П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2020 року м. Київ

Справа № 754/3473/20

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 03 серпня 2020 року у складі судді Таран Н. Г. у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду,

Справа № 754/3473/20
№ апеляційного провадження:22-ц/824/14830/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Таран Н. Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду.

Позовна заява мотивована тим, що вироком Деснянського районного суду міста Києва від 20 липня 2018 року позивача визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 289 КК України та призначено йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі без конфіскації майна. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 289 КК України та призначено йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі без конфіскації майна. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в дохід держави процесуальні витрати: в сумі 494,35 грн - вартість проведення товарознавчої експертизи. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 10 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, тобто з кожного по 5 000,00 грн.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року вирок Деснянського районного суду міста Києва від 20 липня 2018 року скасовано, кримінальне провадження закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення їх винуватості у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 289 КК України, і вичерпанням можливості їх отримати.

Фактично під слідством, арештом та судом позивач перебував з 02 листопада 2017 року, коли йому було повідомлено про підозру в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 289 КК України і обрано запобіжний захід арешт і весь час позивач утримувався в Київському слідчому ізоляторі по 06 березня 2019 року. Тому, загальний строк перебування позивача під слідством, арештом та судом становить 16 місяців 4 дня.

ОСОБА_1 до арешту позивач працював в ТОВ «ЄваоАква» на посаді вантажника і його посадовий оклад становив 7 000,00 грн. Втрати за не отриману заробітну плату в період з 02 листопада 2017 року по 06 березня 2019 року становлять 112 000,00 грн.

ОСОБА_1 просив відшкодувати спричинену йому моральну шкоду в розмірі 75568,00 грн та 112000,00 грн компенсації втраченого заробітку, а всього 187568,00 грн за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його ім`я.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 20березня 2020 року відкрито провадження у цій справі та призначено розгляд цієї справи у порядку загального позовного провадження.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 03 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду задоволено.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у якості компенсації втраченого заробітку 112 000,00 грн та на відшкодування моральної шкоди 75 568,00 грн, а всього стягнуто - 187 568,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив факт перебування позивача під слідством та судом з 02 листопада 2017 року по 06 березня 2019 року, що становить 16 місяців 4 дня, зробив висновок про наявність підстав покладення на Державну казначейську службу України обов?язку, по відшкодуванню моральної шкоди та втраченого заробітку відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

30 жовтня 2020 року Державна казначейська служба України подала до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд міста Києва апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 03 серпня 2020 року та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у суду не було правових підстав на стягнення коштів з Державної казначейської служби України. Судом не правильно застосовано Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Рух апеляційної скарги та матеріалів справи

10 листопада 2020 року матеріали цивільної справи № 754/3473/20 надійшли до Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 10 листопада 2020 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року відкрито апеляційне провадження у цій справі.

Копію ухвали про відкриття провадження разом з копіями апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами надіслано учасникам справи і встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу тривалістю п`ять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, оскільки ціна позову у даній справі становить 187568 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 027,00 грн х 100 = 202 700,00 грн).

Доводи інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позиція Київського апеляційного суду

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що хвалою Деснянського районного суду міста Києва від 02 листопада 2017 року задоволено клопотання слідчого СВ Деснянського УП ГУНП в місті Києві Сизоненка І.В. про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_1 . Застосовано до ОСОБА_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб. Строк тримання під вартою рахувався з 02 листопада 2017 року.

Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 20 липня 2018 року позивача визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 289 КК України та призначено йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі без конфіскації майна. ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 289 КК України та призначено йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі без конфіскації майна. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в дохід держави процесуальні витрати: в сумі 494,35 грн - вартість проведення товарознавчої експертизи. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 10000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, тобто з кожного по 5000,00 грн.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року вирок Деснянського районного суду міста Києва від 20 липня 2018 року скасовано, кримінальне провадження закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення їх винуватості у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 289 КК України, і вичерпанням можливості їх отримати.

Постановою Верховного Суду від 21 січня 2020 року ухвалу Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Фактично під слідством, арештом та судом позивач перебував з 02 листопада 2017 року, коли йому було повідомлено про підозру в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 289 КК України і обрано запобіжний захід арешт і весь час позивач утримувався в Київському слідчому ізоляторі по 06 березня 2019 року.

Відповідно до довідки ТОВ «ЄвроАква» від 16 березня 2018 року позивач працював в ТОВ «Євро Аква» на посаді вантажника з 12 червня 2017 року. Його щомісячна заробітна плата становила 7000,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив факт перебування позивача під слідством та судом з 02 листопада 2017 року по 06 березня 2019 року, що становить 16 місяців 4 дня, зробив висновок про наявність підстав покладення на Державну казначейську службу України обов?язку, по відшкодуванню моральної шкоди та втраченого заробітку відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. На відміну від позивача, відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Відповідно до статті 51 ЦПК України, чинної на час ухвалення рішення, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).

При вирішенні спору про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам необхідно виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Отже, належним відповідачем у цій справі є держава, яка повинна брати участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади (дії якого призвели до завдання позивачу шкоди), проте у цій справі Державна казначейська служба України, яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює лише списання коштів з державного бюджету, є єдиним відповідачем.

Вказаний правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, провадження № 12-110гс18, від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, провадження 14-515цс19, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 591/5911/17, від 23 вересня 2020 року у справі № 626/608/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 646/1806/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 340/451/18, від 26 лютого 2020 року у справі № 366/2026/18, від 11 березня 2019 року у справі № 629/795/19 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 610/3221/19-ц.

Відповідно до ч.5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Проте в порушення вимог наведеної правової норми суд першої інстанції не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, а суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду позбавлений процесуальної можливості здійснювати залучення до участі у справі співвідповідачів.

Вказане має важливе значення для правильного вирішення спору, оскільки, залучивши до участі у справі лише Державну казначейську службу України, яка є органом, що здійснює тільки списання коштів з державного бюджету, і не залучивши органи, дії яких, за твердженням позивача, призвели до завдання йому моральної та матеріальної шкоди, суд не встановив всіх фактичних обставин справи, які необхідні для визначення розміру відшкодування цієї шкоди. Державна казначейська служба України таких дій відносно позивача не вчиняла, тому й об`єктивно не могла надати пояснення з приводу обставин, викладених у позові.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має правоскасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з пунктом 4 частиною третьою статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Враховуючи наведене, та відсутність процесуальної можливості в апеляційного суду здійснювати залучення до участі у справі співвідповідачів, Київський апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення Деснянського районного судуміста Києва від 03 серпня 2020 року з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду, оскільки не може бути залишено в силі судове рішення, яке ухвалено з порушення норм процесуального права.

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини сьомої статті 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За правилом пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви з підстав, передбачених пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», судові витрати, понесені Державної казначейської службою України за подання апеляційної скарги в розмірі 2 813,52 грн слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити.

Рішення Деснянського районного судуміста Києва від 03 серпня 2020 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду відмовити.

Судові витрати понесені Державною казначейською службою України у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 813,52 грн компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна