справа № 208/8384/18
№ провадження 2/208/283/20
РІШЕННЯ

Іменем України

15 січня 2020 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

Головуючого, судді - Івченко Т.П.

За участю:

секретаря судового засідання Корнієнко К.Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Адміністрація Заводського району Кам`янської міської ради «про позбавлення особи права користування житловим приміщенням та примусове виселення»,-

встановив:

1.Позиція позивача.

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до ОСОБА_2 , третя особа Адміністрація Заводського району Кам`янської міської ради «про позбавлення особи права користування житловим приміщенням та примусове виселення», в якому просить:

-визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , з подальшим зняттям з реєстрації місця проживання за вказаною адресою;

-виселити примусово ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) з квартири АДРЕСА_2 ;

-стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) витрати, пов`язані з оплатою судового збору у розмірі: 704,80 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 є власницею квартири під номером АДРЕСА_2 . Вказана квартира належить їй на праві приватної особистої власності на підставі Договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу, Огнєвою Н.О., від 01.08.2011 року за реєстровим номером: 863 та Свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації ДМК від 18.07.1997 року. Право власності зареєстроване ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» в книзі: 168 за номером запису: 22489.

Починаючи із січня 2008 року Позивачка почала проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу у належній їй квартирі разом із ОСОБА_2 . Під час спільного проживання, а саме 11.07.2008 року Позивачка надала свою згоду, як власник квартири, на реєстрацію місця проживання Відповідача за вказаною адресою, оскільки останньому вона була необхідна для влаштування на роботу.03 вересня 2010 року між Позивачкою та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис № 342.Подружнє життя у Позивачки із Відповідачем не склалось з різного роду причин. На протязі тривалого часу чоловік ставився до Позивачки не поважно, став нехтувати сімейними цінностями, перестав рахуватися з її думкою, постійно ображати, морально принижувати, між ними постійно виникали та виникають гучні сварки, він почав зловживати алкоголем, а в стані алкогольного сп`яніння неодноразово піднімав на Позивачку руку, нецензурно висловлювався в присутності їх малолітньої дитини. Через застосування до Позивачки фізичної сили та погроз остання неодноразово зверталася до правоохоронних органів з метою вжиття щодо Відповідача запобіжних заходів. У зв`язку з неадекватною поведінкою та застосування насильства Відповідача до Позивачки, побоювання за здоров`я та фізичну недоторканість, їх спільне проживання стало неможливим. Постійні образи та скандали бачить малолітній син - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), що також прописаний та проживає у вказаній квартирі.07.05.2018 року Позивачкою було подано до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області позов про розірвання шлюбу із Відповідачем ОСОБА_2 . 11 травня 2018 року шлюб між ними було розірвано. Позивачка неодноразово, до розірвання шлюбу протягом 2017-2018 років, та після розірвання шлюбу, зверталася до Відповідача з проханням щодо зняття з реєстрації місця проживання та виселення в добровільному порядку з її квартири, але він категорично не погоджується ані виселятися із квартири, ані подавати заяву про зняття з реєстрації місця проживання. На постійні вимоги Позивачки покинути квартиру Відповідач реагує неадекватно, відповідає лайкою та погрозами фізичного насильства. Незважаючи на припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу, Відповідач все ще продовжує проживати у квартирі, що належить Позивачці на праві приватної особистої власності. При цьому Сторони по справі спільно домашнє господарство не ведуть, вихованням дитини Позивачка займається особисто без участі Відповідача. Між ними постійно виникають конфлікти, сварки, свідком яких нерідко стає їх малолітня дитина, що негативно впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє Позивачці та її дитині душевні страждання. Відповідач постійно ображає та принижує Позивачку, вчиняє над нею фізичне, психічне та психологічне насильство. Побоюючись за своє життя та життя малолітнього сина, Позивачкою власноручно була складена заява, на випадок заподіяння їй тяжких тілесних ушкоджень або смерті ОСОБА_2 . Своєю реєстрацією Відповідач не тільки створює Позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні належним їй майном, але своїми протиправними діями створює неможливі умови для проживання Відповідачки з дитиною у її квартирі. ОСОБА_2 зайняв одну кімнату квартири, без будь-якого погодження, встановив у двері замок, постійно закривається у кімнаті та розпиває алкогольні напої. У кімнаті, в якій він проживає, він зовсім не прибирає, залишає за собою недоїдки та недопалки від цигарок, пусті пляшки від алкогольних напоїв. Із-за постійного бруду в квартирі вже завелися таргани та миші, постійно «стоїть» неприємний запах. Вказана поведінка Відповідача унеможливлює нормальне проживання Позивачки та її малолітнього сина у одному житловому приміщенні із ним. Також, Відповідач не несе жодних витрат по утриманню зазначеної квартири, у період з 2016 року та по теперішній час, Позивачка самостійно та в повній мірі сплачує за надані житлово - комунальні послуги та інші витрати за квартиру.

2. Позиція відповідача.

Відповідач, ОСОБА_2 подав до суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі, просив розглядати справу без його участі.

3. Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи.

03.12.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою.

Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року було відкрито провадження та призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 жовтня 2019 року було закрито підготовче судове засідання та призначено до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 користуючись своїм правом подала заяву про проведення судового розгляду за своєю відсутності, не заперечуючи проти ухвалення заочного судового рішення.

Відповідач, ОСОБА_2 подав до суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі, просив розглядати справу без його участі.

Представник третьої особи Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради подав заяву про проведення судового розгляду за своєю відсутності.

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України.

4. Фактичні обставини встановлені судом.

ОСОБА_1 є власницею квартири під номером АДРЕСА_2 .

Вказана квартира належить їй на праві приватної особистої власності на підставі Договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу, Огнєвою Н.О., від 01.08.2011 року за реєстровим номером: 863 (а.с. 15) та Свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації ДМК від 18.07.1997 року (а.с.16).

Право власності зареєстроване ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» в книзі: 168 за номером запису: 22489 (а.с. 17).

Починаючи із січня 2008 року ОСОБА_1 почала проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу у належній їй квартирі разом із ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про реєстрацію та склад сім`ї, виданою ТОВ «ЄРЦ КП» № 3/34270 від 30.11.2018 року (а.с. 25).

Під час спільного проживання, а саме 11.07.2008 року ОСОБА_1 надала свою згоду, як власник квартири, на реєстрацію місця проживання Відповідача за вказаною адресою, оскільки останньому вона була необхідна для влаштування на роботу.

03 вересня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис № 342, що підтверджено копією Свідоцтва про шлюб (а.с. 12).

Подружнє життя у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не склалось з різного роду причин. На протязі тривалого часу чоловік ставився до Позивачки не поважно, став нехтувати сімейними цінностями, перестав рахуватися з її думкою, постійно ображати, морально принижувати, між ними постійно виникали та виникають гучні сварки, він почав зловживати алкоголем, а в стані алкогольного сп`яніння неодноразово піднімав на ОСОБА_1 руку, нецензурно висловлювався в присутності їх малолітньої дитини. Через застосування до Позивачки фізичної сили та погроз остання неодноразово зверталася до правоохоронних органів з метою вжиття щодо Відповідача запобіжних заходів, що підтверджено копіями Висновків про результати звернення та Рапортів до полії (а.с. 21,22,23).

Факт підтвердження застосування до ОСОБА_1 фізичної сили та погроз, зловживання спиртними напоями та її неодноразове зверталася до правоохоронних органів з метою вжиття щодо Відповідача запобіжних заходів підтверджено показами свідків, а саме:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , яка в своїй заяві зазначає, що вона є сусідкою ОСОБА_1 , та підтверджує факт зловживання спиртними напоями ОСОБА_2 (а.с. 53-56);

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , яка в своїй заяві зазначає, що вона є сусідкою ОСОБА_1 , та підтверджує факт погроз зі сторони ОСОБА_2 ножем, зловживання ним спиртними напоями та неадекватну поведінку під час алкогольного сп`яніння (а.с. 57-62);

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , в своїй заяві зазначає, що є співробітницею ОСОБА_1 , не одноразово приходила до неї додому, на роботі остання постійно перебуває в пригніченому стані, непокоїться за життя своє та своїх дітей, у зв`язку з погрозами зі сторони чоловіка (а.с. 63-68).

У зв`язку з неадекватною поведінкою та застосування насильства Відповідача до Позивачки, побоювання за здоров`я та фізичну недоторканість, їх спільне проживання стало неможливим.

Постійні образи та скандали бачить малолітній син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено копією свідоцтва про народження виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області серія НОМЕР_3 (а.с. 24), що також прописаний та проживає у вказаній квартирі, що підтверджується довідкою про реєстрацію та склад сім`ї, виданою ТОВ «ЄРЦ КП» № 3/34270 від 30.11.2018 року (а.с. 25).

07.05.2018 року Позивачкою було подано до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області позов про розірвання шлюбу із Відповідачем ОСОБА_2 . 11 травня 2018 року шлюб між ними було розірвано, що підтверджується копією Рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 травня 2018 року (а.с. 13-14).

Позивач наголошує на тому, що реєстрація відповідача у належній їй квартирі істотно порушує її права, як власника, перешкоджає здійсненню права по користуванню і розпорядженню квартирою. У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований в квартирі, вона вимушена нести додаткові витрати за комунальні послуги, тому вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

5. Правові норми законодавства застосовані судом.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, право власності позивача на спірну квартиру, що включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку та порушується на даний час.

Згідно із ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.

Статтею 72 ЖК України зазначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, переведення майна в інше жиле приміщення, виїзд в іншій населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк, тощо.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно зі ст. 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім`ї, у тому числі колишніх, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Вирішуючи спір, суди зазначених вимог закону не врахували, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 316 ЦПК України взагалі не з`ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не дали оцінку тому, чи доведено позивачами підстави позову згідно зі ст. 116 ЖК України.

Крім того, відповідно до ст. 19 ЦК України особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

6. Висновки та мотиви прийнятого рішення.

ОСОБА_1 є власницею квартири під номером АДРЕСА_2 .

Вказана квартира належить їй на праві приватної особистої власності на підставі Договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу, Огнєвою Н.О., від 01.08.2011 року за реєстровим номером: 863 (а.с. 15) та Свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації ДМК від 18.07.1997 року (а.с.16).

Право власності зареєстроване ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» в книзі: 168 за номером запису: 22489 (а.с. 17).

03 вересня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис № 342, що підтверджено копією Свідоцтва про шлюб (а.с. 12).

07.05.2018 року Позивачкою було подано до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області позов про розірвання шлюбу із Відповідачем ОСОБА_2 . 11 травня 2018 року шлюб між ними було розірвано, що підтверджується копією Рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 травня 2018 року (а.с. 13-14).

Як встановлено в ході судового розгляду відповідач ОСОБА_2 не мешкає на адресою реєстрації, що було підтверджено показами свідків, а саме:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , яка в своїй заяві зазначає, що вона є сусідкою ОСОБА_1 , та підтверджує факт зловживання спиртними напоями ОСОБА_2 (а.с. 53-56);

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , яка в своїй заяві зазначає, що вона є сусідкою ОСОБА_1 , та підтверджує факт погроз зі сторони ОСОБА_2 ножем, зловживання ним спиртними напоями та неадекватну поведінку під час алкогольного сп`яніння (а.с. 57-62);

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , в своїй заяві зазначає, що є співробітницею ОСОБА_1 , не одноразово приходила до неї додому, на роботі остання постійно перебуває в пригніченому стані, непокоїться за життя своє та своїх дітей, у зв`язку з погрозами зі сторони чоловіка (а.с. 63-68).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391ЦКУкраїни.Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, зазначені позивачем обставини про те, що відповідач був відсутній в квартирі за місцем своєї реєстрації понад 1 рік, є підтвердженими. Судові рішення містять вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухвалених рішень під час розгляду справи у суді не встановлено. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна вимога в частині визнання відповідача таким, що втратили право користування житловим приміщенням є, обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім`ї, у тому числі колишніх, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

Тобто наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Отже, суд приходить до висновку що своїми діями Відповідач ОСОБА_2 порушує право власності Позивачки ОСОБА_1 , створює для неї перешкоди в користуванні та розпорядженні правомірно набутою нею квартирою, враховуючи, що відповідачем визнані позовні вимоги в повному обсязі тому позовні вимоги заявлені стороною підлягають задоволенню в повному обсязі.

7. Судові витрати.

Щодо стягнення судових витрат, позивачем було сплачено судовий збір при подачі позовної заяви, а у відповідності до ч.1ст.141ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову, з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь держави 704,80грн. суму судового збору.

Керуючись вимогами ст.ст. 10, 76, 141, 259, 260, 263-265,280 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Адміністрація Заводського району Кам`янської міської ради «про позбавлення особи права користування житловим приміщенням та примусове виселення» - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , з подальшим зняттям з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зазреєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_6 витрати, пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири ) гривні 80 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua .

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_6 .

Відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 .

Третя особа - Адміністрація Заводського району Кам`янської міської ради, юридична адреса реєстрації: область Дніпропетровська, місто Кам`янське, проспект Свободи, будинок № 2/1.

Суддя Івченко Т. П.