Єдиний унікальний номер судової справи:487/5199/19
Провадження №22-ц/812/1794/20 Доповідач суду апеляційної інстанції - Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

02 листопада 2020 року м. Миколаїв Справа № 487/5199/19

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

без участі учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Сухаревич З.М. в приміщенні суду в м. Миколаєві, повний текст рішення складено того ж дня, за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

18 червня 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк або АТ КБ «Приватбанк») подало до суду вищезазначений позов до ОСОБА_1 , який обґрунтовувало наступним.

03 квітня 2013 року між Банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 9 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до умов цього Договору він складався з заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів Банку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер.

Станом на дату його смерті утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 035 грн. 08 коп., з яких 9 563 грн. 10 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту та 4 471 грн. 98 коп. пеня за прострочення зобов`язання.

Спадкоємцем, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідач ОСОБА_1 , яка протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_2 від спадщини не відмовлялася, а тому до неї перейшов обов`язок погасити заборгованість, яка виникла у спадкодавця за кредитним договором.

На виконання вимог статті 1281 ЦК України, 11 липня 2018 року Банком була направлена претензія кредитора до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори, а 05 травня 2019 року позивачем до спадкоємця направлено лист-претензію з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором, яку залишено без виконання.

Посилаючись на вказані обставини, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача, як спадкоємця, заборгованість за кредитом у розмірі 14035 грн. 08 коп. та судові витрати.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 серпня 2019 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2020 року Банку у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Банком не надано доказів, які б свідчили, що відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем позичальника.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач на час відкриття спадщини проживала за однією адресою зі спадкодавцем, та матеріали справи не містять доказів, що вона відмовилась від спадщини, а тому в силу вимог ч.3 ст.1268 ЦК України ОСОБА_1 є такою, що прийняла спадщину після смерті спадкодавця. Крім того, позивач вказував, що заявляв клопотання про витребування доказів, в тому числі і направлення запиту до житлово-експлуатаційної організації з метою отримання довідки про склад сім`ї та виявлення правонаступників (фактичних спадкоємців), яке судом залишено без задоволення.

Не враховано судом правову позицію Верховного Суду в постанові від 18 вересня 2019 року по справі №640/6274/16-ц, в якій зазначено, що доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкодавець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. До того ж, суд не звернув уваги на те, що в анкеті-заяві в розділі володіння нерухомістю міститься відмітка позичальника «у особистій власності». Крім того, суд не врахував те, що відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подала.

Представник позивача в судове засідання не заявився, надав суду витребувані документи та заяву про розгляд справи без участі представника банку (а.с.184).

Відповідачка в судове засідання не з`явилася. У поштовому повідомленні міститься відмітка про відсутність відповідачки за адресою місяця проживання від 23 жовтня 2020 року, що відповідно до приписів пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, є днем вручення судової повістки.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (п.7 ч.3 ст.376 ЦПК України).

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Матеріали справи свідчать, що суд першої інстанції розглянув вказану справу за правилами спрощеного позовного провадження, що є порушенням вимог статті 274 ЦПК України, оскільки з позовних вимог вбачається в тому числі спір щодо спадкування.

За такого, оскаржуване рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, з огляду на таке.

Ухвалюючи нове рішення колегія суддів виходить з наступного.

За положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 03 квітня 2013 року між Банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 9 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.10).

Протягом дії договору позичальником було отримано кредитні картки № НОМЕР_1 терміном дії до серпня 2016 року, № НОМЕР_2 терміном дії до серпня 2016 року та № НОМЕР_3 терміном дії до березня 2020 року, що вбачається з довідки наданої Банком суду апеляційної інстанції (а.с. 184 зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 19 вересня 2017 року (а.с. 48).

Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 14 травня 2019 року заборгованість перед Банком за кредитним договором від 03 квітня 2013 року становить 14 035 грн. 08 коп., з якої: 9 563 грн. 10 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту та 4 471 грн. 98 коп. пені за прострочення зобов`язання (а.с. 117-125).

11 липня 2018 року Банк направив претензію кредитора до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори, в якій просив повідомити, чи заводилась спадкова справа після смерті померлого боржника - ОСОБА_2 , включити його кредиторські вимоги в спадкову масу, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком, а також надіслати на адресу Банку інформацію стосовно осіб, які подали заяву про прийняття спадщини або відмовилися від прийняття спадщини після смерті боржника, а також щодо осіб, які вже прийняли спадщину (а.с.49-55).

13 липня 2018 року державний нотаріус Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори повідомив ПАТ КБ «Приватбанк» про те, що спадкова справа після смерті померлого ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказаною нотаріальною конторою не заводилась. Крім того, претензію повернуто та надані роз`яснення щодо необхідності надання Банком належним чином оформлених документів для з`ясування обставин чи заводилась спадкова справа в інших нотаріальних конторах, а також прийняття претензії з обґрунтуванням заборгованості (а.с.56).

05 травня 2019 року Банк направив, як спадкоємцю ОСОБА_1 , лист-претензію з вимогою погасити борг, однак її не було виконано (а.с.57-60).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно з статтею 1282 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку визначеному статтею 1282 ЦК України.

Відповідно до статті 1281 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Встановлені статтею 1281 ЦК України строки є преклюзивними, а тому їх недотримання, позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц ( провадження № 14-53цс18).

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

У постанові від 11 березня 2020 року у справі №360/2312/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що саме реєстрація спадкоємця за місцем проживання спадкодавця на час смерті спадкодавця свідчить про «автоматичне прийняття спадкоємцем спадщини».

Апеляційним судом встановлено, що згідно актового запису про народження № 3297 від 24 липня 1873 року, наданого на запит суду Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відповідач ОСОБА_1 є дочкою померлого ОСОБА_2 , яка на день смерті останнього (з 17 грудня 1990 року) була зареєстрована разом з спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади міста Миколаєва про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні, а тому в силу статті 1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину (а.с.176-180).У зв`язку цим, висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано достатніх доказів вважати, що ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , є передчасним та помилковим.

Відповідач після смерті батька до нотаріальної контори не зверталася.

Дані щодо повідомлення відповідачем АТ КБ «Приватбанк» про смерть батька матеріали справи не містять.

Аналізуючи викладене апеляційний суд вважає, що встановлені обставини свідчать про те, що Банк починаючи з 2018 року пропустив, встановлений статтею 1281 ЦК України строк для пред`явлення вимог до спадкоємця, а відтак дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Посилання позивачем на те, що претензія кредитора Банком була направлена до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори у строки, встановлені статтею 1281 ЦК України не заслуговують на увагу, оскільки претензія направлена до нотаріальної контори 11 липня 2018 року не була прийнята та повернута, а 06 вересня 2018 року отримана банком, через неналежне оформлення необхідних документів відповідно до Закону України «Про нотаріат».

Крім того, належних доказів на підтвердження коли саме Банк дізнався про смерть позичальника - ОСОБА_2 та прийняття спадщини його дочкою ОСОБА_1 , а також розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини позивачем не надано, що є його процесуальним обов`язком.

Що стосується дійсного розміру вимог кредитора, то слід врахувати наступне.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, заборгованість 14 035 грн. 08 коп. нарахована станом на 14 травня 2019 року та складається з 9 563 грн. 10 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту та 4 471 грн. 98 коп. пені за прострочення зобов`язання. При цьому, згідно цього розрахунку, за кредитним договором Банком нараховувались проценти, на погашення яких банком перераховувалися кошти, що сплачувались позичальником.

Разом с тим, нараховуючи відсотки та пеню позивач посилався на те, що розмір відсотків та пені передбачений Умовами та Правилами надання банківських послуг про що зазначено в анкеті-заяві про приєднання до вказаних Умов та правил.

Однак, надані позивачем Умови та Правила особисто не підписані позичальником - ОСОБА_2 , а відтак відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами,а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, що узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, а тому нарахування позивачем коштів та перерахування їх за відсотками, а також нарахування пені, як таких, що передбаченні умовами кредитного договору, є безпідставними.

За такого, банк мав можливість вимагати лише фактично отриману та не повернуту суму кредиту, що відповідає вимогам частини другої статті 530 ЦК України.

З виписки з особового рахунку ОСОБА_2 вбачається що протягом дії договору позичальник отримав 25 753 грн. 34 коп. кредитних коштів, а на виконання зобов`язань за кредитним договором здійснив повернення кредиту на суму 31 454 грн. 27 коп. (а.с. 128-131).

Проаналізувавши викладене та, з огляду на фактично отриману та повернуту суму кредиту позичальником, на думку апеляційного суду, відсутні підстави вважати наявним розмір заявлених в позові вимог банку за кредитним договором від 03 квітня 2013 року.

До того ж, як встановлено судом першої інстанції спадкова справи після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 не заводилась.

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що належне ОСОБА_2 нерухоме майно відсутнє (а.с.175).

З інформації Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Миколаївській області від 20 жовтня 2020 року за №31/14-1585, наданої на запит апеляційного суду, слідує, що за ОСОБА_2 зареєстровані транспортні засоби не значаться (а.с. 193).

За таких обставин, рішення суду на підставі пунктів 1,4 частини першої статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення провідмову у задоволенні позову.

Згідно частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подачу апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір 2 881 грн. 50 коп., однак за результатами розгляду справи в суді апеляційної інстанції, сплачений позивачем судовий збір не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: С.Ю. Колосовський

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 02 листопада 2020 року.