Номер провадження: 22-ц/813/1912/20
Номер справи місцевого суду: 520/7584/17
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 520/7584/17

Номер провадження: 22-ц/813/1912/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Феленко В.В.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю нерухомого майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Нефедової Г.В. о 12 годині 55 хвилині 11 квітня 2019 року, повний текст рішення складено 19 квітня 2019 року,

встановив:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним уточненим у липні місяці цього ж року та у березні 2019 року позовом, в якому остаточно просить розділити майно, набуте під час шлюбу, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: 1) виділити відповідачу в натурі квартиру АДРЕСА_1 ; 2) стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості Ѕ частки вищевказаної квартири у розмірі - 640 000 грн.; 3) стягнути з ОСОБА_2 на її користь вартість Ѕ частки автомобіля «Mercedes-Benz ML 350», державний реєстраційний номер - НОМЕР_1 , vin № НОМЕР_2 , в сумі - 374 424,74 грн.; 4) стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію за Ѕ частину банківських вкладів у сумі - 467 750,00 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує своїх вимоги тим, що з 01.06.2008 року по 21.09.2016 року вона знаходилася у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час перебування у шлюбі за спільні кошти подружжям були придбані спірні квартира та автомобіль, а тому це майно підлягає розподілу у рівних частках. Враховуючи факт її постійного проживання у республіці Білорусь, вона вимагає грошову компенсацію за належну їй частку. Зазначає про те, що банківські вклади, які були зроблені у період шлюбу із спільних грошей подружжя, також є спільною сумісною власністю подружжя, а тому також підлягають розподілу в рівних частках (Т. 1, а. с. 3 6, 40 43, Т. 2, а. с. 79 80).

ОСОБА_2 , не погодившись із первісним позовом ОСОБА_1 , у червні 2018 року звернувся до суду із вищезазначеним зустрічним позовом, в якому просить визнати квартиру АДРЕСА_1 його особистою приватною власністю.

Зустрічні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовані тим, що вищевказана спірна квартира була придбана за кошти його брата у період, коли сторони припинили проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства (Т. 2, а. с. 2 6).

У судове засідання суду першої інстанції учасники справи не з`явились (Т. 2, а. с. 94).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.04.2019 року вищезазначений первісний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину грошових активів, які знаходяться на банківських вкладах у загальному розмірі - 245 000,00 грн..

Визначено спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Відмовлено у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_1 про розподіл квартири АДРЕСА_1 шляхом виділення квартири в натурі ОСОБА_2 та стягнення з нього компенсації вартості Ѕ частки даної квартири.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про розподіл автомобіля «Mercedes-Benz ML 350», державний реєстраційний номер - НОМЕР_1 , vin № НОМЕР_2 , шляхом стягнення з ОСОБА_2 компенсації вартості Ѕ частки автомобіля, проданого 26.08.2016 року.

Відмовлено у задоволенні вищезазначеного зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю квартири АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у період шлюбу 28.07.2016 року на ім`я ОСОБА_2 була придбана квартира під АДРЕСА_2 у будинку під АДРЕСА_3 . Факт придбання квартири за особисті кошти ОСОБА_2 не доведено належними та припустимими доказами. Розподіл квартири, яка є спільним сумісним майном подружжя, може бути проведено за їх домовленістю, а при відсутності такої, співвласник має право на отримання компенсації Ѕ частини вартості лише у випадку неможливості виділу належної йому частки у натурі. Домовленість між співвласниками про розподіл квартири відсутня. Відсутні докази неможливості розподілу квартири в натурі, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про розподіл квартири шляхом одержання грошової компенсації вартості Ѕ частки квартири.

Придбаний у період шлюбу 10.10.2012 року на ім`я ОСОБА_2 автомобіль «Mercedes-Benz ML 350», державний реєстраційний номер - НОМЕР_1 , vin № НОМЕР_2 , згідно договору купівлі-продажу від 26.08.2016 року продано за - 710 000 грн., тобто також у період шлюбу. Факт відчуження транспортного засобу під час шлюбу та недоведеність використання отриманих від продажу автомобіля грошей не в інтересах сім`ї або не за домовленістю між подружжям, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про компенсацію вартості Ѕ частки автомобіля.

Гроші, які на час розірвання шлюбу знаходились на рахунках № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , відкритих на ім`я ОСОБА_2 у банку ПАТ « ПУМБ», в загальному розмірі - 490 000 грн., є спільним сумісним майном подружжя, яке належить у рівних частках сторонам і підлягає розподілу шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ частини у розмірі 245 000 грн..

Гроші на депозитному рахунку № НОМЕР_5 у ПАТ КБ «Приватбанк» з 06.10.2014 року відсутні. Кошти на депозитному рахунку в ПАТ «ВіЕйБі Банк» у сумі 245 000 грн. може отримати саме ОСОБА_1 , як визначений Банком акцептований кредитор після ліквідації Банку та у випадку достатності грошей для погашення вимог всіх кредиторів. Тому, у поділі коштів на депозитах у ПАТ КБ «Приватбанк» та в ПАТ «ПУМБ» необхідно відмовити (Т. 2, а. с. 95 97 зворотна сторона).

