ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/714/20Головуючий у 1-й інстанції Музика Я.М.
Провадження № 22-ц/817/948/20 Доповідач - Гірський Б.О.
Категорія - 310010000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірський Б.О.

суддів - Ходоровський М. В., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу № 593/714/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бережанського районного суду Тернопільської області від 20 серпня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою судді Бережанського районного суду Тернопільської області від 04 серпня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, а ухвалою цього ж суду від 20 серпня 2020 року позовну заяву повернуто позивачці, на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказану ухвалу суду скасувати, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в позовній заяві нею заявлялось клопотання про звільнення від сплати судового збору та було надано доказ на підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору, а саме відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів від 26.05.2020 року, згідно з якими у неї немає доходів, чого безпідставно не було взято до уваги судом першої інстанції.

Крім цього, зазначає, що в неї на утриманні перебуває малолітня дитина, яку вона доглядає сама.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч.2 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду, яка зазначена в п.6 ст. 353 ЦПК України (повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Повертаючи позовну заяву на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що у визначений судом строк, ОСОБА_1 не усунула недоліки, зазначені в ухвалі суду від 04 серпня 2020 року про залишення позову без руху, а саме, не надала жодних підтверджуючих доказів для звільнення її від сплати судового збору.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

З матеріалів справи вбачається, що в липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В позовній заяві просила звільнити її від сплати судового збору у зв`язку і з відсутністю доходів. На підтвердження підстав звільнення від сплати судового збору додала відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів від 26.05.2020 року, згідно з якими інформації про її доходи за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року немає (а.с.5).

Ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області від 20 серпня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, з підстав передбачених ст.177 ЦПК України, а саме у зв`язку з тим, що нею не усунуто недоліків поданої позовної заяви.

Представником позивача адвокатом - Мартищук Л.П. додано до матеріалів апеляційної скарги відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів від 23.09.2020 року, згідно з якими інформації про її доходи за період з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року немає.

Окрім цього, також долучено копію виконавчого листа виданого 22 вересня 2020 року Бережанським районним судом Тернопільської області на підставі рішення даного суду від 30 липня 2020 року, яке набрало законної сили 01.09.2020 року, про стягнення аліментів з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 .

Судом апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.367 ЦПК України, приймаються до уваги вищезазначені документи, оскільки вони подані на підтвердження доводів позивачки про важкий майновий стан та раніше поданих з цього приводу доказів суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.8 ЗУ "Про судовий збір" суд, враховуючи майновий стан сторони, може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати, в тому числі у разі, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини застосовувані державою обмеження в доступі особи до національного суду не повинні звужувати чи зменшувати залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або такою мірою, що буде нівельована сама суть такого права.

Більше того, встановлене державою обмеження суперечитиме п.1 ст.6 Конвенції, якщо воно не має законної мети і якщо не буде забезпечено пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 21.09.1994 року в справі Фаєд проти Сполученого королівства (п.65), рішення від 18.02.1999 року у справі Вайт і Кеннеді протии Німеччини (п.59), рішення від 10.05.2001 р. у справі Т.Р . та К.М. проти Сполученого Королівства (п.93), рішення від 12.07.2001 р. у справі Ганс-Адам ІІ проти Німеччини (п.45)).

Незважаючи на те, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду, однак, враховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Таким чином, наявність норм щодо відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру та звільнення від його сплати спрямована на те, щоб судові витрати не стали перешкодою у доступі осіб з низьким рівнем достатку до правосуддя, адже наявність таких перешкод суперечить статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

З матеріалів позову вбачається відсутність у позивачки ОСОБА_1 доходів за період з з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року, про що вона подала відповідні докази - відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів від 26.05.2020 року, а також, що позивачка клопотала про звільнення її від сплати судового збору на підставі цього доказу, чого суд не вирішив.

Колегія суддів приходить до переконання, що у звязку із наявними доказами про майновий стан позивача, та те, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік, висновок суду про повернення позовної заяви з підстав, що позивачка не надала жодних підтверджуючих доказів для звільнення її від сплати судового збору є передчасним і таким, що порушує норми процесуального права.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а ухвала суду - до скасування із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бережанського районного суду Тернопільської області від 20 серпня 2020 року - задовольнити.

Ухвалу Бережанського районного суду Тернопільської області від 20 серпня 2020 року - скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді: Шевчук Г.М.

Ходоровський М.В.