ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2020 року м. Чернівці Справа № 713/381/20

Провадження №22-ц/822/1099/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І. Н.,

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,

секретар: Тодоряк Г.Д.,

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 листопада 2020 року, ухваленого під головуванням судді Пилип`юка І.В., дата складання повного тексту рішення невідома, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Посилалось на те, що 11.12.2018 року між банком та відповідачкою було укладено кредитний договір без номеру, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 100000 грн у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та позивачем договір, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дала свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Позивач зазначав, що банк свої зобов`язання виконав, надав відповідачці кредит у розмірі, указаному у договорі, натомість відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконала належним чином, у зв`язку з чим станом на 26.01.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 119517,11 грн, з яких: 100000 грн заборгованість за кредитом; 13349,63 грн заборгованість за процентами за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн фіксована частина; 5667,48 грн процентна складова.

На підставі викладеного АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 11.12.2018 року у розмірі 119517,11 грн, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 05.11.2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 11.12.2018 року в сумі 50421,05 грн.

У задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 11.12.2018 року в сумі 69096,06 грн, з яких: 49578,95 грн - тіло кредиту; 13349,63 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; штрафи: 500,00 грн фіксована частина; 5667,48 грн процентна складова відмовлено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні суми заборгованості скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу позивач мотивує тим, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

В доводах апеляційної скарги позивач зазначає, що при укладені 11.12.2018 року кредитного договору відповідач надала згоду на те, що її Анкета-заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг складає договір про надання банківських послуг, у зв`язку із чим отримала кредитні кошти в сумі 100000 грн. Основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень. Судом першої інстанції вірно застосовано як норми процесуального, так і матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в рішенні, надано належну оцінку всім доказам по справі. Просила залишити апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 05.11.2020 року без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається рішення суду по справі з ціною позову 119517,11 грн, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, що є підставою для відмови в участі представника апелянта в перегляді судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачений ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позовній заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

В той же час, ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Чернівецького апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону відповідає в повній мірі.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції врахував, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості та наданих відповідачем виписок по рахунку за період з 28.02.2019 року по 31.03.2020 року банком проводилося списання відсотків за користування кредитним лімітом на загальну суму 49578,95 грн. Оскільки з рахунку відповідачки банком списано відсотки у розмірі 49578,95 грн, які не були узгоджені умовами кредитування, тому дану суму необхідно було зарахувати на погашення тіла кредиту.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 11.12.2018 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої отримала кредит у розмірі 100000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Через невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором б/н від 11.12.2018 року станом на 26.01.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 119517,11 грн.

Підтверджуючи свої позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» надано: копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 11.12.2018 року, на думку якого підпис позичальника у заяві свідчить, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг; розрахунок заборгованості за договором б/н від 11.12.2018 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , з якого вбачається, що станом на 26.01.2020 року заборгованість за кредитним договором становила 119517,11 грн, з яких: 100000 грн заборгованість за кредитом; 13349,63 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 6167,48 грн заборгованість по судовим штрафам; копію примірника Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, який розміщений на сайті: https://privatbank.ua.terms/, без підпису, де зазначені умови та привила виконання взятих на себе клієнтом зобов`язань, а також права та обов`язки банку, права та обов`язки клієнта, відповідальність сторін та інші умови кредитування; копію паспорта відповідача.

Представником відповідачки в суді першої інстанції надалась виписка АТ КБ «ПриватБанк» від 20.06.2020 року по картковому рахунку НОМЕР_1 з терміном дії 12/19 і додатковим рахункам договору за період 01.12.2018 року по 31.05.2020 року, з якої вбачається, що з 28.02.2019 року по 31.03.2020 року банком проводилося списання відсотків за користування кредитним лімітом на загальну суму 49578,95 грн, а саме: 28.02.2019 року - 1928,54 грн; 29.03.2019 року - 2908,74 грн; 30.04.2019 року - 3191,03 грн; 31.05.2019 року - 3034,55 грн; 28.06.2019 року - 2891,77 грн; 31.07.2019 року - 3410,00 грн; 30.08.2019 року - 3100,00 грн; 30.09.2019 року - 3203,33 грн; 31.10.2019 року - 3203,34 грн; 29.11.2019 року - 2996,66 грн; 31.12.2019 року - 3306,67 грн; 31.01.2020 року - 6092,09 грн; 28.02.2020 року - 5717,67 грн; 31.03.2020 року - 4594,56 грн (а. с. 74-91).

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма ст.15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1 та 2 ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Тобто, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З досліджуваних в суді першої інстанції доказів вбачається, що у анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 11.12.2018 року процентна ставка не зазначена, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути складові повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками та судові штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором від 11.12.2018 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua.terms/, і які є невід`ємною частиною спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua.terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, та інші умови.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла позичальник та ознайомилася і погодила з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та стягнення судових штрафів, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, про що правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 зазначено, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та судових штрафів, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Суд першої інстанції посилаючись на практику Верховного Суду дійшов обґрунтованого висновку про те, що надані позивачем Правила надання банківських послуг «ПриватБанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи те, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua.terms/, який міститься в матеріалах даної справи не містить підпису відповідачки, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11.12.2018 року шляхом підписання заяви-анкети.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» не дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 13349,63 грн, оскільки нарахування відсотків здійснювалося за процентною ставкою, яку не було узгоджено умовами кредитування, а також судових штрафів у розмірі 6167,48 грн (500 грн фіксована частина; 5667,48 грн - процентна складова).

Вирішуючи позовну вимогу АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 тіла кредиту у розмірі 100000 грн суд правильно врахував розрахунок заборгованості та наданих відповідачем виписки по рахунку за період з 28.02.2019 року по 31.03.2020 року, з якого видно, що банком проводилося списання відсотків за користування кредитним лімітом на загальну суму 49578,95 грн. Встановивши, що банком списано відсотки у розмірі 49578,95 грн, які не були узгоджені умовами кредитування, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про зарахування їх на погашення тіла кредиту.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, із урахуванням вказаних норм матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування рішення і ухвалення нового.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк