провадження № 2/947/657/20
14.02.2020 року м. Одеса
Київський районний суд м. Одеси в одноособовому складі:
суддя Літвінова І.А. головуючий
за участю секретаря суду Молодова В.С.
В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом, за яким просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 . Позов обґрунтовується тим, що позивач є власником цієї квартири на підставі договору купівлі-продажу та договору дарування. Відповідач, її колишній чоловік, був зареєстрований у квартирі позивача. Після розірвання шлюбу з реєстраційного обліку не знявся, незважаючи на те, що з вересня 2017 року в квартирі не проживає, особистих речей в квартирі не зберігає, тягар за оплату комунальних послуг не несе, добровільно знятися з реєстрації не бажає, що змусило позивача звернутися до суду з відповідним позовом.
У встановлений судом строк з боку відповідача не було вчинено будь-яких процесуальних дій.
З урахуванням положень статей 280, 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про проведення розгляду справи в заочному порядку за наявними у ній матеріалами.
В ході розгляду справи суд встановив, що дівочим прізвищем позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , виданим 16.09.1986 року відділом ЗАГС Приморського району м. Одеси.
Після укладення шлюбу у 2009 році прізвище ОСОБА_4 було змінене на ОСОБА_5 (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_2 , видане 11.09.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області).
25.12.2009 року позивач, як ОСОБА_6 набула право спільної часткової власності на 156/1000 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Шатіловою О.В., зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» під номером 244 книзі 732пр-17, та на 157/1000 часток цієї квартири на підставі договору дарування, укладеного 11 березня 2011 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Різой Н.В., зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» під номером 244 в книзі 771 пр-190.
Після розірвання шлюбу з ОСОБА_7 позивач прізвище на дошлюбне не змінювала та як ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінивши прізвище на ОСОБА_8 , про що 08 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції складено актовий запис за № 7817 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 .
Після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 та укладення шлюбу з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач прізвище не змінювала, залишившись ОСОБА_1 , що підтверджується рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.09.2018 року у цивільній справі № 520/7683/18 про розірвання шлюбу та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , виданим 14.12.2018 року.
Незважаючи на розірвання шлюбу з ОСОБА_2 останній залишився зареєстрованим в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Довідкою № 2458 від 10.10.2019 року КП «ЖКС «ВУЗІВСЬКИЙ» за підписом начальника дільниці № 3 Сальникова ОСОБА_10 .В. та бухгалтера ОСОБА_11 підтверджена реєстрація відповідача за цією адресою з 04 липня 2012 року. Проте відповідний акт від 29.10.2019 року підтверджує, що ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 не проживає з вересня 2017 року, що в квартирі відсутні його особисті речі.
За положеннями частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи не можуть бути підставою для обмеження прав і свобод передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Позивач просить захистити її право вільно володіти своїм майном та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, власником якого є позивач.
У статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Відповідно до абзацу 6 статті 3 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування особи в житлі за певною адресою.
Згідно зі статтею 7 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Як випливає із цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Закон України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. (Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012р.).
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
При викладених обставинах суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягають задоволенню.
З урахуванням вищевикладеного та керуючись статтями 317, 319, 391, 405 ЦК України, статтями 76- 81, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (ІНПП НОМЕР_6 ; паспорт: НОМЕР_7 , виданий Ладижинським МВМ УМВС України в Вінницькій області 18 травня 2000 року; адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (ІНПП НОМЕР_6 ; паспорт: НОМЕР_7 , виданий Ладижинським МВМ УМВС України в Вінницькій області 18 травня 2000 року; адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.
Днем складення рішення є 14 лютого 2020 року.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя Літвінова І. А.