Справа № 761/736/20
Провадження № 2/761/7533/2020
07 грудня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: Волошина В.О.
при секретарі: Колзаковій К.А.,
представника позивачки: ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування майнової та моральної шкоди,
В січні 2020р. позивачка ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в якому просила суд: стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду в розмірі 6,53 грн.; моральну шкоду в розмірі 10 000,0 грн.
Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що додатковою постановою Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019р. у справі №826/9960/15 стягнуто з відповідача на користь позивачки кошти у розмірі 87,7 грн. Проте, внаслідок протиправної правової поведінки відповідача, це грошове зобов`язання було фактично виконано в примусовому порядку лише 24 грудня 2019р. Таким чином, період прострочення грошового зобов`язання відповідача перед позивачкою тривав з дня, наступного за днем 29 травня 2019р. і до 24 грудня 2019р., а загалом 209 днів. Такою протиправною поведінкою відповідача за цей період позивачці було завдано моральної шкоди, а також матеріальних збитків (упущену вигоду). За таких обставин позивачка змушена була звернутися до суду з метою захисту та поновлення порушених відповідачем прав.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2020р. позовну заяву повернуто позивачці, у зв`язку з не усуненням недоліків заяви.
Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 04 червня 2020р., ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 29 липня 2020р., постанову Київського апеляційного суду м. Києва від 04 червня 2020р. та ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2020р. скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
В судовому засіданні представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити.
Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, в судове засідання представник відповідача не з`явився, поважності причин неявки суду не повідомив, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідач відзив на позов не подав.
Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, додатковою постановою Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019р. у справі №826/9960/15, стягнуто з відповідача на користь позивачки витрати на сплату судового збору у розмірі 87,7 грн.
07 серпня 2019р. позивачка звернулася до відповідача із вимогою про добровільне виконання вказаної додаткової постанови, шляхом переказу коштів у належному до стягнення розмірі на поточний рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ «Альфа Банк».
11 вересня 2019р. Окружним адміністративним судом м. Києва було видано виконавчий лист №826/9960/15 з примусового виконання додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019р.
20 вересня 2019р. позивачка звернулася до Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві із заявою відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом.
Постановою старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шеремета О.В. від 24 вересня 2019р. відкрито виконавче провадження №60127565 з примусового виконання виконавчого листа №826/9960/15 від 11 вересня 2019р.
Як зазначає позивачка, кошти в розмірі 87,7 грн. стягнуті з відповідача під час примусового виконання додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду надійшли їй 24 грудня 2019р.
Однак, у зв`язку з тим, що відповідачем не виконувалася постанова суду протягом 209 днів, їй було завдано майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди в розмірі 6,53 грн., оскільки вказані кошти за постановою суду вона просила відповідача перерахувати на її депозитний рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ «Альфа Банк» зі ставкою 13% річних.
Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Положеннями ст. ст. 11-13 ЦПК України, роз`яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Факт тривалого невиконання рішення суду, на який посилається позивачка як на підставу позовних вимог, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою майновою шкодою. Доказами, що містяться у справі наявність такого зв`язку не підтверджена.
Крім того, стороною позивача не було надано суду доказів чи передбачено умовами укладеного позивачкою з банком, поповлення депозитного рахунку відкритому позивачкою іншими особами (фізичними чи юридичними).
За змістом ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Стаття 1167 ЦК України передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3, 5 Постанови за № 4 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правої відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не було надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову.
Керуючись ст. ст. ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України; ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, -
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали суду складено 11 грудня 2020р.

Суддя: