Справа № 473/2754/20
"27" жовтня 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В., за участю секретаря судового засідання Феняк А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Вознесенської міської ради Миколаївської області, про визнання права власності на земельну ділянку,
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в якому вказувала, що на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 27 серпня 1997 року вона придбала у ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 .
Водночас, придбаний будинок знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0834 га., призначеній для його обслуговування.
Право власності щодо ділянки зареєстроване за попереднім власником будинку ОСОБА_3 (який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер).
Зважаючи на те, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані, а тому ОСОБА_1 просила визнати її власником земельної ділянки, площею 0,0834 га., розташованої по АДРЕСА_1 , призначеної для обслуговування житлового будинку.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, проте від останнього надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб порталі судової влади України, причину неявки суду не повідомив.
Представник третьої особи виконкому Вознесенської міської ради в судове засідання не з`явилася, проте надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, питання щодо задоволення позову залишила на розсуд суду.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивачки в своїй заяві не заперечував проти такого порядку вирішення спору.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема, судом встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу жилого будинку від 27 серпня 1997 року, реєстр №863 ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 .
Водночас, придбаний будинок знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0834 га., призначеній для його обслуговування.
Право власності щодо ділянки на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 05 лютого 1994 року (зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3493) зареєстроване за попереднім власником будинку ОСОБА_3 (який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, а спадкоємцем після його смерті, який прийняв спадщину та частину її оформив, є відповідач у справі).
Відповідно до ст. 30 ЗК України 1990 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу (тобто, у містах для будівництва та обслуговування жилого будинку, будівель та споруд не більше 0,1 га.), і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.
Разом з тим, згідно п.п. ґ п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (далі постанова Пленуму) при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.
При вирішенні вимог про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, право власності на які при їх відчуженні перейшло до набувача без визначення в договорі права на земельну ділянку, суд має з`ясовувати, зокрема, чому це питання не було визначено в договорі, можливість укладення між відчужувачем і набувачем додатку до цього договору щодо права набувача на земельну ділянку та чи не свідчить реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження (п. 18-1 постанови Пленуму).
Судом встановлено, що на час виникнення спірних відносин законом було передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами від відчужувача до набувача автоматично переходило і право власності або право користування земельною ділянкою, наданою відчужувачу для будівництва та обслуговування цього майна, без укладення окремого договору відносно ділянки. Можливість укладення між відчужувачем і набувачем окремого договору щодо права набувача на земельну ділянку на час розгляду справи втрачена. Реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням свідчить саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, який існував до його відчуження.
За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивачки є обґрунтованими, а її цивільне право підлягає захисту шляхом визнання її власником спірного майна.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Вознесенської міської ради Миколаївської області, про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на земельну ділянку площею 0,0834 гектарів, розташовану по АДРЕСА_1 , призначену для обслуговування житлового будинку (що належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 05 лютого 1994 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3493).
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: О. В. Вуїв