Провадження № 2/243/543/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Старовецького В.І.

за участю секретаря судового засідання Каліух К.М.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яка обґрунтована тим, що позивач є власником 3/5 долі та 6/15 часток жилого будинку АДРЕСА_1 . В зазначеному будинку з 30.05.1989 року зареєстрована донька позивача ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з 04.11.2009 року зареєстрований її чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які набули право на користування житловим приміщенням як члени сім`ї позивача. Однак, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в зазначеному вище будинку не проживають з червня 2014 року. В червні 2014 році відповідачі забрали всі особисті речі та добровільно вибули з місця проживання, виїхали з міста та взагалі з країни, пояснивши, що у подальшому проживати в цьому будинку намірів не мають. З того часу вони речі в будинку не зберігають, не несуть витрат по утриманню житла, не сплачують комунальні платежі, не отримують кореспонденцію, будинком не цікавляться. З цього часу відповідачі в будинку не появлялися та не мешкали. Проте з реєстраційного обліку відповідачі не знялися. Реєстрація місця проживання відповідачів у будинку перешкоджає позивачу в повній мірі розпоряджатися та володіти своєю власністю, вимагає додаткових матеріальних витрат по сплаті комунальних послуг та не дає змоги оформити субсидію на оплату комунальних послуг. На підставі чого просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме буд. АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 до підготовчого засідання не з`явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та розгляд справи просив провести без його участі (а.с.59).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до підготовчого засідання не з`явилися, надали заяви, в яких вказали, що позовні вимоги визнають у повному обсязі, не заперечують проти їх задоволення та просять розгляд справи провести без їхньої участі (а.с.57-58 ).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

В Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).

Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані в статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей.

Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.

Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

За змістом ст.ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Суд виходить з вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 03.12.1988 року (а.с.16).

ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу від 15.05.1989 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори Семейко С.І. належить 3/5 долі жилого будинку АДРЕСА_1 (а.с.8-9).

На підставі Договору купівлі-продажу від 05.09.2003 року, посвідченого завідуючою Першої слов`янської державної нотаріальної контори Причепою В.Р., ОСОБА_1 належить 6/15 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будов та споруд АДРЕСА_1 (а.с.24-25).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.14-15).

Відповідно до копії домової книги за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.10-13, 22-23).

18.07.2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено шлюб, після чого ОСОБА_5 присвоєно прізвище « ОСОБА_7 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області (а.с.17).

Згідно довідки про склад сім`ї від 28.11.2019 року, виданої виконавчим комітетом Слов`янської міської ради, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.18).

Відповідно до акту від 29.11.2019 року, за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають з червня 2014 року по теперішній час (а.с.19).

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартири), якщо при їх вселені не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

В ч. 3 вказаної статті зазначено, що члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту.

Частиною другою ст. 64 ЖК України встановлено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічні положення містяться і у ч.1 ст. 405 ЦК України.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

В ст. 317 ЦК України визначено зміст права власності, який полягає в тому, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Разом з тим Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно із ст. 72 ЖК, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що відповідачі відсутні за місцем своєї реєстрації понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України, їхня відсутність не пов`язана з поважними причинами, передбаченими вказаною статтею.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що слід визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_2 .

Згідно ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Оскільки позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у сумі 768,40 гривень (а.с.1), з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768,40 гривень.

На підставі наведеного, керуючись ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 391, 396, 405 ЦК України, ст. ст. 61, 64, 65, 71,72 ЖК України, ст. ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН відсутній, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН відсутній, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_2 .

Стягнути в частковому порядку з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН відсутній, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН відсутній, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок, тобто по 384 гривень 20 копійок з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя

Слов`янського міськрайонного суду В.І. Старовецький