Справа № 199/4158/17
(2/199/11/20)
РІШЕННЯ

Іменем України

21.12.2020року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Ковтун К.В.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення компенсації вартості майна у спільній частковій власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 про стягнення компенсації вартості майна у спільній частковій власності.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 23.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., зареєстрованого в реєстрі за №5261, сторонам по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві власності в рівних частках (по Ѕ частині кожному) належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,0888 га, кадастровий №:01:603:0025.

Також згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 23.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., зареєстрованого в реєстрі за №5259, сторонам по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві власності в рівних частках (по Ѕ частині кожному) належить земельна ділянка площею 0,0888 га, кадастровий №:01:603:0025, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд (присадибна ділянка).

Оскільки шлюб між сторонами розірваний та між ними виникли суперечки щодо користування і володіння спірним житловим будинком та земельною ділянкою, у зв`язку з чим позивачка змушена винаймати житло, тому просила виділити її частку зі спільного майна, розділити вказане майно в натурі, або ж у разі неможливості визначити порядок його користування.

За клопотанням позивача ухвалою суду від 07.11.2017 року призначено судову будівельно-технічну експертизу, та отримано висновок судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №5420/5421/5422/5423-17 від 28.12.2018 року, складеного судовим експертом Власенком К.П. Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, згідно з яким розподіл житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 50,8 кв.м, житловою площею 27,7 кв.м, у натурі, виходячи з рівних часток співвласників по 1/2 частині нерухомого майна за кожним, неможливий. Крім цього, відповідно до вказаного висновку експерта визначення порядку користування житловим будинком АДРЕСА_1 , не надається за можливе.

Відповідно до вказаного висновку ринкова вартість земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , складає 292 174,00 гривень.

Ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_1 складає 561 757,00 гривень.

Після отримання висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №5420/5421/5422/5423-17 від 28.12.2018 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Трегуб Ю.Є. надала заяву про зміну предмету позову, у якій уточнила позовні вимоги та просила суд:

- стягнути з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 , компенсацію вартості 1/2 частини земельної ділянки, кадастровий номер :01:603:0025, за адресою: АДРЕСА_1 , у сумі 146087,00 гривень.

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 в у сумі 280 878,50 гривень, а також судові витрати.

Відповідач ОСОБА_3 надав до суду відзив, у якому проти позову заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що домоволодіння та земельна ділянка, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , придбані 23.12.2016 року за особисті кошти відповідача, через бажанням зберегти сім`ю вказані договори були оформлені також і на дружину. Кошти, які були витрачені на купівлю вказаного нерухомого майна, ОСОБА_3 були отримані від продажу належної йому на праві особистої власності квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім цього, відповідач зазначив, що він взагалі не має коштів для будь-яких компенсацій, оскільки він є інвалідом 3-ї групи та отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2000,00 грн.. Більш того, на даний час відповідач має грошові зобов`язання перед КП «Дніпроводоканал» на суму у розмірі 11134,00 грн. Відповідно до ухвали Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19.11.2019 року, якою затверджена мирова угода між ОСОБА_3 та КП «Дніпроводоканал», відповідач повинен сплачувати кожного місяця суму в розмірі 520,00 грн. до 01.04.2021 року та 694,00 грн. з 01.04.2021 по 20.05.2021 рік.

Відповідач не має будь-яких заощаджень, купуючи спірне домоволодіння він продав квартиру у якій проживав, іншого житла крім будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не має. Сума, яку просить стягнути позивачка, є непомірною для відповідача та становить для нього надмірний тягар.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити та зазначила, що вона іншого житла не має, а у будинку за адресою: АДРЕСА_1 проживає відповідач, який чинить їй перешкоди у проживанні та користуванні житловим приміщенням. Із позовом про вселення до суду вона не зверталася, оскільки вважає, що разом із колишнім чоловіком вони не можуть проживати разом. Крім того, розміщення житлових кімнат не дає змогу встановлення порядку користування обома сторонами, про що зазначено також експертом.

У відповідача є інше житло та він має змогу сплатити їй вартість Ѕ частини будинку та земельної ділянки, тому просила позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та додатково пояснила, що на її думку, позивач має змогу сплати компенсацію вартості майна у спільній частковій власності, оскільки отримує заробітну плату та пенсію, він має право власності на 3/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідач на теперішній час сам проживає та користується спірним житловим будинком та земельною ділянкою.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою просив у позові відмовити у повному обсязі, розгляд справи просив проводити за його відсутності.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 23.12.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., зареєстрованим у реєстрі за №5261, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві власності в рівних частках (по Ѕ частині кожному) належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,0888 га, кадастровий №:01:603:0025 (а.с.12-13).

