Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/1690/20
Провадження №: 2/332/1036/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 листопада 2020 р.
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
Головуючого судді - Марченко Н.В.,
при секретарі Литвиненко І.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди спричиненої залиттям квартири,
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, наведених у позові.
У судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявилася, заяв та клопотань від неї до суду не надходило.
Представник позивачів наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, наведених у позові.
Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, суду пояснила, що не проживає у даній квартирі, є власницею квартири.
Відповідач ОСОБА_4 , суду пояснив, що не знає, що є причиною течі і звідки вона відбувається, у задоволені позовних вимог просив відмовити.
Вислухавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири на праві спільної часткової власності по Ѕ частині, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.09.2016 р. № 69220455 (а.с. 12-13).
06.12.2019 року о 18 год. 40 хв. ОСОБА_1 було виявлено перше залиття квартири, внаслідок чого подана заява на контакт-центр муніципальної аварійної служби «15-80» за № 578256. Крім того, ОСОБА_1 в цей же день звернувся до Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області із відповідною заявою, що підтверджується відповіддю т.в.о. начальника Заводського ВП від 16.03.2020 року за № 71/43/03/6 (а.с. 16).
Зі слів позивачів, 04.02.2020 року відбулось повторне залиття квартири. Після усного зауваження мешканцям квартири АДРЕСА_2 теча була усунена.
02.03.2020 року комісією в складі працівників КП «Запоріжремсервіс» проведено обстеження квартири АДРЕСА_3 на предмет залиття з вище розташованої квартири АДРЕСА_4 . Так, згідно акту перше залиття квартири АДРЕСА_5 відбулося 06.12.2019 року.
- кімната, площею 17,7 кв.м., стеля пофарбована вапняним розчином, по стикам плит спостерігається пляма, площею 0,7 кв.м. Стіни обклеєні шпалерами, спостерігаються сліди затікання, площею 0,5 кв.м.;
- кухня, площею 8,5 кв.м., стеля пофарбована вапняним розчином, по стикам плит спостерігається пляма, площею 1,5 кв.м. Стіни обклеєні шпалерами, спостерігаються сліди затікання з враженням грибком, площею 1,8 кв.м.;
- вбиральня стеля пофарбована вапняним розчином, по стикам плит спостерігається пляма, площею 0,3 кв.м.
Згідно висновків комісії, залиття квартири АДРЕСА_3 сталося з вище розташованої квартири АДРЕСА_4 внаслідок халатного відношення при користуванні санітарно-технічними приладами. Залиття неодноразове (а.с. 17).
Факт залиття квартири АДРЕСА_3 , яке сталося з вище розташованої квартири АДРЕСА_4 в наслідок халатного відношення при користуванні санітарно-технічними приладами відповідачами не спростовано.
Положеннями ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.
Згідно ст. 177 ЖК України, громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно - технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою.
Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені ЦК України (ст. 151 ч.2 ЖК України).
З матеріалів справи вбачається, що недбале ставлення власників квартири АДРЕСА_2 до експлуатації санітарно технічних приладів у квартирі, свідчить про наявність їх вини у заподіянні шкоди власникам нижче розташованої квартири АДРЕСА_3 , що стало причиною її залиття.
Згідно ч. 3 статті 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Крам того, статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Зазначений доказ, а саме звіт оцінки майна суд вважає належним і допустимим в силу положень ст.ст. 77, 78 ЦПК України і містить відомості щодо розміру матеріального збитку, завданого власникам в результаті залиття квартири.
Доказів на підтвердження того, що залиття квартири позивачів сталося не з вини власників квартири АДРЕСА_2 , відповідачами у справі не надано і встановлених обставин щодо факту залиття вони не спростували, відзиву на позов не надійшло, в судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 зазначив, що не розуміє причини залиття, тому суд виходить з об`єму наданих позивачами доказів відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України.
Відповідно ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
За змістом ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.
Що стосується посилання позивачів на спричинення їм моральної шкоди, оскільки останніми не заявлені вимоги про стягнення моральної шкоди і не зазначена її суму, а зазначено лише обґрунтування її спричинення, то суд в силу ст. 13 ЦПК України позбавлений права розглядати справу в цій частині.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ч.ч. 6, 7 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Як зазначено в абзаці 2 статті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 року № 2, при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судові витрати, понесені позивачем, відшкодовуються ними пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.
Окрім цього, відповідно до вимог абзацу 6 пункту 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014 року № 10, солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачів на користь позивача ОСОБА_1 суми коштів за оцінку майнового матеріального збитку у розмірі 1000 гривень, що документально підтверджена актом виконання послуг з оцінки майна згідно договору № 23/03-2020 від 23.03.2020 року (а.с.19), суд виходить з того, що матеріальна шкода позивачам спричинена внаслідок неправильних (винних) дій відповідачів. А тому, відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України суд повністю покладає зазначені витрати на відповідачів.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що позов задоволено в повному обсязі та при зверненні до суду позивачами було сплачено судовий збір в розмірі 1681 грн. 60 коп., що підтверджується відповідною квитанцією, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивачів суму сплаченого ними судового збору по 840 грн.80 коп. з кожного.
В частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.
За приписами статті 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.
Позивачем ОСОБА_1 надані належні докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, зокрема договір доручення про надання правової допомоги № 12 від 12.06.2020,який укладений між адвокатом Прядко Д.В. та ОСОБА_1 , квитанцію № 22 від 10.06.2020 року за оплату послуг адвоката Прядко Д.В. в сумі 800 гривень, квитанцію № 23 від 10.07.2020 року за оплату послуг адвоката Прядко Д.В. в сумі 1600 гривень, квитанцію № 25 від 07.09.2020 року за оплату послуг адвоката Прядко Д.В. в сумі 800 гривень, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленої вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Слід зазначити, що відповідно до частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Однак відповідачами клопотання про зменшення компенсації витрат на правничу допомогу не заявлялось, у зв`язку з чим суд вважає необхідним стягнути з них суму витрат в повному розмірі.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди спричиненої залиттям квартири задовольнити.
Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_6 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 суму коштів за оцінку майнового матеріального збитку у розмірі 1000 гривень.
Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_6 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_5 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі по 840 грн.80 коп. з кожного.
Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_6 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 витрати на правову допомогу по 1600 грн.00 коп. з кожного.
Повний текст рішення виготовлено 06.11.2020 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Суддя Н.В. Марченко