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього половини грошових активів, які знаходяться на банківських вкладах у загальному розмірі - 245 000,00 грн.,визначення спільним сумісним майном подружжя квартири АДРЕСА_1 , відмови у задоволенні його зустрічного позову про визнання особистою приватною власністю квартири АДРЕСА_1 . Просить рішення суду першої інстанції в оскарженій частині скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні вищезазначених вимог ОСОБА_1 до нього та задоволення його зустрічного позову про визнання за ним права приватної власності на спірну квартиру.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на невірність висновку суду про недоведеність придбання спірної квартири за його кошти та у період, коли сторони не проживали однією сім`єю та не вели спільного господарства. На час розірвання шлюбу на депозитних рахунках у ПАТ «ПУМБ» знаходилися кошти у сумі 475 00,00 грн., Ѕ частка яких становить 237 500,00 грн., а не - 245 000,00 грн..Якщо суд визнав спільним сумісним майном подружжя кошти на депозиті в ПАТ «ПУМБ», то відповідно суд мав визнати спільним сумісним майном подружжя і кошти, які знаходяться у ПАТ «ВіЕйБі Банк» у сумі 245 500,79 грн. та провести взаємозалік.

Адвокат Боднар М.О., діючий від імені ОСОБА_2 , у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Адвокат Татар В.Г., діюча від імені ОСОБА_1 , у судовому засіданні заперечувала проти апеляційної скарги. Просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Оскаржуване рішення просила залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені спору, освідомленість учасників справи про її розгляд, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частинами 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вищевказана апеляційна скарга містить вимоги щодо скасування оскаржуваного рішення саме в частині стягнення з ОСОБА_2 половини грошових активів, які знаходяться на банківських вкладах у загальному розмірі - 245 000,00 грн.,визначення спільним сумісним майном подружжя квартири АДРЕСА_1 , відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю квартири АДРЕСА_1 . Вимог щодо скасування оскаржуваного рішення в іншій частині апеляційна скарга не містить. Іншої апеляційної скарги на даний час до суду не надійшло. З огляду на викладене у даному абзаці постанови, апеляційний суд не вбачає підстав для перегляду оскаржуваного рішення в іншій частині.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з положеннями частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції про необхідність стягнення з ОСОБА_2 половини грошових активів, які знаходяться на банківських вкладах у загальному розмірі - 245 000,00 грн.,визначення спільним сумісним майном подружжя квартири АДРЕСА_1 , відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю квартири АДРЕСА_1 . Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих ї учасниками і досліджених судом доказів дійшов неправильних зазначених у даному абзаці висновків. Висновки суду не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 16, 325, 355, 368, 392 ЦК України, ст. ст. 60, 61, 69 СК України) права та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права, з огляду на наступне.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

У Ленінському відділі реєстрації актів громадського стану Луганського міського управління юстиції 01.06.2008 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (Т. 1, а. с. 16).

Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя (сторін по справі) народився син ОСОБА_4 . Рішенням суду Ленінського району м. Могильов Республіки Білорусь від 21.09.2016 року шлюб було розірвано (Т. 1, а. с. 25).

28.07.2016 року на ім`я ОСОБА_2 була придбана квартира під АДРЕСА_2 у будинку під АДРЕСА_4 , а. с. 19).

Придбаний 10.10.2012 року на ім`я ОСОБА_2 транспортний засіб - автомобіль «Mercedes-Benz ML 350», реєстраційний номер НОМЕР_1 , vin № НОМЕР_2 згідно договору купівлі-продажу від 26.08.2016 року продано за - 710 000 грн. (Т. 2, а. с. 191).

Відповідно до відомостей з ПАТ «ПУМБ» на момент розірвання шлюбу 21.09.2016 року на рахунках № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , відкритих на ім`я ОСОБА_2 знаходилось - 475 000 гривень (Т. 1, а. с. 81, 82).

Згідно відповіді уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» акцептована сума кредитора ОСОБА_1 з особистого рахунку № НОМЕР_6 та поточного рахунку № НОМЕР_7 , яка перевищує гарантовану суму, внесена до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку і складає - 245 500,79 грн. (Т. 1, а. с. 93).

У наданих про рух по банківським рахункам відкритих на ім`я ОСОБА_2 , банком ПАТ КБ «Приватбанк» відомостях зазначено, що на депозитному рахунку № НОМЕР_5 з 06.10.2014 року відсутні кошти (Т. 1, а. с. 71).

Між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо розподілу спільного майна подружжя.

За правилами частини 1 статті 11 ЦК України, частини 1 статті 15 ЦК України, частини 1 статті 16 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до частин 1, 2 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення міститься й в частині 3 статті 368 ЦК України.

Згідно частини 1 статті 61 СК України (в редакції чинній на момент подання вищевказаних первісного та зустрічного позовів), об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно частинами 1, 2, 3 статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частини 2 статті 68 СК України (в редакції чинній на момент подання вищевказаних первісного та зустрічного позовів), розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Згідно частини 1 статті 71 СК України (в редакції чинній на момент подання вищевказаних первісного та зустрічного позовів), у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, частини 3 статті 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція щодо застосування статті 60 СК України узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 61-3633св19.

Як зазначалось вище, шлюб між сторонами зареєстровано 01.06.2008 року. 28.07.2016 року на ім`я ОСОБА_2 була придбана квартира під АДРЕСА_2 у будинку під АДРЕСА_4 , а. с. 19).

Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , хоча і була придбана в період у період шлюбу, але разом з тим у той час коли сторони по даній справі вже тривалий час не жили однією сім`єю та не вели спільне господарство, що підтверджується рішенням Ленінського районного суду міста Могильов Республіки Білорусь від 06.07.2017 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільно нажитого майна. Вказаним рішенням встановлено, що з листопада 2015 року сторони по даній справі не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільне господарство. З цього часу ОСОБА_2 став проживати у квартирі за адресою АДРЕСА_5 , яку наймав за договором найму. З червня 2016 року став підтримувати відносини з іншою жінкою та проживати з нею за адресою АДРЕСА_6 . 03.06.2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом про розірвання шлюбу (Т. 2, а. с. 11).

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково не звернув уваги на спростування відповідачем презумпції права спільної сумісної власності подружжя на зазначене у попередньому абзаці даної постанови нерухоме майно.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Вбачаючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільним сумісним майном подружжя квартири АДРЕСА_7 та поділ такої квартири. За вищевказаних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання спірної квартири особистою приватною власністю, визнати за відповідачем - апелянтом право приватної власності на квартиру АДРЕСА_7 .

Отже, підлягає скасуванню рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2019 року в частині визначення спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 , відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю квартири АДРЕСА_1 .

Крім того, підлягає скасуванню оскаржуване рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половини грошових активів, які знаходяться на банківських вкладах у загальному розмірі 245, 000 грн. 00 коп., з огляду на наступне.

Як зазначалось вище, рішенням суду Ленінського району м. Могильов Республіки Білорусь від 21.09.2016 року встановлено, що з листопада 2015 року сторони по даній справі не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільне господарство (Т. 1, а. с. 25, Т. 2, а. с. 11).

Відповідно до відомостей з ПАТ «ПУМБ» на час, який є найближчим до моменту припинення сторонами спільного проживання, ведення спільного господарства (листопад 2015 року) на рахунках № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , відкритих на ім`я ОСОБА_2 у цьому Банку знаходилось - 250 000 грн. (Т. 1, а. с. 78). Ѕ частина від вказаної суми становить 125 000,00 грн., які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ..

Суд першої інстанції помилково не звернув уваги на вказаний вище факт щодо моменту саме припинення сторонами спільного проживання, наявністю грошових коштів на вказаних рахунках відповідача на момент саме припинення сторонами спільного проживання, а не на момент розірвання шлюбних стосунків сторін.

Згідно відповіді уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» акцептована сума кредитора ОСОБА_1 з особистого рахунку № НОМЕР_6 та поточного рахунку № НОМЕР_7 , яка перевищує гарантовану суму, внесена до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку і складає - 245 500,79 грн. (Т. 1, а. с. 93 93 зворотна сторона). Тобто, вказану суму коштів ОСОБА_1 має отримати у процесі ліквідації вищевказаного Банку. ОСОБА_2 щодо вказаної суми коштів заперечень, вимог в зустрічному позові не висуває.

З огляду на вищевикладене, саме у розмірі - 125 000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки кошти (Ѕ частина спільної сумісної власності).

Отже, саме у вказаній у попередньому абзаці частині підлягає до задоволення вищевказаний позов. У задоволенні іншої частини вимог позову, які переглядаються апеляційним судом, необхідно відмовити.

Між тим, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання квартири особистою приватною власністю підлягає до задоволення.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_2 є обґрунтованою, тому підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374, пунктів 3, 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 , за вищевказаного обґрунтування.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2019 року в частині: 1) стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половини грошових активів, які знаходяться на банківських вкладах у загальному розмірі - 245 000 (двісті сорок п`ять тисяч) грн. 00 коп.; 2) визначення спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 ; 3) відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю квартири АДРЕСА_1 скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_8 , видний Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області 22.11.2002 року, вид на проживання НІ 0081285, виданий Міністерством внутрішніх справ Республіки Білорусь, ідентифікаційний номер НОМЕР_9 ) на користь ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_10 , виданий Ленінським РВВС міста Могильова 13 березня 2015 року, ідентифікаційний номер 4221087 НОМЕР_11 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_8 ) кошти у сумі 125 000 (сто двадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп..

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільним сумісним майном подружжя квартири АДРЕСА_7 та її поділ - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання квартири особистою приватною власністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_8 , видний Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області 22.11.2002 року, вид на проживання НІ 0081285, виданий Міністерством внутрішніх справ Республіки Білорусь, ідентифікаційний номер НОМЕР_9 ) право приватної власності на квартиру АДРЕСА_7 .

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текстпостанови складено 03 листопада 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе