У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.10.2020 Справа №2-117/09

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участі секретаря судового засідання Свергун Т.В., представника стягувача Паруль Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягувач ОСОБА_2 , орган ДВС - відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, просить визнати таким, що не підлягає виконанню дублікат виконавчого листа №607/7887/14-ц виданий Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 24.09.2014 року та зобов`язати відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області винести постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із повним та фактичним виконанням рішення Тернопільського міськрайонного суду від 08 грудня 2009 року у справі № 2-117/09.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2009 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто борг в розмірі 4089907.50 гривень, 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 216409.29 гривень, 1700.00 гривень сплаченого держмита та 30.00 гривень витрат на ІТЗ судового процесу. 26 березня 2015 року Першим відділом ДВС Тернопільського міського управління юстиції за заявою ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження з виконання судового рішення в справі № 607/7887/14-ц згідно дубліката виконавчого листа №607/7887/14-ц, який видано 24 вересня 2014 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області. Покликається на те, що рішення суду виконано поза межами виконавчого провадження у добровільному порядку, що підтверджується укладеним між сторонами 03 липня 2015 року договором про повернення боргу та розпискою. Належність підписів стягувача у вказаному договорі про повернення боргу та листі в ДВС про повернення дубліката виконавчого листа у зв`язку з його фактичним виконанням в повному обсязі підтверджується висновками чотирьох судово-почеркознавчих експертиз а також постановою про закриття кримінального провадження від 15.07.2020 року. Крім цього, звертає увагу суду, що частину коштів для погашення позики боржник зняв з депозитного рахунку, який був відкритий в ПАТ «Діамантбанк», про що свідчать виписки з банку про зняття коштів за період з 06 січня 2015 року по 20 січня 2016 року на загальну суму 134134.00 доларів США та платіжні доручення. Решту суми позичив у знайомих, про що ним було написано розписки, копії яких приєднано до заяви. Крім цього, постановою Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року встановлено факт виконання ним рішення суду поза межами строку, встановленого ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження».

Стягувач ОСОБА_2 через свого представника просить повернути заяву у порядку ст. 432 ЦПК України про визнання дубліката виконавчого листа у порядку ст. 432 ЦПК України та постановити ухвалу відповідно до якої визнати зловживання процесуальними правами дії ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 . Звертає уваги, що аналогічні заяви подаються з метою зупинення виконавчого провадження, неодноразово у таких заявах було відмовлено.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 серпня 2020 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким що не підлягає виконанню, призначено судове засідання та зупинено виконання виконавчого листа до набрання законної сили судовим рішенням.

Судові засідання 17.08.2020 року, 15.09.2020 року слухання справи відкладалися за клопотаннями представника заявника та неможливістю провести судове засідання в режимі відео конференції із стягувачем. В судове засідання 23 жовтня 2020 року представник заявника повторно не з`явився, заявив клопотання про відкладення слухання справи у зв`язку із перебуванням у відрядженні в місті Софія (республіка Болгарія).

Суд відхиляє вказане клопотання, зважаючи на те, що заявник про час та місце слухання справи повідомлений завчасно, а також наявності в матеріалах справи вже двох таких клопотань, що може свідчити про зловживання правами для затягування розгляду справи.

Крім того, суд враховує вимоги часини третьої статті 432 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. Окремо суд звертає увагу, що положенням частини першої та третьої статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки .

Представник відповідача в судовому засіданні просить повернути заяву. Звертає увагу суду, що питання, які піднімає представник заявника, не можуть вирішуватися в рамках розгляду вказаної заяви. Зокрема, в провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсними укладеного між сторонами 03 липня 2015 року договором про повернення боргу та розписки. Крім того, звертає увагу суду на зловживання правами боржником, який неодноразово звертався до суду із заявами про визнання виконавчого документа таким що не підлягає виконанню.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2020 року із занесенням до протоколу судового засідання відхилено клопотання представника заявника про призначення почеркознавчої експертизи.

Розглянувши справу, судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2009 року в цивільній справі №2-117/09 стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 борг за договором позики в розмірі 4089907.50 гривень, 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 216409.29 гривень, 1700 гривень сплаченого держмита та 30 гривень витрат на ІТЗ судового процесу.

26 березня 2015 року Першим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження за заявою ОСОБА_2 згідно до дубліката виконавчого листа в справі №607/7887/14-ц, який видано 24 вересня 2014 року Тернопільським міськрайонним судом.

Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню ОСОБА_1 посилається на відсутність в нього обов`язку перед стягувачем в зв`язку із повним і добровільним виконанням рішення суду від 08 грудня 2009 року, що підтверджується протоколом від 29 травня 2015 року спільної наради з питань погашення заборгованості за виконавчим листом, договором повернення боргу (позики) від 03 липня 2015 року, який укладений між сторонами виконавчого провадження; заявою ОСОБА_2 про повернення виконавчого документу стягувачу в зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 08 грудня 2009 року у справі №2-117/2009, яка надіслана поштою на адресу Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції; висновками проведених Тернопільським відділенням КНДІСЕ у рамках кримінальної справи комплексних (судово-почеркознавчих та ТЕД) експертиз від 10 серпня 2015 року за №384/385/15-22 та від 26 серпня 2015 року за №443/444/15-22, а також висновок НДЕКЦ при УМВСУ в Тернопільській області судово-почеркознавчої експертизи від 16 жовтня 2015 року №1.1-382/15 та від 15.07.2020 року проведеної експертом Тернопільського НДЄКЦ від 15 липня 2020 року, розписки, згідно яких стягувач отримав грошові кошти.

Стягувач заперечує проти визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із тим, що грошові кошти за рішенням суду ним не отримано. Звертає увагу суду, що на даний час існує спір між позивачем та відповідачем з приводу дійсності договору та розписки.

Суд доходить висновку, що провадження по справі слід закрити, виходячи із такого.

Згідно ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналогічний висновок викладений у постановах КЦС у складі ВС від 16 січня 2018 року, справа № 755/15479/14-ц; від 13 березня 2019 року, справа №755/388/15-ц.

Матеріально правові підстави свідчать про відсутність у боржника матеріально-правового обов`язку повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України,).

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України, норми якої передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609).

Суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий суд. Зокрема, відповідно до пункту 1 цієї статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зміст права на справедливий розгляд справи висвітлюється в практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так, у рішенні у справі «Руіз-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain, заява № 12952/87, від 23 червня 1993 року, п. 63) ЄСПЛ зазначив, що принцип рівності сторін (рівних процесуальних можливостей) є одним з проявів справедливого розгляду, який включає фундаментальне право на змагальність розгляду. Зокрема, кожна сторона вправі знати про доводи та докази, представлені іншою стороною, та мати дієву можливість коментувати їх.

У рішенні у справі «Вержбицький проти Польщі» (Wierzbicki v. Poland, заява № 24541/94, від 18 червня 2002, п. 39) ЄСПЛ, посилаючись на рішення у справі «Домбо Бехер проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands, заява № 14448/88, п. 33), наголосив, що стосовно судового процесу, який стосується протилежних приватних інтересів, принцип рівності сторін передбачає, що кожній стороні забезпечується достатня можливість представити свою позицію - включаючи докази - з дотриманням вимог, які не ставлять сторону в невигідне становище по відношенню до опонента.

Наведена практика ЄСПЛ свідчить, що за наявності спору про право цивільне держава повинна забезпечити учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів.

На досягнення цієї мети спрямовані правила Цивільного процесуального процесуального кодексу України, що регламентують позовне провадження.

Зокрема, відповідач може подати відзив із запереченнями проти позову. Відповідно до статті 178 Цивільного процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. Позивач вправі подати відповідь на відзив. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті. У відповідь відповідач може подати заперечення. Суд має встановити такий строк подання заперечення, який дозволить іншим учасниками справи отримати заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті. Третя особа вправі подати пояснення щодо позову.

У спрощеному позовному провадженні відповідно відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі; треті особи мають право подати пояснення щодо позову в строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, а щодо відзиву - протягом десяти днів з дня його отримання. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Цивільним процесуальним кодексом України передбачена можливість витребування судом доказів за клопотанням учасника справи, призначення експертизи та право суду доручити іншому суду вчинити певні процесуальні дії щодо збирання доказів.

Натомість відповідно до частин третьої та четвертої статті 432 ЦПК України, суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Таким чином, під час розгляду питання про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не можуть застосовуватися наведені вище норми Цивільного процесуального кодексу України, які регулюють позовне провадження. Отже, розгляд заяви боржника не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право.

Тому суд дійшов висновку про те, що стаття 432 Цивільного процесуального кодексу України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право. У цьому разі заява про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Натомість за наявності спору про право стаття 432 Цивільного процесуального кодексу України не підлягає застосуванню.

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Отже, виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» для цілей статті 6 Конвенції. Такі висновки відображені, зокрема, у рішеннях ЄСПЛ у справах «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece, заява № 18357/91, від 19 березня 1997 року, п. 40), «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia, заява № 59498/00, від 19 березня 1997 року, п. 34).

Отже, наявність спору між сторонами щодо підстав припинення зобов`язання за договором не може бути перешкодою для звернення із позовною заявою в порядку позовного провадження ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання зобов`язання припиненим, визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, бо у світлі практики ЄСПЛ це означало би порушення права на справедливий суд у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Подібні висновки викладені у постанові Великої палати Верховного суду у постанові від 06 жовтня 2020 року у справі №2-24/494-2009, провадження № 12-4гс20.

Пунктом 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. Оскільки в цій справі вбачається спір про право між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з приводу наявності підстав щодо припинення зобов`язання, тому провадження в цій справі за заявою ОСОБА_1 слід закрити.

Тому, зважаючи на наявність спору про право, про що свідчить заперечення стягувача ОСОБА_2 , а також наявність в провадження Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області цивільної справи №607/4131/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору від 03 липня 2015 року недійсним, слід закрити провадження по справі.

Керуючись ст.ст. 19, 189, 223, 255, 256, 260, 261, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі за заявою боржника у виконавчому провадженні Сопронюка Анатолія Івановича, стягувач ОСОБА_2 , орган ДВС відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання дубліката виконавчого листа №607/7887/14-ц виданий Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 24.09.2014 року таким що не підлягає виконанню та зобов`язання винести постанову про закінчення виконавчого провадження - закрити на підставі пункту першого частини першої статті 255 ЦПК України.

Роз`яснити ОСОБА_1 його право на звернення до суду із вказаними позовними вимогами у порядку цивільного судочинства за правилами позовного провадження.

Відновити виконання за дубліката виконавчого листа №607/7887/14-ц, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 29 вересня 2014 року, про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 суми неповернутого основного боргу в розмірі 4089907.50 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 216409.29 грн., 1700.00 грн. сплаченого держмита та 30.00 грн. витрат за ІТЗ судового процесу, яке було зупинено ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 серпня 2020 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Повний текст ухвали виготовлено 28 жовтня 2020 року.

Головуючий суддяВ. М. Позняк