхового відшкодування відсутні, а тому ПрАТ «СК «ВУСО» повинна була виплатити ОСОБА_1 страхове відшкодування в максимальному розмірі страхової суми за мінусом франшизи не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування (18.05.2018р.), тобто не пізніш як 19.08.2018р. У зв`язку з чим із відповідача на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування в розмірі 99000 грн., а також пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування відповідно до вимог п.36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», інфляційні втрати та 3% річних відповідно до вимог ст.625 ЦК України, оскільки відповідачем було допущено прострочення виконання грошового зобов`язання з виплати страхового відшкодування за період з 19.08.2018 року до 15.05.2020 року.

Колегія суддів погоджується із наведеним висновком суду як таким, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права та обставинам, встановленим у справі.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно із п. 9.1 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, у зв`язку з чим зобов`язаний відшкодувати завдані забезпеченим автомобілем збитки.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.ст.526,527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок у встановлений у зобов`язанні строк.

Згідно з ч.1,2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 29 березня 2017 року між страховиком ПрАТ «СК «ВУСО» та страхувальником ОСОБА_4 було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/3909087, відповідно до умов якого забезпеченим транспортним засобом є «Mercedes-Benz 109», державний номерний знак НОМЕР_2 . Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 100000 грн. Розмір франшизи становить 1000 грн.

З витягу з кримінального провадження №0002192 від 01 липня 2017 року вбачається, що 01 липня 2017 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з тим, що 30 червня 2017 року близько 13 год. 15 хв. по вул. Протасевича у м. Тернополі відбулось зіткнення автомобіля «Mercedes-Benz Vito 109 CDІ», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля «AUDI A3», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Під час ДТП водій автомобіля «AUDI A3», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 та пасажир цього автомобіля ОСОБА_5 отримали тілесні ушкодження.

Як вбачається з висновку експерта Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №4-188/17 від 07 серпня 2017 року, ринкова вартість представленого на експертизу автомобіля «AUDI A3», державний номерний знак НОМЕР_3 , станом на момент ДТП може становити 273395,54 грн. Сума матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «AUDI A3», державний номерний знак НОМЕР_3 , внаслідок пошкодження КТЗ під час ДТП станом на 30 червня 2017 року може становити 273395,54 грн.

Постановою слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області лейтенанта поліції Дяківа В.А. від 30 березня 2018 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002192 від 01 липня 2017 року, закрито у зв`язку з відсутню складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

18 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування.

Як убачається з акту огляду колісного транспортного засобу від 22 травня 2018 року, засвідченого печаткою ПрАТ «СК «ВУСО», 22 травня 2018 року було здійснено огляд транспортного засобу «AUDI A3», державний номерний знак НОМЕР_1 , описано всі пошкоджені деталі автомобіля та характер їх пошкоджень. При цьому було встановлено, що автомобіль не відремонтований.

Відповідно до листа ТОВ «Смайл Сервіс» вбачається, що у відповідь на заявку ПрАТ «СК «ВУСО» від 21 травня 2018 року на організацію оцінки транспортного засобу «AUDI A3», державний номерний знак НОМЕР_1 , ТОВ «Смайл Сервіс» повідомило, що в результаті огляду зазначеного автомобіля встановлено, що він знаходився в пошкодженому та розібраному стані. Деталі передньої частини автомобіля демонтовані до надання автомобіля «AUDI A3», державний номерний знак НОМЕР_1 , для огляду.

Листом №5600/774537 від 13 липня 2018 року ПрАТ «СК «ВУСО» відмовлено ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування. Підставою цієї відмови в листі зазначено, що пошкоджений автомобіль «Audi A3», державний номерний знак НОМЕР_3 не був наданий страховику на огляд. Також у листі процитовано зміст п.п. 33.3 п. 33.1. ст. 33 та п.п. 37.1.3. п. 37.1. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і підсумовано, що за відсутності можливості проведення належного огляду пошкодженого транспортного засобу та складання необхідних документів для визначення матеріального збитку за наслідками події, ПрАТ «СК «ВУСО» змушене повідомити про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2020 року у справі №607/20442/19, яка набрала законної сили, провадження в адміністративній справі стосовно ОСОБА_3 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрите на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП. Вказаною постановою встановлено, що провина ОСОБА_3 в порушенні п.п.10.1, 10.2 ПДР України, яка призвела до дорожньо-транспортної пригоди з пошкодженням транспортних засобів «Mercedes-Benz Vito 109», державний номерний знак НОМЕР_4 , та автомобіля «AUDI A3», державний номерний знак НОМЕР_3 , підтверджується дослідженими матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

Як убачається з висновку експертного дослідження Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №6/2-23/20 від 16 березня 2020 року, утилізаційна вартість (вартість утилізації) автомобіля «AUDI A3», державний номерний знак НОМЕР_1 , після ДТП, яка мала місце 30 червня 2017 року, станом на 30 червня 2017 року може складати 133780,80 грн.

Дослідивши всі вищенаведені обставин справи у їх сукупності судом визнано безпідставною відмову ПрАТ «СК «ВУСО» у виплаті ОСОБА_1 страхового відшкодування та обґрунтовано стягнуто із відповідача страхове відшкодування у розмірі страхової виплати за мінусом франшизи у сумі 99000 грн., оскільки доведений розмір шкоди, заподіяної майну позивача, перевищує розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілого, визначеної полісом у сумі 100000 грн.

Також колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що страховик на підставі пункту 36.5 Закону № 1961-IV зобов`язаний сплатити потерпілому пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, а саме за період з 19.08.2018 року до 15.05.2020 року у розмірі 55254, 55 грн., інфляційні збитки в розмірі 10333,73 грн., три відсотки річних за весь час прострочення виконання зобов`язання в розмірі 5172,10 грн. відповідно до розрахунку заборгованості, долученого до позовної заяви (а. с. 53-54). Зазначений розрахунок відповідач не спростував.

Колегія суддів не може прийняти до уваги твердження апеляційної скарги, що позивач не має право на страхове відшкодування, оскільки звернувся до страховика - ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування з порушенням 30 денного строку, передбаченого Законом № 1961-IV, більш ніж 10 місяців після ДТП 18 травня 2018 року. Такі твердження не заслуговують на увагу, оскільки обов`язок повідомити ПрАТ "СК "ВУСО" покладений на водія забезпеченого транспортного засобу-учасника ДТП, а саме, ОСОБА_3 . Наслідком його невиконання для захисту прав та інтересів страховика відповідно до п. 38.1. ст. 38 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачене право регресного позову до водія, який не надав повідомлення про ДТП. Щодо позивача, який є потерпілим, не може застосовуватись дана норма. Окрім того, за вимогами п.37.1.4 ст.37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, чого у даній справі не встановлено.

Невиконання потерпілим обов`язків, передбачених п.п. 37.1.3 п. 37.1. ст. 37 Закону може бути підставою для відмови лише у випадку, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди, однак таких обставин відповідачем також не доведено і судом не встановлено.

Зазначену правову позицію містить п.19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку.

Безпідставними на думку колегії суддів є посилання ПрАТ "СК "ВУСО" в апеляційній скарзі, що позивачем не виконано обов`язку щодо представлення страховику автомобіля в такому стані, в якому він знаходився після дорожньо-транспортної пригоди. Судом встановлено, що огляд спірного автомобіля проведений 22 травня 2018 року, що підтверджується актом огляду колісного транспортного засобу, засвідченим печаткою ПрАТ «СК «ВУСО», який містить опис усіх пошкоджених деталей автомобіля та характер їх пошкоджень, факт складання даного акту відповідачем не заперечується. Позивач не здійснював ремонту та відновлення належного йому автомобіля «АUDI АЗ» державний номерний знак НОМЕР_5 , який пошкоджено внаслідок ДТП, і вказані обставини щодо відсутності на момент технічного огляду відновлення повністю чи часткового спірного колісного транспортного не заперечуються сторонами, а сам факт, що автомобіль представлений в розібраному вигляді із демонтуванням деталей передньої частини автомобіля не спростовує наявності пошкоджень, встановлених при його огляді та відповідності таких пошкоджень виявленим пошкодженням автомобіля, зафіксованим у протоколі огляду колісного транспортного засобу від 01 серпня 2017 року (а.с.29).

Не заслуговують на увагу апеляційного суду доводи відповідача про неможливість оцінки пошкоджень спірного автомобіля із посиланням на відповідь ТОВ «Смайл Сервіс», оскільки відповідно до п.8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року неможливість проведення такої оцінки передбачена лише у випадку, коли на момент технічного огляду колісний транспортний засіб відновлено повністю або частково. Однак, судом не встановлено повного чи часткового відновлення спірного автомобіля «АUDI АЗ» державний номерний знак НОМЕР_5 станом на момент його огляду аварійним комісаром - 22 травня 2018 року і відповідачем таких обставин не доведено.

Колегія суддів вважає необґрунтованими твердження апеляційної скарги щодо неправильного визначення судом розміру заподіяного збитку, оскільки такі твердження спростовуються наявними у справі доказами - висновком експерта Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №4-188/17 від 07 серпня 2017 року; актом огляду колісного транспортного засобу від 22 травня 2018 року, засвідченого ПрАТ «СК «ВУСО»; висновком експертно-криміналістичного центру МВС України №6/2-23/20 від 16 березня 2020 року. Зазначені докази відповідачем не спростовані, як і не подано доказів на доведення обставин про інший розмір матеріального збитку. А зазначене в експертних висновках словосполучення може складати вжите експертом не у розумінні припущення розміру матеріального збитку та утилізаційної вартості, а щодо похибок програмного забезпечення їх розрахунку, яке не підлягає щоденному оновленню, про що свідчать вищевказані висновки.

Судом першої інстанції підставно не прийняті до уваги та спростовані доводи відповідача про необхідність застосування у даній справі правових висновків Верховного Суду, висловлених у постановах від 26 вересня 2019 року по справі №552/6853/16-ц та від 27 червня 2018 року у справі №405/5159/15-ц, оскільки правові висновки стосуються правовідносин відмінних від тих, які виникли у даній справі. А тому колегія суддів не вбачає необхідності додаткового обґрунтування на спростування зазначених доводів.

Посилання апеляційної скарги на те, що судом безпідставно не застосовано строк позовної давності по стягненню з ПрАТ СК ВУСО пені, який обмежується одним роком та закінчується 17.08.2019 року, також є необгрунтованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Представник відповідача про застосування строку позовної давності в суді першої інстанції не заявив ні усно ні письмово, а також не заявляв такого клопотання у відзиві на позов чи інших процесуальних документах, хоча не був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права.

Враховуючи те, що заяву про застосування строку позовної давності в суді першої інстанції заявлено не було, нараховування пені, яка передбачена пунктом 12.3 укладеного між сторонами Договору на суму невиконаного грошового зобов`язання судом правильно здійснено на увесь період прострочення.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи правильно оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що порушень норм матеріального чи процесуального права, які б слугували обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, судом не допущено, підстави для скасування рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги в апеляційного суду відсутні.

Оскільки рішення суду першої інстанції залишається апеляційним судом без змін, то в силу ст.141 ЦПК України, підстави для перерозподілу судових витрат, понесених у суді першої інстанції, відсутні. Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді покласти на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО".

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2020 року залишити без змін.

Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді покласти на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Постанова складена 28 грудня 2020 року.

Головуючий : Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Щавурська Н.Б.