Справа № 653/1807/20
Провадження № 2/653/710/20
Генічеський районний суд Херсонської області в складі:
головуючого судді Берлімової Ю.Г.,
за участю секретаря Волвенко А.О.,
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .
Вказує, що у будинку зареєстрований ОСОБА_3 , який фактично не проживає у будинку з квітня 2016 року, його місцезнаходження позивачу невідомо.
Пояснює, що добровільно відповідач не зняв місце своєї реєстрації та наразі зв`язок із ним відсутній. Даний факт створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, у зв`язку із чим, просить суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування вказаним будинком.
Позивач ОСОБА_1 та її представник за довіреністю ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, пояснили, що відповідач по справі є знайомим позивача та добровільно з місця реєстрації не знявся, хоча фактично не проживав у будинку позивача, а з 2016 року взагалі не з`являється у будинку. Просили суд задовольнити позов та не заперечували щодо проведення заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи належним чином через оголошення на веб-сайті «Судова влада України», до судового засідання не з`явився, від нього не надійшло повідомлення про причину неявки та відзив, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України.
Суд, вислухавши позивача, її представника, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, встановив наступні факти та відповідні наступні факти та відповідні їм правовідносини.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 вересня 2006 року, що підтверджується копією відповідного свідоцтва та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31 липня 2007 року.
Як вбачається з довідки, виданої виконавчим комітетом Генічеської міської ради від 23 червня 2020 року відповідач дійсно зареєстрований у будинку, належному позивачу.
Факт того, що ОСОБА_3 фактично не мешкає у будинку, належному позивачу підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов, здійснений депутатом Генічеської міської ради за результатом опитування сусідів, що підтвердили вказані обставини.
Також в судовому засіданні допитано свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які підтвердили фактичні обставини справи та пояснили, що знають, що ОСОБА_3 фактично ніколи постійно не проживав у будинку.
Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням.
За приписами ч. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб.
У відповідності до положень ст.ст. 317,319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Згідно зі ст.ст. 71, 72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Виходячи з наведених правових норм, якщо права власника порушені, він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що в розрізі даного спору позивач правомірно вимагає усунення порушень її прав, в даному випадку шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, оскільки, як підтверджують наявні матеріали справи, відповідач з квітня 2016 року не проживає у належному позивачу будинку, ним не виконано зобов`язання щодо зняття з реєстраційного обліку, тому визначений позивачем спосіб захисту порушених прав не суперечить вимогам чинного законодавства.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування спірним житловим будинком.
Керуючись ст. 150 Житлового кодексу України, ст.ст. 258-259, 263-265, 273,280, 405 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованого у АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, форма і зміст якої, повинні відповідати вимогам ст. 285 ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду через Генічеський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 21 грудня 2020 року.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова