ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року

м. Харків

Справа № 641/11885/15-ц

Провадження № 22-ц/818/1706/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач:: АТ «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу № 641/11885/15-ц за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання недійсними кредитного договору та договору поруки

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк»

на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2019 року у складі судді Боговського Д.Є., -

в с т а н о в и в:

16.12.2015 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк», яке є правонаступником ПАТ «УкрСиббанк» (далі за текстом - АТ «УкрСиббанк», Банк), звернулося у суд з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Банку заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 03.09.2007 року станом на 02.12.2015 року в розмірі 44814,47 доларів США та пені в сумі 38681,02 грн., з яких 40576,84 доларів США заборгованість за простроченим кредитом, 4237,63 доларів США заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом, 22361,70 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 16319,32 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

.07.09.2016 року до суду із зустрічним позовом звернувся ОСОБА_1 , у якому просив визнати недійсними кредитний договір № 0 від 03.09.2007, укладений між ним та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі за текстом - АКІБ «УкрСиббанк» та Додаткові угоди № 1 від 27.01.2009 та № 2 від 25.03.2011 до нього, а також договір поруки № П-0 від 03.09.2007, укладений між АКІБ «УкрСиббанк», а з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 .

Також просив застосувати наслідки недійсності правочину та зобов`язати кожну сторону повернути те, що вона отримала за даним договором.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2019 року позови АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач, в особі представника ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, в частині відмови у задоволені позову АТ «УкрСиббанк» та постановити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалене із невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Так, в додатку № 2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» до додаткової угоди № 1 від 03.09.2007 року до Кредитного договору, яка була укладена з цим договором одночасно та додаткової угоди № 2 від 25.02.2011 року, додаткової угоди №2 від 25.02.2009 року додана наведена таблиця, в якій визначено сукупну вартість споживчого кредиту та реальну процентну ставку.

У висновку експерта підтверджено, що в Кредитному договорі належним чином зазначено сукупну вартість кредиту у вигляді розміру реальної процентної ставки та розрахунку абсолютного значення подорожчання кредиту.

Вказує, що реальна процентна ставка визначається із врахуванням всіх майбутніх грошових платежів позичальника за кредитом (як процентів по кредиту, так і платежів на користь третіх осіб) та точно дисконтує всі дані грошові платежі до чистої суми виданого кредиту.

Значення «реальна процентна ставка» відіграє інформативну роль у кредитних правовідносинах, оскільки завдяки цьому значенню споживач має дізнатись свої орієнтовні витрати протягом майбутніх кредитних відносин. Цим вона і відрізняється від процентної ставки по кредиту, яка є показником вартості користування позичальником лише кредитними коштами та визначає розмір доходу (суму коштів), який безпосередньо сплачується позичальником Банку за їх використання протягом всього часу користування кредитними коштами із певною періодичністю (зокрема, щомісячно). При цьому розмір процентної ставки за кредитом є необхідним для вирахування величини реальної процентної ставки.

Відтак вважає, що висновок суду першої інстанції стосовно визначення експертом у своєму висновку, що розмір реальної процентної ставки за кредитом більший, ніж розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, є неправильним та не відповідає обставинам справи.

Крім того вказує, що станом на 02.12.2015 року заборгованість ОСОБА_1 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 44 814,47 доларів США, а пеня -38 681,02 грн, з яких:

40 576,84 доларів США - заборгованість за основною сумою кредиту,

4 237,63 доларів США - заборгованість за процентами (платою) за користування кредитом,

22 361,70 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за основною сумою кредиту,

16 319,32 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами (платою) за користування кредитом.

Про стягнення заборгованості та пені за кредитним договором в даних розмірах Банком було зазначено у позові та додано розрахунок.

Позовні вимоги Банк не збільшував та просив стягнути суму заборгованості станом на 02.02.2015 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині без змін.

Відзив мотивовано тим, що суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що він позбавлений самостійно визначити розмір заборгованості відповідача та відмовив Банку у задоволенні позову.

Вказує, що звертаючись до суду з цим позовом Банк фактично змінив умови кредитного договору стосовно строку його дій у зв`язку з чим нарахування відсотків за користування кредитом на умовах укладених договором про надання кредиту після такого звернення з позовом до суду є неправомірним.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

З апеляційної скарги вбачається, що рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2019 року оскаржується АТ «УкрСиббанк» лише в частині відмови у задоволені первісного позову.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відмовляючи у задоволені первісного позову, суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність обставин, що мають значення для справи, оскільки вважав, що існують розбіжності у розрахунках наданих позивачем та висновком експертизи, а суд позбавлений самостійно визначити розмір заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 00 від 03.09.2007 року.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи не відповідає.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 03.09.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останньому надано кредитні кошти в сумі 90 000 доларів США строком повернення до 03.09.2014 року зі сплатою відсотків за використання кредиту в розмірі 11,80% річних, із цільовим призначенням для придбання нерухомості нежитлових приміщень підвалу № 19,19а,20,21,33,34,34а в літ. «А-10» загальною площею 152,0 м2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1. а.с. 7-14).

Згідно зазначеного договору позичальник ОСОБА_1 зобов`язався щомісячно, у встановлені договором строки згідно Графіку погашення кредиту, що є невід`ємною частиною кредитного договору, здійснювати повернення частин кредиту, а також сплачувати нараховані відсотки за його використання.

Пунктом 4.1. кредитного договору передбачено, що за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань за кредитним договором, зокрема строків повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплати пені в наступному порядку: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості визначена у іноземній валюті, пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи дату погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування, При цьому Банк може використати таке право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов`язання за цим договором.

Позичальник повинен сплатити пеню за цим договором за першою вимогою Банку.

Додатковою угодою № 1 від 27.01.2009 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 03.09.2007 змінено графік повернення кредиту (т. 1 а.с. 15-17).

Додатковою угодою № 2 від 25.02.2009 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 03.09.2007 змінено схему погашення кредиту та кінцевий термін повернення кредиту встановлено до 02.09.2016 (т. 1 а.с. 18-19).

Додатковою угодою № 2 від 25.03.2011 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 03.09.2007 змінено схему погашення кредиту та кінцевий термін повернення кредиту встановлено до 02.09.2019 (т. 1 а.с. 22-34).

Також п. 4.1 договору встановлено, що за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладено договір поруки № П-0 від 03.09.2007 із ОСОБА_2 , який відповідно до п.п. 1.1-1.5 договору зобов`язався відповідати перед Банком в тому ж обсязі, що і позичальник ОСОБА_1 за кредитним договором, зокрема, за повернення основної суми заборгованості, відсотків за використання кредиту, а також сплати пені та штрафних санкцій, встановлених договорами; відповідальність поручителя та позичальника є солідарною (т. 1 а.с. 20-21). .

Додатковою угодою № 2 від 25.03.2011 до договору поруки П-0 від 03.09.2007 ОСОБА_2 надав згоду забезпечувати змінене зобов`язання (т. 1 а.с. 22-34).

Як на підставу позовних вимог АКІБ «УкрСиббанк» вказувало на те, що в порушення умов укладеного між сторонами договору ОСОБА_1 не виконуються належним чином та в повному обсязі зобов`язання по поверненню належних до сплати частин кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом. Станом на 02.12.2015 загальний розмір заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 03.09.2007 відповідно до наданого розрахунку складає 44814,47 доларів США та нарахована пеня в сумі 38681,02 грн., з яких 40576,84 доларів США заборгованість за простроченим кредитом, 4237,63 доларів США заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом, 22361,70 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 16319,32 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Положеннями розділів 4 та 6 кредитного договору передбачені відповідальність сторін та порядок дострокового повернення кредиту за вимогою Банку.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Матеріали справи свідчать про те, що умовами кредитного договору від 03.09.2007 року № 0, з урахуванням додаткових угод, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 кінцевий термін повернення кредиту встановлено до 02.09.2019 року.

Позивач вказував про те, що зобов`язання за цим кредитним договором боржником належним чином не виконане, що відповідачами не спростовано.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Внаслідок неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, що відповідно до статті 1050 ЦК України надало банку право вимагати від позичальника дострокового погашення позики і сплати процентів.

Звернувшись з позовом АКІБ «УкрСиббанк» на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту.

Позивачем наданий розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 03.09.2007 року № 0.

З вказаного розрахунку убачається, що станом на 02.12.2015 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складає 44814,47 доларів США та пені в сумі 38681,02 грн., з яких 40576,84 доларів США заборгованість за простроченим кредитом, 4237,63 доларів США заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом, 22361,70 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 16319,32 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

Відповідно до ст. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається.

Правовими наслідками порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, згідно ст. 554 ЦК України, є солідарна відповідальність боржника та поручителя перед кредитором, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п. п. 1.1.-1.5 договору поруки поручитель зобов`язується відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, в тому числі за повернення суми боргу, відсотків за використання кредитних коштів, штрафних санкцій. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Причини невиконання позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору ніяким чином не можуть вплинути на виконання поручителем зобов`язань по договору поруки. Копія договору поруки як доказ надається (т. 1 а.с. 20-21).

Колегія суддів, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшла висновку про те, що станом на 02.12.2015 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складає 44814,47 доларів США та пені в сумі 38681,02 грн., з яких: 40576,84 доларів США заборгованість за простроченим кредитом, 4237,63 доларів США заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом, 22361,70 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 16319,32 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

При цьому, відповідачі не були позбавлені можливості давати пояснення по суті спору, висловлювати свої доводи, міркування та заперечення проти доводів і міркувань позивача під час розгляду справи.

Проте, належних та допустимих доказів, які б мали відношення до обставин, що входять до предмету доказування у справі, та істотне значення для правильного вирішення спору і спростовували б розрахунок заборгованості по кредитному договору, відповідачами до суду не надано.

Таким чином, солідарному стягненню з відповідачів підлягає сума заборгованості за кредитом в розмірі 44814,47 доларів США та пені в сумі 38681,02 грн., з яких 40576,84 доларів США заборгованість за простроченим кредитом, 4237,63 доларів США заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом, 22361,70 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 16319,32 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку, що вимоги позивача є недоведені належними доказами, оскільки документально не підтверджена заявлена позивачем сума заборгованості за кредитним договором.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції послався на дані встановлені висновком експертизи ХЕДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса № 24762 від 27.04.2018 року (т. 2 а.с. 144-174).

Так, згідно даного висновку, експертом було встановлено, що оформлення кредитного договору № від 03.09.2007 року не суперечить вимогам Постанови Правління Національного банку України від 10.07.2007 за № 168 та Закону України «Про захист прав споживачів» в частині надання даних стосовно розміру реальної процентної ставки за кредитом та розрахунку абсолютного значення подорожчання кредиту під час отримання, обслуговування та погашення кредиту.

Показник реальної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 03.09.2007, розрахований у відповідності до рекомендацій «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 за № 168, без урахування сукупних сплат, здійсненних ОСОБА_1 відповідно до додатку № 2 «Графік погашення платежів» до Додаткової угоди № 1 від 03.09.2007, становить 12,45%, з урахуванням сукупних сплат відповідно до додатку № 2 «Графік платежів» до додаткової угоди № 3 від 14.12.2012 становить 13,61%.

Розмір річної процентної ставки, встановлений п. 1.3 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 03.09.2007, не відповідає реальним процентним ставкам, розрахованим відповідно до додатку № 2 «Графік погашення платежів» до Додаткової угоди № 1 від 03.09.2007, та додатку № 2 «Графік платежів» до додаткової угоди № 3 від 14.12.2012; різниця між розрахованою відповідно до умов кредитного договору реальною процентною ставкою та розміром процентної ставки, зазначеним у п. 1.3 кредитного договору становить 0,6% та 1,81% відповідно.

У договорі про надання споживчого кредиту № 0 від 03.09.2007 року не наведено письмового попередження позичальника про наслідки валютних ризиків, зумовлених отриманням кредиту в іноземній валюті.

При цьому, інформація щодо показника абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі) у відповідності до рекомендацій «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 за № 168, зазначена у додатку № 2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 03.09.2007.

Експертом також встановлено, що в розрахунках, складених Банком, нарахування пені проводилось в валюті кредиту долари США щодо сум заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 03.09.2007, із подальшим наведенням в гривні на дати розрахунку.

Статтею 110 ЦПК України встановлено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Пунктом 1.2 Постанови правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (далі - Правила) встановлено, що ці правила регулюють порядок надання банками споживачу повної необхідної, доступної достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту, з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту.

Відповідно до пункту 3.1 Правил, банки зобов`язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

На Банки покладається також обов`язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3 Правил).

Умовами кредитного договору сторони погодили сплату відсотків за використання кредиту в розмірі 11,80% річних, доказів того, що заборгованість за кредитним договором в частині визначення відсотків за користування кредитом, розрахована в порушення умов кредитного договору матеріали справи не містять.

При цьому зазначена у висновку експерта «реальна процентна ставка за кредитом» збільшилась саме за рахунок супутних послуг та інших фінансових зобов`язань боржника (договір страхування, нотаріальне оформлення, тощо).

У наданому позивачем розрахунку заборгованості розмір процентної ставки за кредитом відповідає умовам кредитного договору.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, якими спростовується висновок суду першої інстанції, що суд позбавлений самостійно визначити розмір заборгованості ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту № 00 від 03.09.2007 року, оскільки заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а не висновком експертизи, який оцінюється на рівні з іншими доказами та не має для суду наперед встановленого значення (стаття 110 ЦПК України).

За таких обставин рішення суду першої інстанції відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 та п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в оскаржуваній частині, з ухваленням нового про задоволення первісного позову. .

Судові витрати розподіляються між сторонами за правилами 1, ч. 13 ст. 141, п.п. б, в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України.

З матеріалів справи убачається, що позивачем при звернені до суду з позовом було сплачено судовий збір у розмірі 16 606,92 грн, (т. 1 а.с. 1), а за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 24 910, 38 грн (т. 3 а.с. 111) , що загалом становить 41 517,30 грн, яка підлягає стягненню з відповідачів у рівних частках на користь позивача, тобто по 20 758,65 грн, з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, суд , --

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2019 року, в частині відмови у задоволені позову Акціонерного товариства «УкрСиббанк», скасувати і ухвалити нове.

Позов Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» () заборгованість за кредитним договором № 0 від 03 вересня 2007 року у розмірі 44 814 (сорок чотири тисячі вісімсот чотирнадцять) доларів США 47 (сорок сім) центів.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» () заборгованість по оплаті пені за кредитним договором у розмірі 38 681 (тридцять вісім тисяч шістсот вісімдесят одну) грн. 02 (дві) коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» () судовий збір по 20 758 (двадцять тисяч сімсот п`ятдесят вісім) грн. 65 (шістдесят п`ять) коп., з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук