Справа № 486/1850/19
Провадження № 2/486/129/2020
06 лютого 2020 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області
у складі: головуючого судді Савіна О.І.
при секретарі Деменко К.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Фактор" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача направив до суду письмове клопотання в якому зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить слухати справу без його участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач ОСОБА_1 , причину неявки суду не повідомив, про день місце та час розгляду справи сповіщений вчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача в судове засідання, на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Судом встановлено, що відповідач повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що зазначив у клопотанні. За такого суд вважає можливими ухвалити у справі заочне рішення.
В судовому засіданні встановлено, що
гідно Кредитного договору № ЛМ-00455233 від 05.04.2019 року та Додатку №1 до договору, відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 4000.00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом. Договір було укладено в електронній формі (а.с. 7-12).
За умовами даного договору розмір позики складає 4 000.00 грн. (п. 1.1. Договору).
Згідно п. 1.4. Договору, проценти за користування кредитом нараховуються за фактичну кількість днів користування кредитом: у розмірі - 2.0% від суми кредиту за кожен день користування кредитом в межах строку дії Договору зазначеного в п. 1.3. (16 днів - до 20 квітня 2019 року), що встановлено п. 1.4.1. Договору; - 2.5 % від суми кредиту, за кожен день користування кредитом з дня наступного після строку визначеного п. 1.3. догвору і до фактичного погашення заборгованості, в межах строку дії Договору (п. 1.4.2.).
Пунктами 5.5 та 5.6 Договору передбачено нарахування пені за порушення зобов`язань щодо погашення суми кредиту або процентів за користування кредитом у розмірі 2.5 % від суми залишку кредиту за кожен день прострочення повернення заборгованості та штрафу у розмірі 100.00 грн..
Товариство свої зобовязання за договором виконало у повному обсязі, та перерахувало 24.10.2019 року позику в сумі 4 000.00 грн. на на картковий рахунок відповідача (а.с. 13).
Відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 24.10.2019 року виникла заборгованість у сумі 24 158.25 грн., яка складається з наступного: 4 000.00 грн. - заборгованість по кредиту; 9 280.00 грн. - заборгованість по процентам, з яких: 1 280.00 грн. відповідно до п. 1.4.1 Договору, 8 000.00 грн.. відповідно до п. 1.4.2. Договору; 10 700.00 грн. - пеня; 100.00 грн. - штраф; 78.28 грн. - три проценти річних. (а.с.26).
07.08.2019 року між позикодавцем, ТОВ «Лайм мані» та ТОВ «Грін Фактор» було укладено договір факторингу № ЛМ-07/08-19, в рамках якого ТОВ «Лайм мані» відступило ТОВ «Грін Фактор» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, у зв`язку з чим гарантії, надані боржникам щодо заборгованостей стали дійсними для ТОВ «Грін Фактор» та вважаються наданими ТОВ «Грін Фактор», а також до ТОВ «Грін Фактор» перейшли всі пов`язані з ними права, зокрема право грошової вимоги щодо сум основного боргу, нарахованих та не сплачених боржниками відсотків, неустойок у повному обсязі (а.с. 18-23).
Таким чином, внаслідок укладання вищевказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Грін Фактор» набуло статусу нового кредитора - стягувача за договором № ЛМ-00455233 від 05.04.2019 року (а.с. 24).
Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного висновку.
Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування та Законом України «Про електронну комерцію».
Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Як зазначає позивач, електронний примірник договору № ЛМ-00455233 від 05.04.2019 року зберігається в сформованому особистому кабінеті відповідача, на сайті Товариства, де відповідач має можливість ознайомитись з поточним станом заборгованості, та іншими істотними умовами. На вимогу клієнта Товариство може надати укладений договір на паперовому носії.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 цього Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до п.12), ч.1 ст. 3 Закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом, який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін».
Згідно зі ст. 526, ст. 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Статтею 525 ЦК України встановлено недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.
Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
На підставі ч. 2 ст. 1054 ЦК України положення статей 1048 та 1050 ЦК України застосовуються до правовідносин, що виникають за укладеним сторонами договором.
Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначається вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Таким чином в судовому засіданні встановлено порушення відповідачем умов договору № ЛМ-00455233 від 05.04.2019 року, а тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Грін Фактор" підлягає стягненню заборгованість в сумі 24 158.25 грн..
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач поніс документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1 921 .00 грн., які, у зв`язку із задоволенням позову, підлягають стягненню з відповідача на його користь (а.с. 1).
Керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 612, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 11-13, 76-78, 81, 89, 223, 264-265, 268, 280, 282, 284 ЦПК України, суд
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Фактор" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Олександр Іванович Савін