СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. №759/22975/19

пр. №2/759/2183/20

06 жовтня 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Войтенко Ю.В.,

за участю секретаря Семененко В.С.,

представника позивача адвоката Ніцу І.Г.,

відповідача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою. В обґрунтування позову позивач зазначила, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02.10.2014 року був задоволений її позов до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою. Відповідно до даного рішення, суд встановив порядок користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 , виділивши у користування ОСОБА_3 ізольовану кімнату площею 10,5 кв.м., ОСОБА_1 ізольовану кімнату площею 13,3 кв.м., ОСОБА_2 ізольовану кімнату 17,3 кв.м., залишивши в загальному користуванні кухню, балкон, ванну кімнату, вбиральню, коридор, вбудовану шафу. Спірна квартира являється спільною частковою власністю позивача та відповідачів яким належить по 1/3 частині кожному та складається з житлової кімнати площею - 13,3 кв.м., житлової кімнати площею - 17,3 кв.м., житлової кімнати площею - 10,5 кв.м. В квартирі зареєстровані позивач разом з чоловіком та трьома неповнолітніми доньками: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, зареєстровані відповідачі ОСОБА_1 - мати позивачки, та ОСОБА_2 , разом з повнолітнім сином, яка являється рідною сестрою позивача. Сину відповідачки ОСОБА_2 належить на праві власності окреме житло. На даний час склалася ситуація при якій розмір житлової кімнати якою користується позивач не тільки не може задовольняти потреби позивача, її родини, в тому числі неповнолітніх дітей в той час як відповідачі користуються кімнатами значно більшою прощею, фактично проживаючи в них одні. У зв`язку з чим, позивач звернулась до суду на просить встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: виділити у користування ОСОБА_3 ізольовану кімнату розміром 17,3 кв.м., ОСОБА_1 ізольовану кімнату площею 13,3 кв.м., ОСОБА_2 ізольовану кімнату площею 10,5 кв.м., залишивши в загальному користуванні: кухню розміром - 8,0 кв.м., балкон - 2,2 кв.м., ванну кімнату - 2,7 кв.м., вбиральню - 1,4 кв.м., коридор - 15,6 кв.м., вбудовану шафу - 1,3 кв.м.

Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 17.12.2019 справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 21).

Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 30.06.2020 підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. При цьому, представник зазначив, що підставами для зміни встановленого порядку користування квартирою вказані в позову, зокрема, розмір житлової кімнати, якою користується позивач не може задовольняти потреби позивача та її родини. При цьому, зазначив, що позивач має намір повернутись і проживати у вказаній квартирі

Відповідачі позов не визнали, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснили, що визнають права позивача на частку у вказаній квартирі, окрім того, не заперечують і ніколи не заперечували, щоб позивач проживала у вказаній квартирі. Проте, вони заперечують щодо саме такого порядку користування квартирою, який просить встановити позивач. Пояснюючи це тим, що вони самостійно несли витрати на облаштування вказаної квартири, робили ремонт, купували меблі, облаштовували квартиру. При цьому. Позивач участі в цьому не приймала, комунальні послуги позивач також не сплачує, жодних витрат по утриманню своєї власності не несе. При цьому, кімната яку їй було виділено в користування є вільною, відповідачі нею не користуються, на відміну від кімнати, яку позивач просить виділити у вказаному позові, яку, наразі використовує для проживання відповідач ОСОБА_2 та її син. Вказують, що позивач жодного дня не проживала в квартирі, проте вони не заперечують проти проживання позивача у вказаній квартирі, в кімнаті, яка була виділена їй у користування згідно з рішенням суду.

Свідок ОСОБА_7 , який є сином відповідача ОСОБА_2 підтвердив, що позивач жодного дня в квартирі не проживала, нічого в квартиру не купувала, а також те, що за кошти відповідачів в квартирі були встановлені нові металопластикові вікна, покладено паркет, куплено шафи, поклеєно обої. Також зазначив, що за час його проживання у вказаній квартирі, в ній за кошти відповідачів неодноразово робився ремонт як з метою поліпшення умов проживання, так і з метою усунення аварійних поломок, як, наприклад, заміна сантехнічного обладнання.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_1 під присягою підтвердила, що позивач в квартирі ніколи не проживала, ремонт не робила.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердила, що позивач в квартирі не проживала, вказувала, що вони з ОСОБА_1 ніколи не були проти її проживання в квартирі. Підтвердила, що за цей час в квартирі неодноразово робився ремонт, участі в якому позивач не брала.

