КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 370/3723/19 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Тандир О.В.

11 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Шахової О.В., Вербової І.М.,

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 28 грудня 2019 року в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Макарівський відділ обслуговування громадян управління Пенсійного фонду України Київської області про встановлення факту належності правовстановлюючих документів,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт належності архівної довідки за №184-зв./1 від 14.05.2019, виданої Центральним державним архівом вищих органів влади та управління України до померлого чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 28 грудня 2019 року відмовлено у відкритті провадження в справі за вищевказаною заявою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та направити справу для розгляду до суду першої інстанції. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що метою звернення до суду із відповідною заявою є отримання заявником після смерті чоловіка його надбавки до пенсії за особливі заслуги.

Зазначає, що суд мав всі підстави розглянути вказану заяву в порядку окремого провадження.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просила останню задовольнити.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3731/2020
Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності інших учасників процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що заявнику необхідно в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України звернутися до суду з позовом до територіального органу Пенсійного фонду України про визнання відмови у перерахунку відповідної пенсії протиправною та доводити право на таку доплату до пенсії у позовному провадженні.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що у грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт належності архівної довідки за №184-зв./1 від 14.05.2019, виданої Центральним державним архівом вищих органів влади та управління України до померлого чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявник зверталася до Макарівського відділу обслуговування громадян управління Пенсійного фонду України Київської області з приводу перерахунку пенсії, проте останнім йому їй було відмовлено з підстав розбіжностей у написанні імені її покійного чоловіка у документах.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються в порядку окремого провадження.

Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення встановлено ч. 1 ст. 315 ЦПК України, який не є вичерпним.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що не можуть розглядатися в порядку окремого провадження заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, якщо чинним законодавством передбачений інший порядок його встановлення.

Звертаючись до суду із відповідною заявою, ОСОБА_1 зазначила, що вона зверталася до Макарівського відділу обслуговування громадян управління Пенсійного фонду України Київської області з приводу перерахунку пенсії, проте останнім йому їй було відмовлено з підстав розбіжностей у написанні імені її покійного чоловіка у документах.

Таким чином, фактично, заявниця не погоджується із відмовою органу Пенсійного фонду України, як суб`єкта владних повноважень щодо призначення, перерахунку пенсії, що порушує її права.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 1ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що вимоги заявника до територіального органу Пенсійного фонду України про визнання відмови у перерахунку відповідної пенсії протиправною підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 28 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 12.02.2020.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова