ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4213/19
Провадження № 2/210/517/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"18" грудня 2020 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Ступак С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та просив суд: визнати дії Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, щодо списання коштів (зняття готівки) в сумі 14 500,00 грн. з карткового рахунку № НОМЕР_1 без відома, згоди та волевиявлення ОСОБА_1 неправомірними, визнати транзакції від 02.03.2017 року, щодо зняття коштів у сумі 7200,00 грн. з картки № НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 недійсними; визнати трансакції від 03.03.2017 року, щодо зняття коштів у сумі 7300,00 грн. з картки № НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 недійсною, також зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» припинити списання коштів з карткових та поточних рахунків відкритих на ім`я ОСОБА_1 в якості відсотків, пені, штрафу та комісії за несплату кредитних коштів, відновити кошти в сумі 14 500,00 грн. нараховані АТ КБ «ПриватБанк» за опротестованими трансакціями по картковому рахунку № НОМЕР_1 та 587,00 грн., стягнути в якості комісії, всього 15087, 00 грн. та стягнути Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 19.08.2013 року між акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № SAMDN 8466. 28 лютого 2017 року, невідома особа шахрайським шляхом заволоділа мобільним телефоном та карткою «ПриватБанк» позивача та вказана особа збільшила кредитний ліміт та заволоділа грошовими коштами шляхом зняття їх з картки «ПриватБанк», що відкрита на ім`я позивача.

Відомості про вказаний злочин 03 березня 2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, на адвокатський запит від 25.10.2018 року представник отримав відповідь від Металургійного відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 26.10.2018 року, з якої стало відомо, що кримінальне провадження № 0000587 від 03 березня 2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, закрито, під час проведення перевірки за зверненням позивача, не було отримано даних, які могли б вказувати на наявність кримінального правопорушення.

Позивач у позові зазначає, що своїми діями чи бездіяльність він не сприяв втраті, або незаконному використанні ПІН-коду або іншої інформації, натомість банк не вжив всіх необхідних передбачених законом заходів безпеки, у зв`язку з чим у позивача викрали картку і мобільний телефон. Позивач зателефонував до АТ КБ «ПриватБанк» та повідомив, що з його картки без його згоди були знятті грошові кошти, в ході розмови оператором банку було заблоковано картку, проте на момент розмови грошові кошти вже були зняті з рахунку.

У зв`язку з чим, позивач посилаючись на вимоги Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Крім того, позивач посилаючись на вимоги ст. 23, ст. 1167 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» просив суд відшкодувати на його користь моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн.

Ухвалою суду від 19 серпня 2019 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Представник Відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Бродько А.І. подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що позов не визнає, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, та просив суд в позові відмовити. У відзиві на позовну заяву зазначив, що позивач вводить в суд в оману, оскільки відповідно до телефонної розмови з оператором банку 03.03.2017 року, ОСОБА_1 повідомив, що він втратив картку 28.02.2017 року і не втрачав телефон на підтвердження чого долучив, до матеріалів справи диск з записом розмови оператора банку з ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 09 квітня 2020 року за клопотання позивача було витребувано від ід Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» належним чином завірені копії документів: кредитного договору (Угоди) № SAMDN 8466 від 19.03.2013 року; інформацію ким та в який період часу було змінено кредитний ліміт та зняті в банкоматі грошові кошти з кредитної картки яка належала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 03 березня 2017 року; кредитний договір по рахунку № НОМЕР_2 діючого станом на 01.01.2017 року; виписку по рахунку № НОМЕР_2 з моменту відкриття по дату отримання ухвали суду.

На виконання ухвали суду 17 грудня 2020 року надійшли виписка по рахунку № НОМЕР_2 з моменту відкриття по дату отримання ухвали суду, перелік карт та дату зміни кредитних лімітів.

Дослідивши наявні у справі докази, на які посилається позивач та відповідач, суд прийшов до наступного висновку.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що 19 серпня 2013 року ОСОБА_1 відкрив у ПАТ КБ «ПриватБанк» картковий рахунок № НОМЕР_1 , вказані обставини не оспорюється сторонами по справі.

В позовній заяві позивач зазначає, що 28 лютого 2017 року, невідома особа шахрайським шляхом заволоділа мобільним телефоном та карткою «ПриватБанк» позивача та вказана особа збільшила кредитний ліміт та заволоділа грошовими коштами шляхом зняття їх з картки «ПриватБанк», що відкрита на ім`я позивача.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000587 від 03 березня 2017 року, 03.03.2017 року до Металургійного ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області із письмовою заявою звернувся гр. ОСОБА_1 , з проханням притягнути до кримінальної відповідальності невстановлену особу, яка в період з 28.02.2017 року по 03.03.2017 року заволодівши належною йому кредитною карткою «ПриватБанк», знімала та таємно викрала належні йому грошові кошти на загальну суму 22 268 гривень, тим самим спричинила ОСОБА_1 матеріальні збитки на вказану суму. (а.с.7)

Згідно до Постанови слідчого слідчого відділення Металургійного ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області молодшого лейтенанта поліції Ромаха В.Я. від 15 листопада 2017 року провадження № 0000587 від 03 березня 2017 року, закрито, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. (а.с.8 - 9)

Статтею 1071 ЦК України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Частина 3 статті 1092 УК України передбачає, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

Відповідно до п. 39.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Правила платіжних систем мають передбачати відповідальність за порушення цих вимог з урахуванням вимог законодавства України.

У відповідності п. 32.3.2. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.

Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі.

Відповідно до п. 8 розділу VІ Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року № 705, емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Пунктами 5,6,9 розділу 6 постанови Правління Національного Банку України від 05 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» визначено, що користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

В даному випадку з вимогою про повернення несанкціоновано списаних і знятих коштів та сплати пені, ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» лише 03 березня 2017 року, а не невідкладно, як зазначено в Положенні «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням».

Відповідно до п.1.1.5.13. клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви клієнта про блокування картки/рахунку / на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг.

П.1.1.5.14. клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації. (п. 1.1.1 39 Умов ідентифікація клієнта в Приват24 є введення імені користувача і пароля)

П.2.6.2.8. У разі втрати картки /ПІНа/постійного пароля/ одноразових паролів або виникнення у власника підозр, що картка /ПІН/постійний пароль/ одноразові паролі могли бути загублені, або виникнення ризику несанкціонованого використання картки /ПІНа/постійного пароля/ одноразових паролів, власник повинен негайно виконати одну з наступних дій: звернутися до банку за телефонами: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 (безкоштовно); подати до банку письмову заяву про втрату картки (у разі втрати картки). Якщо картка підключена до послуги MobileBanking, виконати дії, необхідні для припинення дії картки відповідно до керівництва з використання системи MobileBanking.

Власник відповідає за усі операції з карткою, зроблені: по дату одержання банком усного повідомлення про втрату картки включно за умови подання до банку письмової заяви про втрату картки протягом трьох календарних днів з дати усного повідомлення; по дату одержання банком письмової заяви про втрату картки включно за відсутності усного повідомлення або у разі порушення строку подачі письмової заяви; по дату одержання банком повідомлення про втрату картки, відправленого відповідно до керівництва з використання системи MobileBanking, включно.

Крім того, зняття кредитних коштів з картки позивача іншою особою саме по собі не може свідчити про припинення договірних правовідносин між сторонами договору, що суперечило б приписам ст. 598 ЦК України стосовно підстав припинення зобов`язання та положенням договору, укладеного між сторонами справи.

Положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки підлягають виконанню.

Позитивний висновок про наявність договірних правовідносин між сторонами договору за умови чинності відповідного правочину відображено у постанові ВСУ від 30.05.2018 у справі №191/5077/1б-ц.

Відповідно до пунктів 9 розділу VІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року № 705, - користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у Постанові від 13.05.2015 року по справі №6-71цс15, - не встановлення обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, свідчить про відсутність вини, як підстави цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, суд вважає, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Як передбачено ч.1 та ч.2 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ст.14 ЦК України).

Як передбачено ч.1 та ч.3 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.627 ЦК України та відповідно до ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Загальні положення про договір визначені розділом ІІ глави 52 Цивільного Кодексу України. Згідно із ст. 628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

За результатами розгляду даної цивільної справи, судом не встановлено будь-яких обставин та правових підстав для визнання угод недійсними та для застосування наслідків недійсності правочинів. Позивачем ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами обставини, на які він посилається у позовній заяві відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України.

При розгляді справи судом не встановлено вини відповідача у несанкціонованому знятті грошових коштів з рахунку позивача та відповідно безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями та шкодою.

Відповідно до положень статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Таким чином, всебічно оцінюючи надані сторонами докази дослідивши на підставі зібраних доказів у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення не санкціоновано списаних та знятих з карткових рахунків грошових коштів не підлягають до задоволення, в зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю, що виключає само по собі задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 204, 1071, 1073, 1092 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 259, 265, 268, 352 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С. В. Ступак