Справа №263/8454/20
Провадження № 2/263/2034/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Федоренко Т.І., при секретарі Диміч Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до Акціонерного товариства «Сбербанк» про зміну формулювання звільнення, стягнення заробітної плати, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, за невикористані додаткові відпустки та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Сбербанк», з урахуванням уточненої позовної заяви просила змінити формулювання її звільнення з п.4 ст.40 КЗпП з 11.06.2020 року на ч.1 ст.38 КЗпП України з 06.06.2020 року; стягнути кошти за час вимушеного прогулу з 06.06.2020 року по день прийняття рішення по справі; стягнути невиплачену заробітну плату за період з 01.06.2020 року по 05.06.2020 року у розмірі 3746,55 грн.; стягнути 50,203,77 грн. за всі невикористані дні щорічних додаткових відпусток; стягнути 5 посадових окладів; компенсацію за роботу на електронно-обчислювальних машинах у розмірі 17983,44 грн та моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

В обґрунтування позовних вимогпозивач зазначила, що 22.05.2020 року вона звернулась з письмовою заявою до голови правління АТ «Сбербанк» про звільнення з займаної посади за п.1 ст.36 КЗпПУ з виплатою 5 посадових окладів, так як за період з 01.11.208 року по 22.05.020 року заробітна плата не переглядалась, крім того просила виплатити всі компенсації за невикористані відпустки. У відповідь вона отримала свою заяву з написом «не погоджено» та підписом керівника 5-го Маріупольського відділення АТ Сбербанк Сивак С.В. без дати та будь-яких письмових відповідей, що саме з вказаних пунктів у її заяві не погоджено. У зв`язку з тим, що конкретної відповіді на свою заяву вона отримала, продовжувала працювати на своєму робочому місці до 05.06.2020 року, тобто 2 тижні, що передбачені ч.1 ст. 38 КЗпПУ, також в цей день 05.06.2020 року вона знову звернулась із заявою до голови правління ОСОБА_3 , керівника 5 го Маріупольського віділення Ат Сбербанк Сивак С.В., керівника управління Троханенко О.М.. головного фахівця відділу управління персоналом Коляда О.Ф., в якій вказала, що раніше подану заяву про своє звільнення не відкликає, її зміст підтримує, наполягає на звільненні по ст.36 п.1 КЗпПУ, задовільненні усіх вказаних у заяві виплат, та просила надати можливість здати у встановленому порядку ключі та печатки, провести з нею повний розрахунок та видати трудову книжку. Однак ніякої відповіді на свою повторну заяву вона не отримала. Згідно з наказом № 260-зв від 11.06.2020 року її було звільнено з займаної посади на підставі п.4 ст.40 КЗпПУ. 12.06.2020 року вона отримала лист №6953 від 09.06.2020 року яким їй було рекомендовано знову звернутись з заявою про звільнення з зазначенням підстав та дати звільнення, також повідомлено, що вона має право в останній робочій день отримати свою трудову книжку за адресою: м.Київ, вул.Володимирська,46. Вважає наказ про звільненя незаконним та таким, що підлягає зміненню у частині формулювання запису про звільнення, тому вимущена звернутись до суду з даним позовом. Також протипарвними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, оскільки тривалий час бездоганно працювала та безпідставно була звільнена. Затримка видачі трудової книжки перешкоджає подальшому працевлаштуванню, тому моральні страждання носять тривалий характер. У зв`язку із невиконанням відповідачем повного розрахунку із позивачем, вона перебуває у скрутному матеріальному стані. Завдану моральну шкоду оцінює у 20000 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 липня 2020 року відкрито провадження, розгляд указаної цивільної справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Роз`яснено учасникам їх право та строки на подачу відзиву на позов та відповіді на відзив. Ухвалою суду від 14 вересня 2020 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Позивач в судове засідання не прибула, про розгляд справи була повідомлена належним чином.

Представник позивача адвокат Лебедєв О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив проводити розгляд справи за відсутності позивача, наполягав на задоволенні позовних вимог. Надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові, зазначив, що позивачем було подано заяву про звільнення 22.05.2020 року за згодою сторін, таким чином вона повідомила роботодавця про свій намір про звільнення. Увечорі 22.05.2020 року позивачу керівником Маріупольського відділення банку ОСОБА_4 було повернуто заяву із написом "не погоджено". Будь-яких пропозицій з боку банку на адресу позивача не надійшло у період з 22.05.2020 року по 05.06.2020 року, тому позивач продовжувала працювати на своєму робочому місці ще два тижні відповідно до вимог ст. 38 КЗпП. 05.06.2020 року позивач знову звернулася до голови правління банку, де зазначила, що свою заяву подану раніше про своє звільнення не відкликає, підтримує її, але відповідачем не зважаючи на те, що він був попереджений про свій намір 05.06.2020 позивача про звільнення, було звільнено за прогули 11.06.2020 року на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України. Вважає, що позивач належним чином повідомила відповідача про своє звільнення, відпрацювала два тижні, тому відповідач повинен був її звільнити, якщо відповідач не був згодним звільнити позивача за згодою сторін, тоді повинен був звільнити позивача за власним бажанням, а не за прогули. З цих підстав просить змінити формулювання звільнення, а саме за власним бажанням, а не за прогул. Також підтримує позовні вимоги щодо стягнення невиплаченої заробітної плати за період з 01.06.2020 року по 05.06.2020 року у розмірі 3746,55 грн.; 50,203,77 грн. за всі невикористані дні щорічних додаткових відпустки; 5 посадових окладів; компенсації за роботу на електронно-обчислювальних машинах у розмірі 17983,44 грн та моральної шкоди у розмірі 20000 грн., оскільки неправомірними діями відповідача завдано моральних страждань позивачу, вона не може влаштуватися на іншу роботу, оскільки відповідач не повернув трудову книжку позивачу, безпідставно звільнив позивача за прогули, позивач за весь час роботи не мала доган, сумлінно працювала. Їхати до м.Київ за трудовою книжкою до головного офісу банку не має можливості, в судовому засіданні позивач також відмовляється отримувати трудову книжку, оскільки остання не містить зміненого запису про звільнення. Подавати зави про пересилку трудової книжки позивач також не має наміру, оскільки вона трудову книжку здавала у м.Маріуполі у відділені банку та вимогами законодавства не передбачено вимагання такої заяви. Вважає звільнення позивача за прогул є протиправним. Крім того, відповідачем не враховано, що позивач має двох неповнолітніх дітей та виховує їх сама, батько дітей виїхав за межі України, тому позивач є одинокою матір`ю. Заяви про звільнення за власним бажанням позивач не подавала, вважає, що відповідач має звільнити позивача за власним бажанням на підставі поданої нею заявою про звільнення на підставі ст. 36 КЗпП. В подальшому представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та надав письмову промову у судових дебатах, у якій позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні, просить врахувати судову практику у даній категорії справ.

Представники АТ «Сбербанк» адвокат Харитончук О.Г. та ОСОБА_5 , які приймали участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, заперечували проти задоволення позовних вимог. Пояснили, що 22.05.2020 року позивач подала заяву про припинення трудових відносин на підставі п.1 ст.36 КЗпПУ, та в цей же день була письмово проінформована про незгоду банку із запропонованими умовами припинення трудових відносин, та усно роз`яснено, що якщо вона бажає звільнитися, то може це зробити на загальних підставах. 25.05.2020 року позивач без будь-яких зауважень вийшла на роботу, таку поведінку позивача банк розцінив, як анулювання позивачем своїх пропозицій припинити трудові відносини. 05.062020 року позивач направила повторну пропозицію припинити трудові відносини на тих самих підставах, на що банк направив листа позивачу, в якому було запропоновано у разі бажання звільнитись подати належним чином оформлену заяву про звільнення за ст.38 КЗпПУ або в якості альтернативи оформити відпустку з 09.06.2020 року, у разі якщо вона не матиме можливості з будь-яких причин бути присутньою на роботі на період завершення процедури звільнення. Вважає що банк не був зобов`язаний за чинним законодавством задовольняти заяви позивача про звільнення на підстві п.1 ст.36 КЗпПУ, а позивач після отрмання двох повідомлень про непогодження банку запропонованих нею умов звільнення, у разі бажання всеж таки припинити трудові правовідносини повинна була написати заяву про звільнення саме за власланим бажанням за ст.38 КЗпПУ. Натомість позивач у період 09-11.06.2020 року на роботі не з`явилась з невідомих причин, про що було складено акти відсутності на робочому місці протягом робочого часу. Листом від 11.06.2020 року позивча та її представника було проінформовано про звільнення на підставі наказу № 260-зв від 11.06.2020 року та запропоновано отримати трудову книжку за адресою: м.Київ, вул.Володимирська, 4 або надати згоду на пересилання трудової книжки поштовим відправленням. Зазначає, що позивач правомірно звільнена за прогул на підставі п.4 ст.40 КЗпПУ, оскільки самовільно з 09.06.2020 року не вийшла на роботу, підстави для звільнення за власним бажанням у відповідача були відсутні, оскільки такої заяви не надходило. З боку відповідача вживалися заходи щодо з`ясування підстав відсутності позивача на робочому місці, було здійснено виїзд за місцем проживання позивача, але вдома нікого не було, вимогами законодавства не заборонено складати акти про відсутність працівника. За таких обставин відсутні правові підтсави і для задоволення вимог про стягнення коштів за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги та моральної шкоди. Також відсутні підстви для стягнення коштів за додаткові відпустки, оскільки позивач не є одинокою матір`ю, особиста справа містить відомості, що у дітей позивача є батько, який не позбавлений батьківських прав, крім того позивач перебуває у шлюбі. Підстав для стягнення компенсації за роботу на електронно-обчислювальних машинах також не має, оскільки робота позивача не була пов`язана з постійним перебуванням за комп`ютером, що підтверджується відповідним розпорядженням банку про перелік видів електронних операцій, які виконуються працівниками банку. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В подальшому представником відповідача суду надано письмову промову у судових дебатах, у якій відповідач просить провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає, просить у їх задоволенні відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, оцінивши надані докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до наказу №45-П від 19.02.2015 року ОСОБА_6 на підставі її особистої заяви було прийнято на роботу на посаду фахівця з обслуговування масових роздрібних клієнтів Маріупольського відділення №5 АТ Сбербанк Росії, тимчасово, на час відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_7 , з 20.02.2015 року до дати фактичного виходу на роботу ОСОБА_7 , з трьохмісячним випробувальним строком та заробітною платою у розмірі згідно із штатним розписом.

Відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу серії НОМЕР_1 , 14.08.2019 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Прізвище дружини змінено на ОСОБА_8 .

Згідно із заявою ОСОБА_2 від 22.05.2020 року остання просить звільнити з роботи із займаної посади за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпПУ з виплатою 5 посадовх окладів та компенсації за невикористані відпустки.

Із скріншоту електронної скриньки вбачається, що 22.05.2020 року ОСОБА_2 отримала листа з банку з резолюцією «Не погоджено». Що не заперечується позивачем.

Із заяви ОСОБА_8 від 05.06.2020 року вбачається, що остання на ім`я Голови правління АТ Сбербанк, керуючого Маріупольським відділенням №5 АТ Сбербанк, начальника Управління регіональною мережею та головного фахівця Управління по роботі з персоналом шляхом надіслання електороного листа наполягає на припиненні трудових відносин зі згодою сторін на тих самих підставах, які були вказані нею у заяві від 22.05.2020 рлку, тобто за п.1 ст.36 КЗпПУ. Також зазначила, що оскільки з дня подання нею заяви від 22.05.2020 року минуло вже два тижні, тому 05.06.2020 року вона вважає останнім днем роботи.

Листом за вих.№ 6916/04 від 05.06.2020 року за підписом начальника управління по роботі з персоналом ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , проінформовано, що на підставі п.1 ст. 36 КЗпПУ банк, як роботодавець не давав згоди на звільнення за угодою сторін, у разі бажання звільнитися було запропоновано надати нову заяву про звільнення з зазначенням підстави та дати звільнення або в якості альтернативи оформити відпустку з 09.06.2020 року, у разі якщо вона не матиме можливості з будь-яких причин бути присутньою на роботі на період завершення процедури звільнення.

Віповідно до актів фіксації відсутності працівника на роботі більше 3 годин за період 09-11-06.2020 року було зафіксовано відсутність ОСОБА_2 на робочому місці.

Наказом № 260-зв від 11.06.2020 рку ОСОБА_2 , фахівця з обслуговування масових роздрібних клієнтів Маріупольського відділення №5 АТСбербанк звільнено у зв`язку з прогулом без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпПУ. Також наказано виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за 25 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи 20.02.2019-11.06.2020 роки.

Статтею 47 КЗпПУ передбачено, що Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Пунктом 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України ввд 29.07.1993 рооку №58 встановлено, що у разі якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Листом № 7/28/3/04 від 11.06.2020 року ОСОБА_2 було повідомлено про звільнення на підставі наказу №260-зв від 11.06.2020 року та запропоновано з`явитися до управління по роботі з персоналом банку для отримання трудової книжки або надати письмові заяву зі згодою на відправку трудової книжки засобами поштового зв`язку .

Аналогічними повідомлення про порядок отримання трудової книжки або погодження її пересилання поштовим відправленням надіслані банком на адресу позивача листами за №7262/3/04 від 16.06.2020 року та № 8507/3/04 від 13.07.2020 року.

Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Пунктом 1 ст.36 КЗпПУ передбачено, що підставою припинення трудових відносин може бути угода сторін.

Ст.38 КЗпПУ передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Ключової відмінністю звільнення з роботи за угодою сторін є чітке вираження бажання обох сторін припинити трудові відносини на умовах запропонованих ініціатором розірвання трудового договору. При цьому строк такого звільнення може бути як меншим, так і перевищувати встановлений для звільнення працівника за власним бажанням двотижневий період.

Звільнення за власним бажанням не передбачає обов`язкової наявності згоди роботодавця на таке звільнення, оскільки працівник реалізовує своє законне право на вільну трудову діяльність.

За положеннями п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Так позивач не надала банку жодних заяв про наміри звільнитися за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпПУ, тому вимоги позовної заяви про зміну формулювання звільнення з п.4 ст.40 КЗпП з 11.06.2020 року на ч.1 ст.38 КЗпП України з 06.06.2020 року суд вважає необгруьованими та такими що задоволенню не підлягають.

При цьому суд відхиляє посилання представника позивача на судову практику Верховного суду у справі №813/885/16, провадження №К/9901/11768/18, а саме щодо неправомріного звільнення працівника за прогул за наявності заяви про звільнення та відпрацювання двох тижнів після подання такої заяви, оскільки вказані правовідносини відповідно до судового рішення виникли на підставі подання позивачем у зазначеній справі заяви про звільнення за вланисм бажанням. У цивільній справі за позовом ОСОБА_2 заяви про звільнення за власним бажанням не подавалося. Після отримання відповіді на її заяву про звільнення за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України із написом "не погоджено", тобто роботодавець відмовився звільняти позивача за угодою сторін, з боку позивача жодної заяви про звільнення з інших підстав не надавалося, тому розцінювати заяву позивача про звільнення за угодою сторін при відсутності згоди з боку роботодавця, як подану заяву про звільнення за власним бажжаням неможливо. При цьому суд враховує позицію відповідача, який зазначив, що після отримання відповіді на заяву позивача від 22.05.2020 року про звільнення за угодою сторін про відсутність згоди з боку відповідача, позивач продовжила роботу та інших заяв про звільнення не подавала, що було розцінено про відсутність наміру звільнення з боку позивача та продовження трудових відносин між сторонами. Повторне подання позивачем заяви про звільнення від 05.06.2020 року за угодою сторін також немождливо розцінювати, як подання заяви про звільнення за власним бажжаням позивача. Угода сторін є добровільним рішеннм кожної сторони, відсутність такої згоди роботодавця не може бути "автоматичною" підставою для звільнення за власним бажанням, оскільки власне бажання працівинка - це його особисте вільне рішення та не може бути прийняте за нього роботодавцем. Позивач не отримавши згоду відповідача на звільнення за угодою сторін та не подавши заяви про звільненн з інших підстав, перестала виходити на роботу, за таких обставин відповідач не мав права звільнити позивача за власним бажанням, належним чином позивач припинення своїх трудових відносин із відповідачем не вирішила, а тому відсутність позивача на робочому місці правильно зафіксовано відповідачем як прогул.

З огляду на законність звільнення ОСОБА_2 за прогул, відсутні будь-які підстави для задоволення інших вимог, які є похідними від позовних вимог про зміну формулювання звільнення, а саме вимог про стягнення з банку коштів за весь час вимушеного прогулу починаючи з 06.06.2020 року і по день прийняття рішення по справі.

Позовні вимоги щодо стягнння з банку невиплаченої заробітної плати за період з 01.06.2020 року по 05.06.2020 року у розмірі 3746,55 грн. також не знайшли своє підтвердження, оскільки згідно з платіжним дорученням від 11.06.2020 року ОСОБА_2 нараховано розрахунок та виплачено 10914,30 грн.

Отже банк здійснив розрахунок з почивачем в день її звільнення в повному обсязі відповідно до вимог чинного законодавства.

Щодо позовних вимог про стягнення 50203,77 грн. за всі невикористані дні щорічних додаткових відпусток позивач зазначає, що відповідач при звільненні не виплатив їй грошову компенсацію за всі дні невикористаної щорічної додаткової відпустки, оскільки вона сама виховує двох неповнолітніх дітей.

Статтею 19 ЗУ «Про відпустки» передбачено, що жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 одинокою матір`ю вважають жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама). Тобто для підтвердження права на таку відпустку працівник має надати роботодавцю офіційно складений документ, у якому з достаньою достовірністю підтверджується відсутність участі батька(матері) у вихованні дитини (рішення суду про позбавлення батьківських прав, рішення органів опіки та піклування або суду щодо участі батька у вихованні дитини тощо). З особової картки та автобіографії ОСОБА_2 складених власноруч при прийнятті на роботу вбачається, що вона заміжня та має двох дітей. Будь-яких інших даних чи документів які б підтверджували набуття статусу одинокої матері наданих позивачем банку або заяв про надання додаткових відпусток як одинокій матері суду не надано. Рішення Жовтневого суду м.Маріуполя від 06.05.2019 року про розірвання шлюбу не пітверджує факту що батько детей, колишній чоловік позивача , позбавлений батькіских прав або не приймає участі у вихованні дітей.

Позивачем не надано жодних доказів, які б доводили законні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення 50203,77 грн. за всі невикористані дні щорічних додаткових відпусток.

Пунктом 1 ч.1 ст.8 ЗУ «Про відпустки» зазначено, що щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається: окремим категоріям працівників, робота яких пов`язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров`я, - тривалістю до 35 календарних днів за Списком виробництв, робіт, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

У п.58 підрозділу «Інші види виробництва» роділу ХХІІ «Загальні професії за всіма галузям господарства» встановлено право працівників, які працюють на електронно-обчислювальних машинах та обчислювальних машинах на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці, зокрема за роботу за компьютером, тривалістю до чотирьох календарних днів.

Відповідно до посадової інструкції позивача як фахівця з обслуговування масових роздрібних клієнтів Маріупольського відділення №5 АТ Сбербанк ОСОБА_2 здійснювала продаж банківських продуктів клієнтам банку та виконувала розрахунково-касове обслуговування цих клієнтів.Функціональні обов`язки з оформлення операцій передбачають внесення відомостей про виконані операції до існуючого програмного комплексу банку за допомогою комп`ютерного обладнання. Однак позивачем не надано суду доказів того, що вона виконувала свою роботу за персональним компь`ютером весь свій робочий час, тобто що в неї виникло право на додаткову відпустку, оскільки наданими відповідачем розпорядженням № 79 від 02.03.2020 року Про затвердження переліку продуктів , бонусів і методики обліку операцій , який застосовується у щомісячній системі преміювання співробітників з додатком №1, у якому мається перелік усіх електронних операцій та враховуючи посадову інструкцію, вбачається відсутність виконання роботи саме за персональним компь`ютером весь робочий час.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я,упорушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав,

у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

На підтвердження наявної моральної шкоди позивачем не надано жодних належних доказів, крім того вони є похідними від основих позовних вимог, оскільки позивач посилається на неправомірне її звіотнення, відсутність розрахунку з боку відповідача та не повернення трудової книжки, тому суд приходить до висновку що дії АТ Сбербанк не містять обов`язкових складових правопорушення, що можуть стати підставою для відшкодування моральної шкоди. Що стосується повернення трудової книжки, то відповідачем дотримано вимог наведеної Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, під час судового розгляду встановлено, що з боку позивача відсутнє бажання отримати трудову книжку, яку пропонував представник відповідача вручити в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Відтак, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до Акціонерного товариства «Сбербанк» про зміну формулювання звільнення, стягнення заробітної плати, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, за невикористані додаткові відпустки та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особа, яка брала участь у справі, але не була присутня при оголошенні рішення, може оскаржити рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач:Акціонерне товариство «Сбербанк», ЄРДПОУ 25959784, адреса: м.Київ, вул.Володимирська, 46.

Повний текс рішення складено 29.12.2020 року.

Суддя Т.І.Федоренко