Справа № 331/4450/20
Провадження № 2 /331/1936/2020
28 грудня 2020 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі
головуючого судді: Жуковій О.Є
за участю секретаря : Мироненко О.В.
розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон на постійне місце проживання дитини без батька,
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив надати дозвіл на виїзд її дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон до країни Німеччини на постійне місце проживання без дозволу та згоди батька ОСОБА_2 .
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила , що в переліку документів, необхідних для одержання дозволу на виїзд на постійне місце проживання за кордон є згода батьків дитини, однак, оскільки розшукати батька для отримання такої згоди немає можливості, вимушена звернутися із заявою до суду про надання дозволу на виїзд за кордон на постійне проживання без згоди батька.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2020 року провадження по справі відкрито.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позову.
Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про час та місце судового засідання , до суду не з`явився без поважних причин , відзив на позов не надав, в зв`язку з чим справу на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України розглянуто у його відсутність.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.
Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень .
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 мають спільну доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві зроблено відповідний актовий запис №145.
Позивач ОСОБА_1 05.09.2019 року зареєструвала шлюб з громадянином Німеччини ОСОБА_4 , що підтверджено свідоцтвом про шлюб офіційним перекладом з німецької на українську мову.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 27.05.2019 року у справі 331/1856/19 ОСОБА_1 надано тимчасовий дозвіл на виїзд дитини ОСОБА_3 за кордон без дозволу батька ОСОБА_2 ..

Наразі неповнолітня дитина проживає з матір`ю та вони разом часто перебувають за кордоном, що підтверджується копією відповіді Державної прикордонної служби України Головного центру обробки спеціальної інформації про неодноразовий перетин кордону ОСОБА_1 та її донькою ОСОБА_3 протягом 2017, 2019 та 2020 років.

Згідно пояснень позивача , викладених у позовній заяві , вона разом з дитиною має намір виїхати на постійне проживання до Німеччини до свого чоловіка ОСОБА_4 , однак для отримання постійного місця проживання в Німеччині необхідно дозвіл відповідача , який від надання такої згоди ухиляється.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на територіїУкраїни, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Також відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займається питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 р. громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянамиУкраїни», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами).

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір"ю.

Відповідно до ст.10 «Конвенції про права дитини», прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної асамблеї від 20 листопада 1989 року, держави-сторони поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну.

Відповідно до ст.8 Сімейного кодексу України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовано цим кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК, якщо не суперечать суті сімейних відносин.

Особисте немайнове право на свободу пересування фізичної особи, закріплене у ст.313 ЦК України. Фізична особа, якам не досягла 14 років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч.2 ст. 313 ЦК). За частинами 3, 4 даної статті, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або всупроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно із ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10-ти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходженням навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Стаття 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» передбачає, що оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Провадження за заявами про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання здійснюється в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16 серпня 2016 р. № 816, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09 вересня 2016 р. за № 1241/29371, затверджено Порядок провадження за заявами про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання (далі - Порядок), яким визначено процедуру прийому і розгляду заяв про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання, прийняття за ними рішень та виконання прийнятих рішень.

Відповідно до пп.7 п.4 Розділу ІІ Порядку заявник разом з заявою подає серед інших документів нотаріально засвідчену згоду законних представників, які залишаються в Україні, на виїзд за кордон на постійне проживання особи, законними представниками якої вони є (або копію свідоцтва про смерть чи рішення суду про позбавлення батьківських прав, про визнання особи обмежено дієздатною, абонедієздатною, або безвісновідсутньою, або оголошення її померлою). Письмова згода законних представників, які залишаються в Україні, може бути надана ними особисто під час подання заявником заяви щодо особи, законними представниками якої вони є.

Підпункт 9 п.4 Розділу ІІ Порядку встановлює, що за відсутності згоди одного із законних представників на виїзд за кордон на постійне проживання особи, яка не досягла 16-річного віку, або особи, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, надається копія рішення суду, завірена в установленому порядку.

У статті 141 СК України визначена рівність прав та обов`язків батьків відносно дитини. Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховною Ради РСР від 27.02.1991 року № 789-XII, ч. 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно до ст.ст. 153, 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Враховуючи вищенаведене, ту обставину , що малолітня дитина постійно проживає з матір`ю, яка перебуває у шлюбі з громадянином Німеччини, а також те, що малолітня ОСОБА_3 має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а відсутність дозволу на виїзд за кордон на постійне проживання порушує права малолітньої дитини ,суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон на постійне місце проживання дитини без батька задовольнити .

Надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дозвіл на виїзд дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за кордон до країни Німеччина на постійне місце проживання без дозволу та згоди батька ОСОБА_2 .

Дозволити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , або її офіційному представникові, оформлювати документи для виїзду за кордон на постійне місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до країни Німеччини без дозволу та згоди батька ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складений 28 грудня 2020 року.

Суддя: О.Є. Жукова

28.12.2020