Справа № 617/1727/18
Провадження № 2/617/31/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року Вовчанський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Глоби М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Борщ Л.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

та відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вовчанську Харківської області у загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 05 червня 2015 року ОСОБА_2 взяв у нього в борг для власних потреб 23600 грн. 00 коп. і зобов`язався повернути їх на першу вимогу або у строк до 05.02.2016 року, про що була складена відповідна розписка. До теперішнього часу ОСОБА_2 борг не повернув, а тому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг в розмірі 23600 грн. 00 коп. та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Пояснив, що з ОСОБА_2 у нього були дружні відносини, він звернувся до нього із проханням позичити йому у борг грошові кошти для власних потреб. Після того, як він передав ОСОБА_2 23600 грн. 00 коп., той зазначив, що поверне вказану суму на першу вимогу, або до 05.02.2016 року, про що власноручно написав розписку. Окрім цього, у період з грудня 2017 року по березень 2018 року ОСОБА_2 проводив ремонтні роботи з належним йому автомобілем, за що він повністю розрахувався із останнім, передавши йому близько 20000 грн. 00 коп.

Відповідач під час судового розгляду позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Пояснив, що у червні 2015 року звернувся до ОСОБА_1 з проханням дати йому у борг гроші. ОСОБА_1 погодився та передав йому 23600 грн. 00 коп., після отримання вказаної суми, вони узгодили порядок та строки її повернення, про що він власноручно написав розписку. Гроші за вказаною розпискою він ОСОБА_1 до теперішнього часу не повернув, однак вважає, що останньому нічого не повинен повертати, оскільки на прохання ОСОБА_1 здійснював рихтування та фарбування його автомобіля. За фарбування ОСОБА_1 із ним повністю не розрахувався, а тому вважає, що борг за розпискою підлягає повному зарахуванню за виконані ним роботи.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як встановлено під час судового розгляду, ОСОБА_2 05.06.2015 року отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 23600 грн. 00 коп., зобов`язався повернути на першу вимогу або до 05.02.2016 року, про що надав розписку (а.с. 29).

Вказані обставини визнані сторонами у справі, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

За ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідач ОСОБА_2 під час судового розгляду зазначив, що власноручно, без будь-якого примусу написав розписку від 05.06.2015 року, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи.

Допитана під час судового розгляду в якості свідка ОСОБА_3 пояснила, що зі слів ОСОБА_2 їй відомо, що той у червні 2015 року брав у борг 23600 грн. 00 коп., про що власноручно написав розписки без будь-якого примусу. У грудні 2017 року - березні 2018 року ОСОБА_2 здійснював ремонтні роботи з автомобілем ОСОБА_1 , між ними існувала домовленість, що вказані роботи ОСОБА_2 виконає у рахунок отриманого раніше боргу у розмірі 23600 грн. 00 коп. Чи розрахувався ОСОБА_1 за виконані роботи, їй не відомо.

Таким чином, суд приходить до висновку, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за розпискою від 05.06.2015 року укладений договір позики, сторони дійшли згоди щодо його істотних умов, а форма договору відповідає вимогам закону.

Наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про існування не виконаного зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 25.04.2012 року у справі N 6-24цс12).

Позивач надав суду оригінал розписки, а тому суд приходить до висновку, що зобов`язання за вказаним договором ОСОБА_2 не виконав.

Посилання відповідача на те, що він фактично розрахувався із ОСОБА_1 у повному обсязі, виконавши ремонтні роботи із належним йому автомобіль, суд вважає безпідставними, непідтвердженими належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Враховуючи задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне з відповідача на користь позивача стягнути судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 05.06.2015 року у розмірі 23600 (двадцять три тисячі шістсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частин рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Вовчанський районний суд Харківської області до Харківського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , ідент. номер НОМЕР_2 .

Суддя -