Постанова

Іменем України

05 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 317/3500/16-ц

провадження № 61-27215св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Карташова Тамара Михайлівна,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Запорізького районного суду міста Запоріжжя від 06 грудня 2016 року у складі судді Мінгазова Р. В. та рішення апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Крилової О. В., Дзярука М. П., Трофимової Д. А.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Карташова Т. М., про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_4 , яка на випадок своєї смерті залишила заповіт, посвідченим секретарем Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, номер у реєстрі нотаріальних дій № 318, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і, взагалі, все те, що на день смерті буде їй належати та на що вона по закону буде мати право заповіла ОСОБА_1 .

Після смерті матері позивача залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належала їй на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва

№ 182 про право власності на житловий будинок від 19 травня 1989 року. Право власності зареєстровано у Запорізькому бюро технічної інвентаризації 19 травня 1989 року, про що в реєстровій книзі № 2 зроблено запис за № 210.

Титульним власником цього будинку вказаний ОСОБА_2 , чоловік ОСОБА_4 , та земельної частки загальною площею 1,5 гектарів, що розташована на території Широківської сільської ради, Запорізького району Запорізької області та розміщена в межах земельної частки, виділеної єдиним масивом згідно рішення сесії Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 18 квітня 2002 року № 2.

Позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Карташової Т. М. із заявою про прийняття спадщини.

06 квітня 2016 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із відсутністю у позивача оригіналу державного акта на право власності на земельну ділянку.

Крім позивача, спадкоємцями померлої ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_4 за законом першої черги, є ОСОБА_3 - донька та ОСОБА_2 - чоловік, які на час відкриття спадщини були зареєстровані з ОСОБА_4 за однією адресою.

На час відкриття спадщини, відповідач ОСОБА_2 був пенсіонером, тому відповідно до статті 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 дружини, ОСОБА_4 , тобто на половину частки, яка належала б йому у разі спадкування за законом, та яка становить 1/12 частину житлового будинку (1/2:3=1/6:2=1/12), 1/6 частину земельної частки (1:3=1/3:2=1/6).

ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 5/12 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ним право на 5/6 частин земельної частки площею 1,5 гектарів, що розташована на території Широківської сільської ради, Запорізького району Запорізької області.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 06 грудня

2016 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 5/12 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Визнано за ОСОБА_1 право на 5/6 частин земельної ділянки площею

1,5 га розташованої на території Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області та розміщена в межах земельної частки виділеної єдиним масивом згідно рішення сесії Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 18 квітня 2002 року № 21, в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Рішення суду мотивовано обґрунтованістю та доведеністю заявлених позовних вимог.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 06 грудня

2016 року в частині визнання права власності за ОСОБА_1 на 5/12 частин житлового будинку скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на частину будинку задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/8 частин житлового будинку що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на частину будинку мотивовано тим, що загальний розмір частки позивача у спільній власності становитиме 3/8 частки, а не 5/12 частки, як вирішив суд першої інстанції.

В іншій частині суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

25 квітня 2017 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв?язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Запорізького районного суду міста Запоріжжя від 06 грудня 2016 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року в частині визнання права власності на спірний житловий будинок та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні цих позовних вимог.

Аргументи касаційної скарги зводяться до того, що спірний будинок не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Запорізького районного суду міста Запоріжжя.

У червні 2017 року матеріали справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами справи передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди з рішенням Запорізького районного суду міста Запоріжжя від 06 грудня 2016 року та рішенням апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом.

В іншій частині рішення Запорізького районного суду міста Запоріжжя

від 06 грудня 2016 року та рішення апеляційного суду Запорізької області

від 05 квітня 2017 року не оскаржуються, а тому відповідно до приписів статті 400 ЦПК України не перевіряються.

Короткий зміст фактичних обставин справи та мотиви, з яких виходить Верховний Суд

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що 01 листопада

1980 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюбу. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_4 ».

Відповідно до рішення Запорізької районної ради народних депутатів

від 13 квітня 1989 року № 138 ОСОБА_2 оформлено право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та видано відповідне свідоцтво про право особистої власності за № 182.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 .

Згідно заповіту посвідченого 03 червня 2008 року секретарем Широківської сільської ради Гавриловою Н. І., та зареєстровано в реєстрі за № 318, все належне майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, та на що за законом буде мати право, ОСОБА_4 заповіла позивачу -

ОСОБА_1 .

Визнаючи за ОСОБА_1 право власності на 3/8 частин спірного будинку, апеляційний суд виходив із того, що спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилася лише стосовно 1/4 частки спірного будинку, оскільки спірний будинок відноситься до колгоспного двору.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

Згідно з статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до частини першої статті 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

З огляду на вищевикладене, та враховуючи те, що на момент набуття ОСОБА_2 права власності на спірний житловий будинок, він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_1 , спірне майно на час смерті ОСОБА_4 на підставі статті 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання за ОСОБА_1 право власності на 5/12 часток спірного будинку, оскільки належна ОСОБА_4 частина, може бути успадкована позивачем.

Враховуючи те, що свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння

від 19 травня 1989 року № 182, видане ОСОБА_2 є чинним, в установленому законом порядку не скасовано, доказів того, що спірне домоволодіння віднесене до колгоспного двору матеріали справи не містять, висновок суду апеляційної інстанції про поділ спірного домоволодіння за визначеними ним частками є неправильним.

Аргументи касаційної скарги про те, що спірний будинок не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя є безпідставними, оскільки спростовуються встановленими фактичними обставинами справи.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

У зв`язку із наведеним Верховний Суд дійшов висновку, що рішення суду апеляційної інстанції в частині визнання за ОСОБА_1 право власності на 3/8 часток жилого будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 не відповідає як нормам матеріального права, так і принципу справедливості правосуддя у зв`язку із чим таке рішення в оскаржуваній частині не може вважатися законним і підлягає скасуванню із залишенням в силі в цій частині рішення суду першої інстанції на підставі статті 413 ЦПК України, як помилково скасованого.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Карташова Тамара Михайлівна, про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом скасувати та залишити в силі в цій частині рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 06 грудня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: С. Ю. Бурлаков
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
В. П. Курило