Дата документу 05.02.2020 Справа № 335/1669/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/1669/19 Головуючий у 1 інстанції Крамаренко І.А.
Провадження № 22-ц/807/714/20 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Будівельне управління62» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Котломонтаж», Приватного акціонерного товариства «Будівельне управління62», третя особа: Центральне об`єднане управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя про зобов`язання видати уточнюючу довідку стосовно стажу роботи на підприємстві,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Котломонтаж», ПрАТ «Будівельне управління62», третя особа: Центральне об`єднане УПФУ м. Запоріжжя про зобов`язання видати уточнюючу довідку стосовно стажу роботи на підприємстві.

В обґрунтування позову зазначав, що 15 лютого 2017 року при досягненні пенсійного віку у нього виникло право на призначення пенсії за віком.

Ним завчасно було подано заяву до Центрального об`єднаного УПФУ м. Запоріжжя про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У грудні 2017 року ОСОБА_1 отримав відповідь Центрального об`єднаного УПФУ м. Запоріжжя, відповідно до якої йому відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 12 років 6 місяців, підтвердженого документами, а саме уточнююча довідка про період роботи - електрогазозварника з 25.11.2009 по 24.02.2011 в ТОВ «Котломонтаж», не містить посилання на накази про атестацію робочих місць по підприємству, а також данні про фактично відпрацьовані години, що унеможливлює обчислення пільгового стажу за період роботи.

Крім того, у відповіді Центрального об`єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя, якою позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 12 років 6 місяців, підтвердженого документами, а саме довідки про період роботи - електрогазозварника з 09.02.1982 по 28.01.1991 та з 16.08.1994 по 19.06.1998 в ПрАТ «Будівельне управління-62 (шістдесят два)», яке підтверджує тільки трудовий стаж.

Підприємство ПрАТ «Будівельне управління-62» відмовляється підтвердити стаж роботи за списком №2 газоелектрозварника, зазначаючи у відповіді про відсутність робіт з безперервним зварним процесом повний робочий день.

Відповідно до запису в трудовій книжці зазначено, що з 09.02.1982 по 28.01.1991 та з 16.08.1994 по 19.06.1998 в Приватному акціонерному товаристві «Будівельне управління-62» позивач працював електрогазозварником 5 розряду ручної зварки.

З огляду на те, що в трудовій книжці, стосовно зазначеного періоду роботи здійснено запис, про те що позивач працював електрогазозварником без конкретизації шкідливого трудового стажу за Списком №2, то для призначення йому пільгової пенсії необхідно отримати від відповідача додаткові відомості про роботу відповідно до порядку підтвердження наявного трудового стажу, то для призначення позивачу пільгової пенсії необхідно отримати від відповідача додаткові відомості про роботи відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Позивач неодноразово звертався до відповідача, але отримав відмову у наданні повної уточнюючої довідки. Вказану відмову позивач вважає незаконною, з огляду на те, що увесь час на підприємстві він працював у шкідливих умовах. На підприємстві проводилась вчасно атестація робочих місць, але ПрАТ «Будівельне управління-62 (шістдесят два)» заперечує проведення відповідних атестацій.

На підставі викладеного, просив суд зобов`язати ПрАТ «Будівельне управління-62» видати ОСОБА_1 належно оформлену уточнюючу довідку про стаж роботи, що дає право на пільгову пенсію за віком згідно пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зазначивши в ній про те, що в період з 09.02.1982 по 28.01.1991 та з 16.08.1994 по 19.06.1998, він працював в Приватному акціонерному товаристві «Будівельне управління-62» електрогазозварником повний робочий день, що відповідає пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з зазначенням первинних документів за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка та наказів про проведення атестації робочих місць та довідку про фактично відпрацьовані години. Зобов`язати ТОВ «Котломонтаж» видати ОСОБА_1 належно оформлену уточнюючу довідку про стаж роботи, що дає право на пільгову пенсію за віком згідно пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зазначивши в ній про те, що в період з 25.11.2009 по 24.02.2011, він працював у ТОВ «Котломонтаж» електрогазозварником повний робочий день, що відповідає пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з зазначенням первинних документів за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка та наказів про проведення атестації робочих місць та довідку про фактично відпрацьовані години.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Котломонтаж» залишено без розгляду. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Будівельне управління62» задоволено.

Зобов`язано ПрАТ «Будівельне управління - 62» видати ОСОБА_1 належно оформлену уточнюючу довідку про стаж роботи, що дає право на пільгову пенсію за віком згідно пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зазначивши в ній про те, що в період з 09.02.1982 по 28.01.1991 та з 16.08.1994 по 19.06.1998 він працював в Приватному акціонерному товаристві «Будівельне управління-62» електрогазозварником, повний робочий день, що відповідає пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з зазначенням первинних документів за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ПрАТ «Будівельне управління62» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з неправомірності не надання позивачу уточнюючої довідки, оскільки чинним трудовим законодавством передбачений обов`язок відповідача видавати уточнюючу довідку на вимогу працівника.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 09.02.1982 по 28.01.1991 та з 16.08.1994 по 19.06.1998, працював електрозварювальником ручної зварки, відповідно до запису у трудовій книжці. (а.с.19-21)

Загальний стаж ОСОБА_1 згідно копії трудової книжки перевищує 30 років. Спеціальний стаж, необхідний для призначення пенсії складає більш ніж 12 років 06 місяців.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що записи в трудовій книжці не містять відомостей про: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; характер виконуваної роботи; список, що чинний на період роботи; розділ, підрозділ, пункти, найменування списків, або їх номери; підтвердження факту роботи повний робочий день.

Відповідно до наказу ПрАТ «Будівельне управління-62» № 26 від 10.02.1982 ОСОБА_1 був прийнятий та працював на посаді елктрозварювальника з присвоєним табельним номером № 1472; відповідно до наказу № 427 від 11.11.1991 - був звільнений з 28.01.1991; відповідно до наказу № 204 від 02.08.1994 вбачається що ОСОБА_1 був прийнятий та працював на посаді електрозварювальника ручної зварки (з 16.08.1994); відповідно до наказу № 76 від 09.06.1998 - був звільнений з 19.06.1998.

Про перебування підприємства, або працівника ОСОБА_3 на простоях або зайнятість неповний робочий день накази не містять.

Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 376 від 11.04.2019, ОСОБА_1 працював повний робочий день в «Будівельне управління -62» тресту «Розділхімбуд» за період з 09.02.1982 по 28.01.1991 та з 16.08.1994 по 19.06.1998, виконував зварювальні роботи не в закритих приміщеннях, працював в комплексній бригаді, частково виконував зварювальні роботи, але не 80% робочого часу, за професією електрозварник, електрозварник ручної зварки, що передбачена Списком №2, розділ ХХХІІ, код КП 7212.1, підстава ДК-003.05, відповідно Постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173; за період роботи з 09.02.1982 по 28.01.1991 (8 років 11 місяців 19 днів) та з 16.08.1994 по 19.06.1998 (3 роки 10 місяців 3 дні). Підстава для видачі довідки: відомості по заробітній платі, особова картка форма Т НОМЕР_1 . В додаткових відомостях зазначено, що період роботи з 09.02.1982 по 28.01.1991 не входить в перелік професій, що передбачає Список 2, період з 16.08.1994 по 19.06.1998 не дає права на пільгове пенсійне забезпечення, тому що робота в бригаді виконувалась не повний робочий день, не з повною загрузкою.

Колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суд першої інстанції про те, що вищевказана довідка видана без жодного посилання на первинні документи, що підтверджують не повний робочий день працівника, не більш 80% робочого часу в незакритих приміщеннях. Також, жодного доказу на підтвердження таких даних за первинними документами підприємства не надано, особова картка на підприємстві відсутня.

З відповіді відповідача судом встановлено знищення всіх первинних документів позивача на підприємстві.

Таким чином відсутня можливість встановити, якими документами керувався відповідач у визначенні даних викладених у вказаній довідці, які мають форму не підтверджених даних та припущення, без належного підтвердження.

Суд першої інстанції надав належну оцінку копії довідки Закритого акціонерного товариства «Будівельне управління-62», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Будівельне управління-62») № 331 від 19.03.2009 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, видану іншій особі, а саме ОСОБА_4 .

З вказаної довідки вбачається, що ОСОБА_4 працював повний робочий день в ЗАТ БУ-62 і за період роботи з 23.03.1982 по 31.12.1991 виконував зварювальні роботи промислових споруд на апаратах ручної зварки, шовна і крапкова зварка не виконувалась, за професією електрозварювальника, що передбачена Списком 2 розділ ХХХІІ, код КП 7212.1, підстава ДК-003:03, відповідно Постанови РМ СРСР від 22.08.1956 року № 1173 за період роботи з 23.03.1982 по 31.12.1991. Підстава видачі: відомості по заробітній платі, табелі обліку робочого часу за 1982-91 роки, особова картка форма Т НОМЕР_1 .

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що копія довідки та викладена у ній інформація, зазначена за той самий період роботи що і ОСОБА_1 , що доводить наявність шкідливості самої професії, відсутність простоїв підприємства та зайнятість повний робочий день, що дає право на зарахування стажу, як пільгового за Списком №2, яку суд приймає до уваги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами, що їх регулюють.

Так, за приписами п.2 ч. 2 ст.114 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування № 1058 із змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 № 2148-УІІІ право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць-після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з яких не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівники, які не мають стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, чоловікам на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Положеннями п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 основним документом, що підтверджує страж роботи є трудова книжка.

Відповідно до п. 10 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Згідно п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, було прийнято саме з метою створення юридичних механізмів підтвердження трудового стажу працівників з метою належної реалізації ними права на пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим Порядком передбачено кілька альтернативних способів підтвердження трудового стажу, які можуть бути застосовані в різних ситуаціях (на підставі інших, ніж трудова книжка, документів або на підставі показань свідків). У жодному разі не можна дійти висновку, що метою цього Порядку є створення формальних перешкод для реалізації права особи на отримання пенсії вимагаючи уточнюючу довідку підприємства, органи Пенсійного фонду України переслідують в цілому законну мету попередження зловживання громадянами своїми правами та запобігання необґрунтованому призначенню пенсії, тим не менше органи Пенсійного фонду України, виконуючи свої повноваження повинні діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно з тим, щоб не створювати штучних і явно необґрунтованих перешкод для реалізації громадянами їх прав. Видання довідки покладається на роботодавця, які зловживають своїми правами у визначенні в довідці не всіх, даних таким чином істотне зменшують пільговий стаж працівника.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Крім того, уточнюючі довідки мають право видавати винятково підприємства, на яких працювала особа, або їх правонаступники.

Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що п.3 Порядку № 383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Відповідно до п. 9 постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 „Про затвердження Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, яка набрала чинності 21.08.1992, підставою для зарахування пільгового стажу роботи після 21.08.1992 є наказ по підприємству, організації про результати атестації робочих місць. Для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах при первинній атестації робочих місць, до пільгового стажу зараховується 5-ти річний період роботи ні підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати та період роботи впродовж наступних 5-ти років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладено на керівників підприємств, установ, організацій, так як під час проведення експертизи перевіряється відповідність проведення атестації встановленому порядку та методичним рекомендаціям. Основним документом, що підтверджує право на пільгове пенсійне забезпечення за результатами атестації робочих місць за умовами праці є наказ по підприємству, організації.

Згідно п. 6 Порядку № 383 зазначено, що працівникам спеціалізованих підприємств і організацій (ремонтних, ремонтно-будівельних, монтажних та інших) зайнятим повний робочий день на роботах із шкідливими умовами праці безпосередньо у виробничих структурних підрозділах інших підприємств та організацій за професіями та на посадах, передбачених Списками, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховуються періоди роботи, відпрацьовані на цих підприємствах або в організаціях, за результатами атестації відповідних робочих місць.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що посвідчує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положеннями статті 49 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений орган, зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Таким чином, відмова у наданні довідки, що посвідчує право позивача на пільгове пенсійне забезпечення, та визначення про відсутність первинних документів щодо характеру роботи позивача на підприємстві є зловживанням роботодавця та їх правонаступника у наданні уточнюючих довідок своїм колишнім працівникам.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем не надано первинних облікових документів того, що ОСОБА_1 не мав повного робочого часу та працював на роботах менш ніж 80 відсотків робочого часу.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги про відсутність у ОСОБА_1 пільгового стажу за весь період роботи, є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

У довідці відповідач зазначає первинні документи, але наявність цих документів суду не навів, що унеможливлює встановити наявність чи відсутність у ОСОБА_1 пільгового стажу та його тривалість.

З огляду на вищевказане, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо неправомірності не видання уточнюючої довідки, оскільки чинним трудовим законодавством передбачений обов`язок відповідача видавати уточнюючу довідку на вимогу працівника.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом доказів по справі, оскільки, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А не зазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними відзиву на позовну заяву, яким суд надав належну оцінку, висновки суду є достатньої аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Будівельне управління62» залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 лютого 2020 року.

Головуючий

Судді: