У Х В А Л А

"04" листопада 2020 р. Справа № 596/1522/20

Провадження № 2/596/545/2020

Суддя Гусятинського районного суду Тернопільської області Цвинтарна Т.М., при вирішення питання про прийняття до розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Держави України в особі Міністерства юстиції України, Держави України в особі Державної казначейської служби України, треті особи: Президент України, Верховний Суд, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Вища рада правосуддя про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Держави України в особі Міністерства юстиції України, Держави України в особі Державної казначейської служби України, треті особи: Президент України, Верховний Суд, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Вища рада правосуддя і просить стягнути шляхом списання Державною казначейською службою коштів з державного бюджету України в його користь на відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 000 гривень, завданої порушеннями органами державної влади його прав і свобод гарантованих Конституцією України і Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що заявлені позовні вимоги про спичинення йому моральної шкоди спричинені, зокрема і ухваленням Гусятинським районним судом Тернопільської області рішень від: 11 травня 2016 року у справі №596/2292/15-ц за його позовом до Гусятинського відділення поліції Підволочиського відділу поліції головного управління Національної поліції України в Тернопільській області, головного управління Національної поліції України в Тернопільській області, прокуратури Гусятинського району Тернопільської області, прокуратури Тернопільської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди; від 30 червня 2017 року у справі №596/63/17 за його позовом до Дрогобицького відділу поліції головного управління Національної поліції України в Львівській області, Дрогобицької місцевої прокуратури, прокуратури Львівської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди; ухвали від 12 лютого 2020 року по справі № 596/1922/18 про залишення його позову до Гусятинської районної державної адміністрації Тернопільської області, управління праці та соціального захисту населення Гусятинської районної державної адміністрації Тернопільської області про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди без розгляду в частині позовних вимог про: - скасування рішення комісії щодо розгляду конфліктних ситуацій про відмову у призначенні субсидії; - зобов`язання управління праці та соціального захисту населення Гусятинської районної державної адміністрації призначити та нарахувати йому житлових субсидій з розрахунку соціальних норм житлової площі на одну особу та додатково 30% від соціальної норми житла на одну особу, які він вважає незаконними.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 листопада 2020 року справу (№ 596/1522/20) розподілено для розгляду судді Цвинтарній Т.М..

Вивчивши матеріали справи приходжу до висновку про наявність підстав для самовідводу судді.

Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Положеннями ст.40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Встановлено, що предметом даного позову є вимоги ОСОБА_1 до Держави України в особі Міністерства юстиції України, Держави України в особі Державної казначейської служби України, треті особи: Президент України, Верховний Суд, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Вища рада правосуддя про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій різних органів державної влади, також і суддів, які порушили його права і свободи, гарантовані Конституцією України при його зверненні до них з приводу захисту його прав та свобод.

Рішення суду, на які посилається позивач в обґрунтуваннях своїх позовних вимог, ухвалені під головуванням судді Цвинтарної Т.М..

Положеннями п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні спору щодо його прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно ст. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалено Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН 27.07.2006 року №2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до положень п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: "Ніхто не може бути суддею у власній справі". Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Враховуючи вищенаведене, та те, що зміст позовних вимог позивача ґрунтується на вищевказаних судових рішеннях, ухвалених під головуванням суддею Цвинтарною Т.М., що може породити у позивача, стороннього спостерігача сумніви в неупередженості судді, суддя вважає за необхідне заявити самовідвід.

На підставі ст. 15 Кодексу суддівської етики, керуючись ст. ст. 36 - 40 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Прийняти самовідвід судді Цвинтарної Тетяни Миколаївни у розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Міністерства юстиції України, Держави України в особі Державної казначейської служби України, треті особи: Президент України, Верховний Суд, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Вища рада правосуддя про відшкодування моральної шкоди.

Цивільну справу № 596/1522/20 передати до канцелярії Гусятинського районного суду для повторного автоматизованого розподілу в порядку ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Гусятинського районного суду

Тернопільської області Т.М. Цвинтарна