Справа № 457/507/18
провадження №2/457/19/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючого-судді Марчука В.І.,

секретар судового засідання Мазурик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

за участю позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки - адвокатки Габрівської С.В.,

відповідача ОСОБА_2 , -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 завернулася до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 з позовом про поділ майна подружжя. Позов мотивований тим, що між сторонами 07 серпня 2008 року було укладено шлюб. На момент звернення з позовною заявою до суду вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. За час перебування у шлюбі ними було придбано автомобіль марки ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_1 . Даним автомобілем керував лише відповідач. З часу, відколи вони перестали проживати разом, ОСОБА_2 забрав транспортний засіб, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Їй невідомо, де знаходиться вказане авто, а з відповідачем вона не спілкується. Просить стягнути з відповідача половину середньої ринкової вартості ціни автомобіля ВАЗ 210994 у сумі 37930 грн., а також понесені судові витрати: судовий збір та витрати, пов`язані з проведенням експертизи.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала з наведених у ньому підстав, просила задовольнити у повному обсязі. Її тепер уже колишній чоловік не радився з нею з приводу відчуження автомобіля.

У судовому засідання представник позивачки - адвокатка Габрівська С.В. позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, пояснив, що він не згідний з висновком експерта щодо вартості автомобіля. Вважає, що вартість автомобіля є дуже завищеною та не відповідає дійсності.

Беручи до уваги вищенаведене, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав.

Статтею 12 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

У судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 07 серпня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління юстиції зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , актовий запис № 158. Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 04 вересня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до листа Територіального сервісного центру 4642 згідно - комп`ютерним обліком «ДАІ-2000»та НАІС ДДАІ МВС України станом на 18 квітня 2019 року за ОСОБА_2 з 17 вересня 2009 року по 23 травня 2018 року був зареєстрований транспортний засіб НОМЕР_3 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , 2009 року випуску /арк. справи 66/.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Отже, у розумінні сімейного законодавства автомобіль ВАЗ210994, номерний знак НОМЕР_1 , є спільною сумісною власністю подружжя.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року (справа №554/8023/15-ц, провадження №14-130цс19) зазначає, що у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Отже, оскільки під час проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у шлюбі набуто у власність спірний транспортний засіб і такий є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зважаючи на те, що відповідач відчужив зазначений автомобіль без відома та згоди позивачки, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути вартість 1/2 частки його ринкової вартості.

З приводу останнього також слід зазначити, що відповідно до висновку експерта № 78/19 судової автотоварознавчої експертизи, складеного 12 липня 2019 року судовим експертом Романяком А.М., середня ринкова ціна автомобіля ВАЗ 210994 в цінах на час виконання (завершення) експертизи, з врахуванням його строку експлуатації на 23 травня 2018 року становить 75860,00 грн. Даний висновок ніким не оспорено та не визнано недійсним. З огляду на наведене, з відповідача на користь позивачки слід стягнути половину вказаної суми.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та обґрунтованою і на користь ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 37930 грн. та витрати за проведення експертизи в сумі 1600 грн., а також 1057,20 грн. судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину середньої ринкової ціни автомобіля ВАЗ210994, номерний знак НОМЕР_1 , у розмірі 37930 грн., 2657,20 грн. понесених судових витрат, а всього 40587,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 27 січня 2020 року.

Суддя: В. І. Марчук