Справа № 299/797/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 грудня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Бисаги Т.Ю.

з участю секретаря - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Виноградівського районного суду від 21 серпня 2020 року (головуючий суддя Левко Т.Ю.) про відмову в ухваленні додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської РДА, Виноградівської районної ради Закарпатської області про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, -

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області (далі Управління) та Виноградівської районної ради, в якому просила стягнути на її користь 24 831,98 грн, що не були їй виплачені при звільненні що включає 3453,55 грн - заробітна плата за січень 2020 року, 5920,50 грн - компенсація за невикористані дні відпустки, 15457,93 грн - вихідна допомога при звільненні, а також просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Рішенням Виноградівського районного суду від 22 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Вирішено стягнути з Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 належних їй при звільненні грошових коштів в сумі 24 831,98 грн (двадцять чотири тисячі вісімсот тридцять одна гривня 98 копійок), що включає 3453,55 грн - заробітна плата за січень 2020 року, 5920,50 грн - компенсація за невикористані 15 днів відпустки, 15 457,93 грн - вихідна допомога при звільненні. Вирішено стягнути з Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 , за період з 13.01.2020 по 22.07.2020 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 67 720,28 грн. При цьому, судом першої інстанції зазначено, що у вказаному періоді було 92 робочі дні. Також судом вирішено питання щодо судових витрат; допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середньомісячної заробітної плати за один місяць у розмірі 15 457,93 грн.

Вважаючи, що судом невірно визначено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, ОСОБА_1 у липні 2020 року зверталась до місцевого суду із заявою про виправлення арифметичної помилки у рішенні суду, у задоволенні якої ухвалою Виноградівського районного суду від 05 серпня 2020 року було відмовлено.

13.08.2020 позивачка ОСОБА_1 подала до місцевого суду заяву про ухвалення додаткового рішення. В обґрунтування своїх доводів вказала, що судом стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 67720,28 грн., що є середнім заробітком за 92 робочі дні, виходячи з середньоденної заробітної плати 736,09 грн.. Період з 13.01.2020 по 22.07.2020, який зазначено судом першої інстанції (з дати звільнення до дня ухвалення судового рішення) складає 136 робочих днів. Просила ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської РДА на свою користь середній заробіток ще за 44 робочі дні, що складає 32 387,96 грн.

Ухвалою Виноградівського районного суду 21 серпня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено. Ухвала суду мотивована тим, що вказана в заяві позовна вимога ОСОБА_1 була задоволена рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22.07.2020 та стягнуто з Управління на користь ОСОБА_1 за період з 13.01.2020 по 22.07.2020 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 67720,28 грн.

На зазначену ухвалу позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що суд безпідставно відмовив у заяві про ухвалення додаткового рішення. Апелянт просить ухвалу місцевого суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування своєї апеляційної скарги позивачка ОСОБА_1 вказує, що рішенням Виноградівського районного суду було вирішено стягнути середній заробіток не за весь період затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, оскільки такий період складає 136 робочих днів, а не 92 робочі дні. Вважає, що суд вірно встановив час, з якого підлягає стягненню на користь позивача сума середнього заробітку, а саме 13.01.2020 наступний робочий день від дня звільнення по 22.07.2020 день постановлення рішення, проте неправильно визначив кількість днів для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки судом врахований період з часу подання позову до суду, а не з часу фактичного звільнення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Відповідно до п.20 роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК 2004 року (в діючій редакції - ст. 270 ЦПК); воно не може змінити суті основного рішення або містити у собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Таким чином, способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення і додаткове рішення може бути ухвалене лише у випадках і за умов, вичерпний перелік яких передбачений статтею 270 ЦПК України. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд має право відмовити в його ухваленні, постановивши відповідну ухвалу.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що ухвалення додаткового рішення можливе судом за умови, зокрема, не ухвалення рішення стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення.

Як вірно зазначив суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, позивачем у своєму позові було заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідачів невиплачених при звільнені грошових коштів та суму середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. Позовна вимога про стягнення не виплачених при звільненні коштів та середнього заробітку за період затримки розрахунку була розглянута в повній мірі й вирішена при постановленні рішення по справі (позов задоволено в частині стягнення заявлених вимог з одного відповідача). Зі змісту поданої заявником заяви про ухвалення додаткового рішення вбачається, що позивач фактично просить змінити розмір стягуваної суми, зазначаючи, що судом, при правильному зазначенні періоду стягнення (з 13.01.2020 по 22.07.2020) невірно визначено кількість робочих днів у цьому періоді.

Колегія констатує, що судом першої інстанції дійсно невірно визначено кількість робочих днів у період з 13.01.2020 наступний робочий день від дня звільнення, по 22.07.2020 день постановлення рішення. Відповідно до Листа Міністерства соціальної політики України від 29.07.2019 № 1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» у цей період було 130 робочих днів. Проте такий недолік судового рішення є підставою для оскарження його в апеляційному порядку, і не може бути усунений шляхом ухвалення додаткового рішення.

За таких умов підстави для ухвалення, відповідно ст. 270 ЦПК України, додаткового рішення - відсутні.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам процесуального законодавства, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст 374 ст. 375, ст. ст. 381-384, ЦПК України апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів.

Головуюча

Судді: