Провадження № 2/761/1338/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2020 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі по тексту - позивач,) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просило стягнути з відповідача на свою користь суму завданої майнової шкоди у розмірі 23 693,46 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.08.2016 року на 67 кілометрі +190 м автодороги Київ-Чоп сталася дорожньо - транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Mazda CX-5», державний номерний знак НОМЕР_1 , під управлінням ОСОБА_2 та автомобіля ВАЗ 11194, держаний номерний знак НОМЕР_2 , під управлінням ОСОБА_1 . В результаті ДТП було пошкоджено застрахований в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» автомобіль «Mazda CX-5», державний номерний знак НОМЕР_1 . Постановою Макарівського районного суду Київської області від 27.12.2016 року особою винною в настанні ДТП визнано відповідача. Автомобіль «Mazda CX-5», д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП був застрахований у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна. За умовами договору страхування, позивач відшкодував фактичну вартість відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля в розмірі 104 392,38 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання страхового випадку була забезпечена у ПрАТ «АСК «Омега» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/8464151, яким передбачено ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну потерпілого в сумі 100 000,00 грн. та франшизу в розмірі 1 000,00 грн. ПрАТ «АСК «Омега» відшкодувала позивачу завдані збитки у розмірі 80 698,92 грн. Різниця між страховою виплатою, яку здійснив позивач і сумою страхового відшкодування, виплаченого ПрАТ «АСК «Омега», складає 23 693,46 грн. Позивач звертався до відповідача з вимогою сплатити вказану суму коштів в порядку відшкодування шкоди, разом з тим відповідач залишив поза увагою вимогу, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

08.07.2019 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/20973/19 відкрито провадження, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Копія ухвали від 08.07.2019 року була направлена судом на адреси місця реєстрації позивача і місця проживання відповідача та була отримана позивачем 20.11.2019 року. Відповідач ухвалу не отримав, лист повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній», що підтверджується рекомендованими повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 21.08.2016 року приблизно о 18 год. 30 хв. на 67 кілометрі +190 м автодороги Київ-Чоп Макарівського району Київської області, відповідач, керуючи автомобілем «ВАЗ 11194», д.н.з. НОМЕР_2 не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції у результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Mazda CX-5», д.н.з. НОМЕР_3 , у результаті якого останній отримав механічні ушкодження.

Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Макарівського районного суду м Київської області від 27.12.2016 року у справі № 370/2753/16-п відповідача визнано винним в порушенні ПДР України, що призвело до вказаної ДТП та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності.

На момент ДТП транспортний засіб «Mazda CX-5», д.н.з. НОМЕР_3 , був застрахований у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відповідно до Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільної відповідальності від 04.11.2015 року № АМ 103504.

22.08.2016 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку по договору страхування.

На підставі Страхових актів від 15.09.2016 року № UA 019/L02/01 на суму 65 592,38 грн.; від 18.11.2016 року № UA 019/L02/02 на суму 7 482,30 грн.; від 24.11.2016 року № UA 019/L02/03 на суму 31 317,70 грн., позивачем прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в загальній сумі 104 392,38 грн. Факт виплати позивачем страхового відшкодування підтверджується платіжними дорученнями від 15.09.2016 року на суму 65 592,38 грн.; від 21.11.2016 року на суму 7 482,30 грн.; від 25.11.2016 року на суму 31 317,70 грн.

21.03.2017 року позивач в порядку суброгації звернувся до АСК «Омега» з вимогою № 142/2017 на суму 104 392,38 грн. на підставі полісу ОСЦПВВНТЗ: АЕ8454151, відповідно до якого була застрахована цивільна відповідальність відповідача.

11.05.2018 року між позивачем і ПрАТ «АСК «Омега» було укладено договір про проведення заліку зустрічних однорідних вимог (далі - договір). Предметом якого є зарахування зустрічних однорідних вимог. Як вбачається з договору заборгованість ПрАТ «АСК «Омега» перед позивачем складає 80 698,92 грн., а заборгованість позивача перед ПрАТ «АСК «Омега» - 57 426,32 грн. Сторони дійшли згоди, що з дати підписання договору, заборгованість сторін у розмірі 57 426,32 грн. по відношенню одна до одної вважається зарахованою та припиненою. Дата проведення зарахування «11» травня 2018 року (п.4 договору). ПрАТ «АСК «Омега» зобов`язується різницю заборгованості у розмірі 23 272,60 грн. (80 698,92 грн.- 57426,32 грн.), сплатити на банківський рахунок позивача до 30.05.2018 року (п.5 договору).

У зв`язку з відшкодуванням ПрАТ «АСК «Омега» позивачу частини виплаченого ним страхового відшкодування у розмірі 80 698,92 грн., позивач 08.01.2019 року звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування шкоди у розмірі 23 693,46 грн., що складає різницю між розміром сплаченої ним страхової виплати та розміром страхового відшкодування, що надійшло від ПрАТ «АСК «Омега» ( 104 392,38 грн. - 80 698,92 грн. = 23 693,46 грн.).

Позивач направляв на адресу відповідача вимогу про відшкодування частини шкоди, оплаченої ним на відновлення транспортного засобу, в порядку ч. 1 ст.1194 ЦК України, у розмірі 23 693,46 грн., разом з тим відповідач вказану вимогу отримав та залишив поза увагою, кошти позивачу у визначеному розмірі не сплатив.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Положеннями ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 6 вказаного Закону).

Згідно із ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов Договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором.

Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 1166 ЦК України передбачає обов`язок особи, винної у заподіянні шкоди, відшкодувати її в повному обсязі.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З врахуванням наведеного, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 921,00 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду.

Виходячи з наведеного та керуючись ст. 22, 36, 1166, 1187, 1191, 1194 ЦК України, Законом України «Про страхування», ст. 2, 4, 5, 10-13, 19, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 273, 279, 352, 354-355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (код ЄДРПОУ - 20782312, адреса: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40) суму завданої майнової шкоди в розмірі 23 693 (двадцять три тисячі шістсот дев`яносто три) гривні 46 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (код ЄДРПОУ - 20782312, адреса: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40) судовий збір у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Києва

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: