Провадження № 2/761/2311/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах недієздатної ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» про відшкодування матеріальних і моральних збитків,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 в інтересах недієздатної ОСОБА_2 , (далі - позивач), звернувся до товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» (далі - відповідач) з позовом, згідно якого просить суд стягнути з відповідача відшкодування матеріальних збитків в розмірі 3 302,10 грн. та моральних збитків в розмірі 10 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що недієздатна ОСОБА_2 , 91-річна, глухоніма інвалід 2-ої групи з дитинства, є власником квартири АДРЕСА_1 та отримує послуги з енергопостачання від відповідача (особовий рахунок № НОМЕР_1 ). На день звернення до суду по особовому рахунку № НОМЕР_1 існує переплата за надані послуги в розмірі 3 302,10 грн., яка визнається відповідачем. Позивач тричі (19.03.2019; 14.08.2019; 15.08.2019) звертався до відповідача з вимогою повернути вищезазначені кошти, але відповідач відмовляється їх повернути. Позивач стверджує, що довготривалі протиправні дії відповідача пов`язані з неповерненням грошових коштів, спричинили погіршення психічного здоров`я 91-річної, недієздатної, психічно хворої, глухонімої інваліда 2-ої групи з дитинства ОСОБА_2 та потребує довготривалого відновлення.

Відповідач проти позову заперечує та просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. У наданому відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що він є постачальником універсальних послуг на території м. Києва, який розпочав свою діяльність з постачання електричної енергії з 01.01.2019 року. У січні 2019 року на особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 від попереднього постачальника електричної енергії - ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» перераховані кошти у розмірі 3 302,10 грн. Хто виступив платником зазначених котів відповідачу не відомо. Протягом 2019 року від позивача на адресу відповідача неодноразово надходили звернення з вимогою повернути вищезазначені кошти. Листами від 02.04.2019 № 25/4/12/К-4977, від 06.09.2019 № 25/4/12/К-16810 відповідач повідомляв позивача, що останньому необхідно надати певний пакет документів, в т.ч. квитанції, які підтверджували б, що кошти сплачувала ОСОБА_2 або її опікун ОСОБА_1 . Оскільки таких документів позивачем надано не було, то відповідач відмовив у поверненні йому коштів. Відповідач вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено, якими діями або бездіяльністю відповідача йому завдано майнову та моральну шкоду, не доведено вину відповідача та не обґрунтовано розмір моральної шкоди.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. від 24.09.2019 року відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Копія ухвали від 24.09.2019 року була направлена судом на адресу відповідача, яка була ним отримана 21.11.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення, що міститься в матеріалах справи.

10.12.2019 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач у встановлений строк надав відзив на позовну заяву та не надав клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, суд вирішує справу розглядати за наявними матеріалами, як це передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 є опікуном матері недієздатної ОСОБА_2 (посвідчення від 09.07.2012 р. № НОМЕР_2-опік).

ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.12.2014, індексний номер 30621362).

Для розрахунків за спожиту електричну енергію за адресою: АДРЕСА_2 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 , а постачальником електричної енергії з 01.01.2019 року є відповідач.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути йому переплачені кошти в розмірі 3 302,10 грн. (заява від 19.03.2019 року, скарги від 14.08.2019 року та від 15.08.2019 року).

Відповідач у відповідях на звернення позивача визнає наявність переплати в розмірі 3 302,10 грн. по особовому рахунку № НОМЕР_1 , але відмовляється повернути переплату позивачу, з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

За загальним правилом, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (пункт 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4).

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Положеннями ч. 1 ст. 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Отже, в силу вимог ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказує, що відповідач, внаслідок своєї бездіяльності, яка полягала в неповерненні грошових коштів, що обліковуються як переплата на його особовому рахунку № НОМЕР_1 порушує права позивача і завдає останньому матеріальної шкоди у розмірі 3302,10 грн. та моральної шкоди у розмірі 10 000, 00 грн.

Разом з тим, позивачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів, які свідчили про протиправність дій відповідача по відношенню до позивача.

Крім того, позивачем також не надано доказів, які б підтверджували, що останньому відповідачем завдано матеріальну шкоду у розмірі 3302,10 грн. та моральної шкоди у розмірі 10 000, 00 грн., а також не надано доказів, які підтверджують наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, на яку посилається позивач.

Оскільки матеріали справи не містять підтвердження обставин, що діями відповідача були порушені права позивача, відповідних доказів про завдання позивачу моральної шкоди останнім не надано, підстави для задоволення вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди відсутні.

Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273 - 279, 352, 354, п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 в інтересах недієздатної ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» про відшкодування матеріальних і моральних збитків - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Києва

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: