Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2020 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю. О. , за участю секретаря судового засідання Ткачук Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини ,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою до Маріупольської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. У подальшому, позивачкою було залишено без розгляду позовні вимоги в частині визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги в частині встановлення факту прийняття спадщини позивачка обґрунтовує наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабка позивачки - ОСОБА_2 та після її смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . Зазначена квартира, належала на праві приватної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках. Заповіт на випадок своєї смерті, ОСОБА_2 не робила, тому єдиним спадкоємцем за законом на теперішній час є позивачка, як онука померлої. Інша онука, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Син спадкодавця, батько позивачки - ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Із заявою про прийняття спадщини після смерті бабки до нотаріальної контори позивачка не зверталася, оскільки вважала, що прийняла спадщину, оскільки фактично вступила у володіння та управління майном. Позивачка здійснила поховання бабки та забрала на зберігання правовстановлюючі документи на спадкову квартиру. Крім того, позивачка користується квартирою та речами домашнього вжитку, що перебували у квартирі. 07 серпня 2020 року позивачка звернулася до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті бабки, однак у видачі свідоцтва їй було відмовлено. На підставі викладеного, позивачка просила встановити факт прийняття спадщини після смерті бабки ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Позивачка та її представник направили на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача направила на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 народилася в м.Маріуполі Донецької області ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Дівоче прізвище позивачки « ОСОБА_1 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уклала шлюб 14 серпня 1976 року із ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28 червня 1993 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є власницями 29,65 кв.м. за кожною квартири АДРЕСА_1 , загальна площа квартири складає 51,9 кв.м.

Усі технічні характеристики квартири зафіксовані в технічному паспорті на квартиру, виданому МКП «Маріупольське БТІ».

Судом досліджено копію рішення Орджонікідзевського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 18 квітня 2019 року, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідною матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та прабабою по лінії матері відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Постановою державного нотаріусу Третьої маріупольської державної нотаріальної контори від 07 серпня 2020 року, ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Так, відмова обґрунтована тим, що згідно Витягу зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 61228057 від 07 серпня 2020 року, відсутня інформація щодо наявності заповіту від імені ОСОБА_2 . Згідно витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підстав свідоцтва про право на спадщину) за № 61228791 від 07 серпня 2020 року відсутня інформація щодо наявності спадкової справи після померлої.На час відкриття спадщини після померлої ОСОБА_2 діяли норми Цивільного кодексу Української СРС 1963 року («Про судову практику в справах про спадкування» ППВСУ № 7 від 30 травня 2008 року). Місцем відкриття спадщини визначається останнє постійне місце проживання спадкодавця.За відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Згідно зі ст.529 Цивільного кодексу Української СРС 1963року спадкоємцями за законом першої черги є: онука ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що проживає в АДРЕСА_2 , онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що проживала в АДРЕСА_3 ) з 19серпня 1998 року по 11 квітня 2018 року та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Син спадкодавця, ОСОБА_5 та батько спадкоємців помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Інформація щодо відкриття спадкової справи після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 станом на 07 серпня 2020 року в Єдиному реєстрі заповітів та спадкових справ відсутня. Спадкоємцем, ОСОБА_1 не надано нотаріусу доказів щодо факту прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 бабки ОСОБА_2 .

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця від спадщини.

Крім того, згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

01 січня 2004 року набрав чинності Цивільний кодекс України, прийнятий Законом України від 16 січня 2003 року № 435-IV. Зазначений кодекс регулює у книзі шостій «Спадкове право» загальні положення про спадкування, питання спадкування за заповітом та за законом, здійснення права на спадкування, виконання заповіту, оформлення права на спадщину, спадковий договір тощо.

Згідно з пунктами 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, вказаний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УPCP, в тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України.

Згідно зі ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому батькові.

Згідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.549 ЦК УРСР (1963 року) - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N18/5 від 14 червня 1994 року, яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону)на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акту на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

За таких обставин, виходячи із наданих матеріалів, оцінивши представлені сторонами докази, суд вважає доведеним факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті своєї бабки ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. ст. 12, 81, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , після смерті бабки ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законно сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: Ю. О. Матвєєва