Заслухавши думку сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого висновку.

В судовому засіданні встановлено, що згідно з розпорядженням орану приватизації №919 від 02.12.2011 прохання наймача ОСОБА_1 про передачу квартири, в якій вона мешкає і яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 задоволено і передано вказану квартиру в приватну спільну власність (а.с. 6).

Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02.10.2014 позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Встановлено порядок користування жилим приміщення в квартирі АДРЕСА_1 виділено у користування ОСОБА_3 ізольовану кімнату площею 10,5 кв.м., ОСОБА_1 ізольовану кімнату площею 13,3 кв.м., ОСОБА_2 ізольовану кімнату площею 17,3 кв.м., залишивши в загальному користуванні: кухню, балкон, ванну кімнату, вбиральню, коридор, вбудовану шафу. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 7-8). При цьому, в судовому рішенні встановлено, що ОСОБА_3 є співвласником квартири АДРЕСА_1 якій належить на праві приватної власності 1/3 її частина, відповідачам ОСОБА_1 і ОСОБА_2 також на праві приватної власності належить по 1/3 її частині кожній.

Відповідно до технічного паспорту, квартира АДРЕСА_1 , розташована на 4 поверсі 10 поверхового будинку та складається з: 3 кімнат жилою площею 41,1 кв.м, у тому числі: 1-а кімната - 13,3 кв.м, 2-а кімната - 10.5 кв, мя, 3-тя кімната - 17,3 кв.м, кухні площею - 8,0 кв.м, ванної кімнати - 2,7 кв.м, вбиральні (поєднаної) - 1,4 кв.м, коридору -15,6 кв.м та вбудованої шафи - 1,3 кв. м. Квартира обладнана балконом площею 7,35 кв.м., лоджією площею 2,2 кв.м(а.с. 9).

За даними реєстру територіальної громади м.Києва, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , в квартирі зареєстровані: ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Непорушність права власності закріплено в ст. 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

За приписами ч.1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Порядок користування житловими приміщеннями у будинку, який належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у будинку.

Судом встановлено, що спірна квартира перебуває у спільній частковій власності сторін по справі, кожному з яких належить по 1/3 частині квартири. Житлова площа квартири складає 41,1 кв.м. Отже, ідеальна частка кожного співвласника в житловій площі складає 13,7 кв.м.

Позивач просить виділити собі у користування кімнату площею 17,3 кв.м, якою наразі користується ОСОБА_2 , ОСОБА_1 просить залишити в користуванні кімнату площею 13,3 кв.м, якою вона заразі користується, а ОСОБА_2 просить виділити у користування ізольовану кімнату площею 10, 5 кв. м, яка наразі є вільною, користування якою визначено за позивачем на підставі судового рішення.

Тобто, позивач просить виділити у спільне користування відповідачів кімнати меншої площі, ніж складає їх спільна частка житлової площі в спільній власності. При цьому, у своє користування позивач просить виділити найбільшу кімнату 17, 3 кв.м, що також не відповідає розміру її частки.

Окрім того, суд бере до уваги, що рішення Святошинського районного суду м.Києва від 02.10.2014 приймалось за позовом ОСОБА_3 , яка сама запропонувала виділити в її користування кімнату розміром 10,5 кв.м. Рішення набрало законної сили. Нових обставин. Які могли б сприяти зміні встановленого порядку користування позивачем не вказано.

Таким чином, враховуючи розмір житлової площі, яка припадає на кожного із співвласників, суд доходить висновку, що виділення у відособлене користування кожному з них частини квартири, яка б відповідала їх ідеальним часткам не вбачається можливим, запропонований позивачем варіант не відповідає вимогам законодавства та порядку фактичного користування квартирою та призведе до порушення прав інших співвласників щодо володіння та користування квартирою, відповідачі не погоджуються на зменшення їхньої частки у праві користування квартирою, а тому встановити новий порядок користування спірним житловим приміщенням у судовому порядку неможливо.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З викладеного, керуючись ст.ст. 1-19, 23,76-113, 128-132, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Сторони мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даної копії рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 16.10.2020.

Суддя Ю.В. Войтенко