Справа № 572/2426/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2020 року

Сарненський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Слободянюка Б.К.

за участю секретаря судових засідань - Кудіної А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сарни цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Степанської селищної рад Сарненського району Рівненської області про визнання права власності за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою згідно якої просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , яка належала померлому ОСОБА_2 , інвентаризаційною вартістю 36 882 гривні.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що її чоловік, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , мав на праві приватної власності 2/3 житлового будинку АДРЕСА_1 . В якому постійно проживала їхня сім`я, а також ОСОБА_2 , який володів 1/3 зазначеного житлового будинку. Після смерті чоловіка вона та їхні сини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , успадкували 2/3 частини житлового будинку по 1/3 часці де постійно проживаємо по сьогоднішній день. За час спільного проживання в одному будинку із ОСОБА_2 вони постійно допомагали останньому по господарству, забезпечували продуктами харчування та всім необхідним. ОСОБА_2 постійно проживав одиноко, тобто не мав рідних та близьких та був німим, тобто інвалідом. ОСОБА_2 за роки спільного проживання для них був як рідний дід, безперешкодно користувався всім їхнім майном. Після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона за свій рахунок та своїми силами організувала його поховання. Таким чином, увесь час, до 2002 року та в подальшому з 2002 року вона відкрито, безперервно і добросовісно користується 1/3 частиною домоволодінням АДРЕСА_1 , проживає в ньому, проводить ремонтні роботи, обробляє присадибну земельну ділянку, прибирає та доглядає вказану частину будинку, несе інші супутні витрати пов`язані з утримання всього будинку незалежно від часток власності. В зв`язку з чим, просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 17.09.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 08.12.2020 року було закрите підготовче засідання та призначено в справі судовий розгляд.

Позивач в судове засідання не з`явилася, позовні вимоги підтримала повному обсязі, просила позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, представник позивача позовні вимоги письмовою заявою визнав, не заперечував щодо їх задоволення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи

Згідно до ч. 1 ст. 16, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , встановлено що він належить на праві власності ОСОБА_6 - 2/3 та ОСОБА_2 1/3.

Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 13.09.2017 року, виданого Сарненською державною нотаріальною конторою позивач ОСОБА_1 та діти ОСОБА_4 , ОСОБА_5 успадкували після смерті чоловіка та батька ОСОБА_6 відповідно право власності на 1/3 частку спадкового майна кожен, а саме по 2/9 частини житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 . Вказані частки були зареєстровані в реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується долученими та дослідженими в судовому засіданні витягами.

Згідно свідоцтва про право власності від 23.11.1960 року виданого виконавчим комітетом Степанської селищної ради, ОСОБА_7 належить на праві власності 1/3 частина житлового будинку в АДРЕСА_1 . Аналогічна інформація міститься в довідці виданої 27.09.2017 року РОБТІ.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки виданої Степанською селищною радою Сарненського району від 16.12.2002 року встановлено, що ОСОБА_1 . Організувала похорон свого сусіда ОСОБА_2 за свій власний рахунок.

Згідно довідки виданої Степанською селищною радою Сарненського району від 07.08.2017 року встановлено, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав і був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 один.

Згідно акту від 22.09.2017 року, складеного комісією Степанської селищної ради встановлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 та доглядає за будинком ОСОБА_8 з дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 по даний час.

Згідно з витягу зі спадкового реєстру №62998078 від 22.12.2020 року встановлено, що після смерті ОСОБА_2 2002 року спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва відсутні.

Таким чином встановлено, що власник решти 1/3 частини зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями на даний час відсутній, право власності на цю частину житлового будинку після смерті ОСОБА_2 ніким не оформлено.

У ході судового розгляду знайшло своє підтвердження і те, що позивач після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрито, безперервно володіє спірним житловим будинком, тобто його цілою часткою.

Досліджені вище докази узгоджуються з обставинами, викладеними позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог щодо добросовісного, відкритого, безперервного володіння ним чужим майном та дослідженими судом письмовими доказами у справі.

Таким чином у ході розгляду справи знайшло своє підтвердження те, що позивач правомірно, добросовісно заволодів спірним чужим майном, вважаючи себе його власником. Також встановлено безтитульне, без відповідної правової підстави, володіння позивачем 1/3 частки зазначеного житлового будинку, власник якої невідомий.

Крім того, встановлено, що позивач відкрито, безперервно з 2002 року і по даний час володіє цілою часткою житлового будинку, по АДРЕСА_1 , поводячись із ним як власник.

У постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Така правова позиція підтримана в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 № 910/17274/17, і, зокрема, вказано, що оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю.

Згідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7.02.2014 року при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Пункт 11 вказаної Постанови передбачає, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

За наведених обставин суд вважає, що позивач добросовісно, безтитульно заволодів нерухомим майном, власник якого невідомий і продовжує відкрито, безперервно володіти 1/3 частиною спірного житлового будинку, поводячись як власник, починаючи з грудня 2002 року, тобто більше десяти років та набув право власності на це майно за набувальною давністю, на підставі ч. 1 ст. 344 ЦК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 16, 328, 344, 392 ЦК України, .ст. , 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Степанської селищної рад Сарненського району Рівненської області про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності за набувальною давністю на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , яка належить померлому ОСОБА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Сарненський районний суд Рівненської області. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: