Справа № 132/2068/20
Провадження № 2/132/525/20
РІШЕННЯ
Іменем України

28.12.2020р. Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді СЄЛІНА Є.В., при секретарі судового засідання ПІДГЕРСЬКІЙ О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №132/2068/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором про споживчий кредит,

ВСТАНОВИВ:

13.07.2020р. АТ «ТаскомБанк» звернулося до Калинівського районного суду Вінницької області із вказаним позовом до ОСОБА_1 , де в обґрунтування своїх вимог він зазначив, що 04.10.2017р. між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було підписано: заяву № на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР»; паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 2137338; заяву про приєднання до умов отримання кредита та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», що разом становлять Кредитний договір № , відповідно до якого його предметом є надання позичальнику грошових коштів на наступних умовах: сума кредиту 31200,00грн.; строк користування 36 місяців; річні проценти 11,99 відсотків; щомісячні проценти 3,69 відсотків від суми кредиту; цільове призначення на споживчі потреби. Кредит відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в Кредитному договорі. Одночасно, відповідач був письмово повідомлений про те, що права вимоги за Кредитним договором відступлені АТ «ТаскомБанк» на підставі Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016р., відповідно до умов якого та витягу з Реєстру прав вимоги, позивач є новим кредитором боржника ОСОБА_1 за Кредитним договором № від 04.10.2017р. У порушення умов договору відповідач зобов`язання належним чином не виконав у зв`язку із чим станом на 20.01.2020р. виникла заборгованість у розмірі 67367,70грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 24563,90грн.; заборгованості по річним процентам в розмірі 5018,93грн.; заборгованості по щомісячним процентам в розмірі 23582,67грн.; суми пені, нарахованої на суму простроченої заборгованості в розмірі 10002,20грн.; суми нарахованої неустойки в розмірі 4200,00грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2020р. вказаний позов переданий на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 29.07.2020р. відкрив за ним провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У відзиві на позовну заяву, відповідач ОСОБА_1 зазначає, що дійсно 04.10.2017р. він звернувся до АТ «ТаскомБанк», у якого з метою одержання кредиту на споживчі потреби, отримав кошти в розмірі 26520,00грн. До липня 2018 року він здійснював щомісячне погашення кредитну, однак після захворювання його батька, всі кошти вподальшому він вимушений був спрямовувати на лікування останнього. Він є учасником бойових дій, а тому на нього розповсюджуються норми закону, згідно якого він звільнений від сплати штрафних санкцій. Крім того, штраф і пеня є різновидами однієї і тієї ж самої неустойки, а тому правових підстав для їх стягнення немає, оскільки це буде подвійна відповідальність за одне й те саме порушення, що заборонено законом. На підставі викладеного, просить задовольнити позов частково, та стягнути лише заборгованість за тілом кредиту в розмірі 24563,90грн.

На підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 06.10.2020р. до участі у справі в якості правонаступника позивача залучено ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».

ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду із заявою про уточнення позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Кредитним договором № від 04.10.2017р. в розмірі 68401,14грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 24563,90грн.; заборгованості по процентах в розмірі 5018,93грн.; заборгованості по комісії 23582,67грн.; заборгованості по пені в розмірі 15235,64грн.

Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в передбаченому законом порядку. В матеріалах справи наявна заява від 28.10.2020р. за вих.№ Т1821, згідно якої представник ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» СУХАРНИК Т.І. просить справу розглянути за відсутності позивача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в передбаченому законом порядку.

Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно кредитного договору № від 04.10.2017р. укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 , останньому надано грошові кошти безготівковим шляхом на суму 31200,00грн., строком на 36 місяців, зі сплатою 11,99 відсотків річних, та 3,69 щомісячних відсотків від суми кредиту.

Факт укладення даного кредитного договору та отримання на його виконання відповідних грошових коштів, визнається відповідачем та підтверджується, зокрема підписаними ним заявою № на отримання кредиту від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»; паспортом кредиту від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» № 2137338; заявою про приєднання до умов отримання кредита та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень».

Згідно договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016р., ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» продало (відступило) права вимоги та передало їх ТОВ «ТаскомБанк», а останнє прийняло їх і сплатило грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору в порядку та строки, встановлені цим Договором.

Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги до Договору про відступлення прав вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016р., ТОВ «ТаскомБанк» набуло право вимоги до ОСОБА_1 в загальній сумі 31237,16грн. за кредитним договором № від 04.10.2017р.

За розрахунком, зробленим ТОВ «ТаскомБанк», у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору № від 04.10.2017р., у ОСОБА_1 станом на 20.01.2020р. виникла заборгованість у розмірі 67367,70грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 24563,90грн.; заборгованості по річним процентам в розмірі 5018,93грн.; заборгованості по щомісячним процентам в розмірі 23582,67грн.; суми пені, нарахованої на суму простроченої заборгованості в розмірі 10002,20грн.; суми нарахованої неустойки в розмірі 4200,00грн.

Після звернення до суду із вказаним позовом, 29.07.2020р. ТОВ «ТаскомБанк» укладено із ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» договір факторингу б/н, згідно умов якого, відступило останньому право вимоги за Кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги.

Згідно з інформаційного витягу з Реєстру боржників та Реєстру прав вимоги від 29.07.2020р., ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до ОСОБА_1 в загальній сумі 68401,14грн. за кредитним договором № від 04.10.2017р.

В силу вимог ст.ст. 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, тому позичальник зобов`язаний своєчасно вносити плату за користування грошима.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно ч.ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті визначеними в кредитному договорі.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною першою ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідач в порушення умов кредитного договору та вимог ст.ст. 526, 549, 530, 625, 1050, 1054 ЦК України, своїх зобов`язань не виконав, що призвело до створення заборгованості перед позивачем. Як вбачається із заяви ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про збільшення розміру позовних вимог, розмір заборгованості у ОСОБА_1 за Кредитним договором № від 04.10.2017р. становить 68401,14грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 24563,90грн.; заборгованості по процентах в розмірі 5018,93грн.; заборгованості по комісії 23582,67грн.; заборгованості по пені в розмірі 15235,64грн.

Сума заборгованості по тілу кредиту в розмірі 24563,90грн. є безспірною, оскільки визнається відповідачем ОСОБА_1 , який в цій частині не заперечує проти задоволення позовних вимог, а тому підлягає стягненню в судовому порядку.

Щодо стягнення заборгованості по процентах в розмірі 5018,93грн.; заборгованості по комісії 23582,67грн.; та заборгованості по пені в розмірі 15235,64грн., то в цій частині позовних вимог позивачу необхідно відмовити виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 , виданого 23.04.2015р. за підписом т.в.о.командувача Національної гвардії України генерал-лейтенанта ОСОБА_3 , ОСОБА_1 є учасником бойових дій, який має право на пільги, встановлені законодавством України.

Згідно довідки від 18.08.2020р. № 845, за підписом т.в.о. першого заступника командира-начальника штабу військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України підполковника Ящука В., старший прапорщик ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України з 13 квітня 2005 року (наказ командира військової частини НОМЕР_2 № 78 від 13.04.2005р.) по теперішній час.

Відповідно до довідки від 21.09.2017р. № 845, за підписом т.в.о. першого заступника командира-начальника штабу військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України підполковника Ящука В., старший прапорщик ОСОБА_1 приймав участь в антитерористичній операції у Східних регіонах України: з 23.04.2014р. по 06.05.2014р., з 20.05.2014р. по 18.06.2014р., з 02.10.2014р. по 18.11.2014р., з 03.01.2015р. по 03.03.2015р., з 28.02.2017р. по 28.04.2017р.

Згідно зі ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено п.15 наступного змісту - військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває по теперішній час.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, на якого поширюються пільги, встановлені п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а відтак підстави для стягнення заборгованості по процентах в розмірі 5018,93грн.; заборгованості по комісії 23582,67грн.; та заборгованості по пені в розмірі 15235,64грн., відсутні.

Крім того позивач просив стягнути з відповідача 23582,67грн. плати за управління кредитом.

Проте, суд не може погодитись з таким нарахуванням, з огляду на наступне.

Відповідно достатті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

При цьому законодавством визначено декілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (стаття 215 ЦК України).

За положеннями частини другої статті 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається.

Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту.

Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року.

За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Зазначене узгоджується із висновками, які викладені у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року під час розгляду справи № 531/648/15-ц.

З огляду на викладене, нарахована позивачем заборгованість за щомісячними процентами у розмірі 23582,67грн., фактично є щомісячною комісією за управління кредитом. При цьому ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» не було зазначено про те, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. Нарахування комісії було проведено товариством та частково сплачено відповідачем за послуги, що супроводжують кредит, а саме компенсація сукупних послуг товариства, за рахунок відповідача, що є незаконним.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір: у розмірі 2102,00грн. згідно меморіального ордеру № 627059773 від 25.06.2020р.

Так, позов був заявлений у сумі 68401,14грн., а задоволений на 24563,90грн. і судові витрати склали 2102грн., то ці витрати розподіляються у такий спосіб: 68401,14грн./24563,90грн.=2,78; 2102грн./2,78=756,11грн. Оскільки рішення постановлене у цій частині проти відповідача, то він і сплачує дану суму, а частину витрат, що залишилася (1345,89грн.), сплачує позивач, тому що вона буде пропорційна тій сумі, у якій позивачу відмовлено.

Однак, відповідач згідно посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 23.04.2015р. за підписом т.в.о. командувача Національної гвардії України генерал-лейтенанта Балана М.І., є учасником бойових дій, а тому згідно п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» є особою, яка звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи із викладеного, керуючись ст. ст. 223, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, на підставі ст. ст. 526-527, 530, 1050 та 1054 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором про споживчий кредит задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» кредит (основний борг) за Кредитним договором № від 04.10.2017р. у розмірі 24563грн.90коп.

В іншій частині позовних вимог позивачу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Калинівський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя