КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Лісовська О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.
У Х В А Л А

26 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Семенюк Т.А., перевіривши виконання вимог ст. ст. 354, 356, 357 ЦПК України за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Укрхімтрансаміак» про зміну формулювання причини звільнення, стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, вихідної допомоги та моральної шкоди,-

В С ТА Н О В И В :

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Укрхімтрансаміак» про зміну формулювання причини звільнення, стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, вихідної допомоги та моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 7 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги суд вважає, що, апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду з огляду на ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст.356 цього Кодексу, застосовуються положення ст.185 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Структура заробітної плати визначена ст. 2 Закону України "Про оплату праці", за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Крім того, на підставі ст.2 Закону України "Про оплату праці" структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі - Інструкція № 114/8713), розробленої відповідно до Закону України від 17 вересня 1992 року №2614-XII "Про державну статистику" та Закону України "Про оплату праці" .

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції №114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

При цьому, інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, встановлені в розділі 3 Інструкції №114/8713, згідно з пунктом 3.9 якого до них відносяться суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні ст. 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Висновок стосовно застосування приписів п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" при вирішенні спору про стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року по справі №910/4518/16 (провадження №12-301гс18), тому підстави для відступлення від нього відсутні.

Згідно ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного, року в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Зі змісту положень п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України та п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі.

При подачі позовної заяви позивач просив суд змінити формулювання підстави звільнення з займаної посади у зв`язку зі скороченням штату працівників на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк з ініціативи позивача та звільнення за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (немайнова вимога), стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час затримки розрахунку по день винесення рішення у розмірі 82443, 66 грн. (майнова вимога), вихідну допомогу у розмірі двомісячного середнього заробітку у розмірі 62194, 00 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. (майнова вимога).

До апеляційної скарги скаржник подав квитанцію про сплату №81198 у розмірі 1152,60 грн., що є не належним розміром з наступних підстав.

Відповідно до підпункт 1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру (відшкодування моральної шкоди), яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року (на час подання позову до суду першої інстанції) становить 1921 грн.

Згідно з ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становить - 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

З урахуванням викладеного, скаржнику необхідно доплатити судовий збір в сумі 768,40 + 768,40 = 1536,80 * 150% = 2305 грн. 20 коп. на реквізити: (отримувач УК у Солом`янському р-ні/ Солом`янський р-н./ 22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38050812; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача: (МФО) 899998; рахунок отримувача: UA 0026010).

З огляду на викладене, ОСОБА_1 необхідно надати оригінал документа, що підтверджує сплату судового збору у вказаному судом розмірі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 185, 356, 357 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року - залишити без руху.

Надати строк протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали для звернення із документом, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог ухвали щодо сплати судового збору апеляційна скарга буде визнана неподаною та повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Т.А. Семенюк