Також згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 23.12.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., зареєстрованим в реєстрі за №5259, сторонам по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві власності в рівних частках (по Ѕ частині кожному) належить земельна ділянка площею 0,0888 га, кадастровий №:01:603:0025, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд (присадибна ділянка)(а.с.14-15).

Зі змісту ч. 1, ч. 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

З урахуванням закріплених в п.6 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах ВСУ від 19.02.2014 року по справі №6-4ц14, від 13.01.2016 року по справі №6-2925цс15, від 05.07.2017 року по справі №212/3089/15-ц, постановах ВС від 06.06.2018 року по справі №707/2792/15-ц, від 27.09.2018 року по справі №193/1008/16-ц.

Відповідачем надано до справи довідку ТОВ «ТЕХМАІНВЕСТ» №82 від 19.12.2019 року щодо розмірів нарахованого доходу ОСОБА_3 за період з 01.06.2019 року по 30.11.2019 рік (за шість місяців). Згідно цієї довідки відповідачу було виплачено за півроку 26843 гривень 12 копійок (а.с.161).

Крім цього, відповідач отримує пенсію по інвалідності, сума якої за період з 01.01.2019 року по 31.10.2019 року складає 19392 гривень 17 копійок, що підтверджується довідкою про доходи №867018, виданою Лівобережним відділом обслуговування громадян ГУ Пенсійного фонду України у Дніпропетровській обл. (а.с.162).

Відповідно до ухвали Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19.11.2019 року, якою затверджена мирова угода між ОСОБА_3 та КП «Дніпроводоканал» ДМР, відповідач повинен сплачувати кожного місяця суму в розмірі 520,00 грн. до 01.04.2021 року та 694,00 грн. з 01.04.2021 по 20.05.2021 рік (а.с.158).

ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить 3/4 частини квартири АДРЕСА_4 (а.с.219).

Також ухвалю суду було витребувано з Лівобережної об`єднаної державної податкової інспекції м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області відомості про доходи ОСОБА_3 (а.с.240-241).

Усі перелічені докази не дають підстави суду дійти висновку, що відповідач спроможний виплатити компенсацію вартості майна у спільній частковій власності, яка зазначена у позовній заяві.

При цьому, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідач як співвласник спірного домоволодіння зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Також, відповідач згідно ч.1. ст.25 Загальної декларації прав людини, відповідач має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та необхідне соціальне обслуговування, який є необхідним для підтримання здоров`я і добробуту.

У свою чергу, позивачем не надано суду доказів існування у відповідача інших джерел доходів, достатніх для сплати ним компенсації частки домоволодіння та земельної ділянки за визначеною висновком експертизи ціною.

Позивачем у позові взагалі не ставилось питання про припинення її права власності на 1/2 частину домоволодіння та земельної ділянки та переведення її за відповідачем, а відповідач, у свою чергу, не виявив бажання набути у власність 1/2 частину спірного нерухомого майна та заперечував проти позову.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про те, що стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної компенсації вартості 1/2 частки позивача у спірному житловому будинку та земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1 , становитиме для відповідача надмірний тягар, оскільки з урахуванням його майнового стану він не має такої можливості, а проведення такого стягнення із заробітної плати відповідача призведе до надмірного та істотного порушення його прав, гарантованих Загальною декларацією прав людини.

Також суд критично ставиться до доводів позивача про порушення її права користування належною їй частиною спірного житлового будинку, оскільки відповідних доказів до суду протягом всього часу розгляду справи надано не було. Крім того, в разі наявності таких порушень, позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з відповідним позовом про їх усунення, зокрема, шляхом примусового вселення до будинку.

З урахуванням наведеного, суд вважає у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення компенсації вартості майна у спільній частковій власності, - відмовити.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 358, 364, 365 ЦК України, ст.ст. 4, 10-13, 76, 81, 83, 89, 141, 229, 258, 259, 263 -265, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про стягнення компенсації вартості майна у спільній частковій власності, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 29.12.2020 року.

Суддя