ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1550/20 Справа № 185/5127/19 Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 посилалися на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 1975 року по 16 січня 2006 року. ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . Після народження доньки сторони постійно мешкали та продовжують мешкати у визначеній в натурі частці будинку АДРЕСА_1 . 31 липня 1985 року старшим державним нотаріусом Першої Павлоградської нотаріальної контори Дніпропетровської області Ребріну І.В. та ОСОБА_3 видано свідоцтво про спадщину, № НОМЕР_1 , спадкова справа №180. До складу спадщини увійшла 1/2 частка будинку АДРЕСА_1 . За вказаним свідоцтвом про спадщину за кожним з відповідачів, які є братами, визнано по 1/4 (одній четвертій) частці домоволодіння. Інша частка будинку належала ОСОБА_5 . За наслідками розгляду цивільного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ухвалено рішення Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 10 січня 1986 року, за яким ОСОБА_3 та його брату - ОСОБА_4 було виділено в натурі 44/100 (11/25) частки домоволодіння АДРЕСА_1 , які складались з приміщення 1-1 площею 5,5 кв.м., приміщення 1-2 - площею 16,8 кв.м., приміщення 1-3 площею 8,2 кв.м., 1/2 частки сіней 2 «а», вбиральні «Г», у загальному користуванні разом з іншим співвласником колодязь та огорожа. Право власності на інші 56/100 (14/25) часток домоволодіння було визнано за ОСОБА_5 . Позивачі вважають, що у зв`язку з ухваленням рішення від 10 січня 1986 року втратили чинність та вважаються «погашеними» попередні правовстановлюючі документи співвласників, а саме: втратили чинність свідоцтво «Про спадщину» від 31 липня 1985 року, №3430, видане на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та - свідоцтво «Про право власності на спадщину» від 17 листопада 1981 року, №4449, видане на ім`я ОСОБА_5 . Згідно з рішенням виконкому №258 від 23 бетезня 2005 року ОСОБА_3 дозволено провести реконструкцію житлового будинку з прибудовою до будинку розміром 2,5x4 кв. м. по АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 , перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , діючи в інтересах сім`ї, за спільні кошти подружжя, провів реконструкцію будинку та прибудову, після чого вніс відповідні зміни до технічного паспорту на будинок, а тобто ОСОБА_2 разом з відповідачем ОСОБА_3 під час перебування у зареєстрованому шлюбі, у встановлений законом спосіб, з дозволу уповноваженого суб`єкта владних повноважень, отримали у спільну сумісну власність подружжя речові права на частку домоволодіння АДРЕСА_1 , - яка зазнала реконструкцію у відповідності до рішення виконкому №258 від 23 березня 2005 року. За ОСОБА_3 на підставі дублікату договору дарування від 14 березня 1989 року, зареєстровано право власності на 44/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 . У той же час право спільної часткової власності на іншу частку домоволодіння в розмірі 14/25 (на 56/100) часток на праві приватної власності зареєстроване за ОСОБА_5 на підставі рішення Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 10 січня 1986 року. Дізнавшись під час розгляду Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області іншої цивільної справи №185/4940/17 про підстави набуття виключно ОСОБА_3 в особисту приватну власність права на частку домоволодіння, - вважають, що договір дарування від 14 березня 1989 року, Р.№1-1191, - є недійсним (нікчемним) на підставі того, що порушено норми ст. 48, 49 ЦК УРСР, в ред. 1963 року, а саме ущемлення угодою особистих або майнових прав неповнолітніх дітей. На підставі викладеного, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили суд визнати недійсним договір дарування ј частки жилого будинку жилою площею 39,8 кв.м., сарая дерев`яного літера «Б», сарая цегляного літера «В», вбиральні дерев`яної літера «Г», душа дерев`яного літера «Д», вбиральні цегляної літера «Е», колодязя, газопроводу, дерев`яних парканів №2-3, розташованих на земельній ділянці площею 1515 кв.м., по АДРЕСА_1 , - від 14 березня 1989 року, Р.№1-1191, - укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області; застосувати до укладеного договору дарування від 14 березня 1989 року, Р.№1-1191, наслідки недійсності нікчемного правочину.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2019 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять рішення суду від 16 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить рішення суду залишити без змін, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 48 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, який діяв на час виниклих правовідносин, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Статтею 59 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, встановлено, що угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. Проте, якщо з самого змісту угоди випливає, що вона може бути припинена лише на майбутнє, дія угоди визнається недійсною і припиняється на майбутнє.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 1975 року по 16 січня 2006 року (а.с.7).

Від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 липня 1985 року, посвідченого Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою за № 3430 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві приватної власності належить 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 60).

Відповідно до рішення Павлоградського міського народного суду Дніпропетровської області від 10 січня 1986 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про виділ 1/2 частини житлового будинку в натурі, визнання права власності та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, яке набрало законної сили, за ОСОБА_5 визнано право власності на 56/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 признано право власності на 44/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.9-11).

Згідно договору дарування від 14 березня 1989 року, посвідченого Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою за р. 1-1191, ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_3 прийняв у дар 1/4 частину жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та розташований на земельній ділянці розміром 1515 кв.м. (а.с. 61).

23 березня 2005 року ОСОБА_3 рішенням Виконавчого комітету Павлоградської міської ради №258 від 23 березня 2005 року дозволено реконструкцію житлового будинку з прибудовою до будинку розміром 2.50 х 4.0 метрів для розміщення санвузла та коридора з влаштуванням дверного отвору в приміщення 1-І; тамбур до будинку розміром 1.5 х 2.5 метрів на АДРЕСА_1 (а.с.13).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 133640461 від 08 серпня 2018 року вбачається, що з 03 серпня 2018 року за ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на 44/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.62).

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили суд визнати недійсним договір дарування 1/4 частки жилого будинку жилою площею 39,8 кв.м., сарая дерев`яного літера «Б», сарая цегляного літера «В», вбиральні дерев`яної літера «Г», душа дерев`яного літера «Д», вбиральні цегляної літера «Е», колодязя, газопроводу, дерев`яних парканів №2-3, розташованих на земельній ділянці площею 1515 кв.м., по АДРЕСА_1 , - від 14 березня 1989 року, Р.№1-1191, - укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області; застосувати до укладеного договору дарування від 14 березня 1989 року, Р.№1-1191, наслідки недійсності нікчемного правочину (а.с.2-5, 24-27).

Слід зазначити оскаржуваний договір дарування від 14 березня 1989 року було укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Позивачі у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є сторонами спірного договору дарування.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Позивачами не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідачами при укладенні оскаржуваного договору дарування від 14 березня 1989 року були порушені права позивачів.

Матеріали справи не містять та позивачами не надані докази на підтвердження недійсності оскражуваного правочину з підстав невідповідності його нормам цивільного законодавства, що діяло на час укладення оскаржуваного договору дарування.

Отже, суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги стосовно того, оскаржуваним договором дарування від 14 березня 1989 року, укладеним між відповідачами, порушуються права позивачів є необрунтованими та не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до переоцінки висновків рішення суду, тлумачення норм права.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді