Справа № 661/4324/18
Провадження № 2/661/225/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

03 лютого 2020 року

Новокаховський міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді - Бойко М.Є.,

за участю секретаря судового засідання - Антоненко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в місті Нова Каховка, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 р. АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 08.02.2010 року, укладеним між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 , в сумі 26138,83 грн., яка утворилась станом на 20.09.2018 року, посилаючись на порушення боржником своїх зобов`язань.

11.12.2018 р. судом було ухвалено заочне рішення у справі про задоволення вищезазначених позовних вимог.

09.10.2019 року від представника відповідача адвоката Грицак О.С. до суду подано заяву про скасування заочного рішення від 12.11.2018 року, оскільки відповідач з цим рішенням не погоджується з наступних підстав: ОСОБА_1 не був присутнім в судовому засіданні, в зв`язку з тим, що жодної судової повістки він не отримував, а тому був позбавлений можливості прибути та надати заперечення на позов, ознайомитись з матеріалами справи. Про наявність вказаного рішення суду він дізнався лише в вересні 2019 року - після відрахування з його пенсійної виплати грошових коштів. Отримавши рішення від 11.12.2018 року в архіві суду 03.10.2019 року, він одразу звернувся до суду із заявою про його перегляд. Крім того, адвокат Грицак О.С. зазначила, що відповідач має докази для підтвердження своїх заперечень проти позову.

Представник позивача 26.11.2019 року надала відзив на заяву про перегляд заочного рішення, в якому остання заперечувала щодо перегляду заочного рішення від 11.12.2018 року, посилаючись на невідповідність дійсності обставин, зазначених відповідачем.

Ухвалою суду від 04.12.2019 р. заочне рішення від 11.12.2018 року було скасовано та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

16.12.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 08.02.2010 року, в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача на підставі відсутності належних доказів на їх підтвердження, а саме: первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення саме ОСОБА_1 , що унеможливлює розрахувати строк позовної давності договору кредиту. Також зазначила, що відповідач просить стягнути з ОСОБА_1 проценти за користування кредитом, але їх розмір збільшувався протягом часу в односторонньому порядку, що є порушенням прав споживача; крім того, відповідно правових висновків, викладених у постанові Великої Палати ВС від 03.07.2019 року по справі №342/180/17, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме цей Витяг з Тарифів та Умов банку розумів відповідач та погодився з ними.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, подала письмову заяву про розгляд справи в її відсутність. Крім того, 22.01.2020 до суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача зазначила, що АТ «ПриватБанк» звернувся з позовом до суду в межах встановленого закону строку та нарахування всіх відсотків та штрафних санкцій було проведено відповідно до закону. Відповідач був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, користувався кредитним коштами, отримував за кредитним договором б/н від 08.02.2010 р. кредитні картки, строк дії останньої №692371 - до березня 2018 року, частково сплачував заборгованість за договором, а тому усвідомлював характер і наслідки невиконання договірних зобов`язань. Відповідачу були відомі і зрозумілі умови договору, тарифи банку. Також, стосовно одночасного стягнення пені та штрафів представник позивача вказала, що вони є не окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій, у межах одного виду відповідальності. Заборона на одночасне застосування пені та штрафу прямо не випливає із закону або із суті відносин сторін, дозволяє здійснювати відповідне врегулювання у договорі. Щодо посилання відповідачем на постанову Великої Палати ВС від 03.07.2019 року по справі №342/180/17, то позивач вважає їх безпідставними, оскільки відсутність підпису боржника на відповідних Тарифах, Умовах та правилах, на його думку, не свідчить про неукладеність договору, а суть договору приєднання і полягає в тому, що умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду з ними. Відповідач, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та, здійснюючи часткове погашення заборгованості, як вважає позивач, висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Крім того, до матеріалів справи долучено : наказ про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг, довідку щодо виданих кредитних карток відповідачу, виписку по рахунку, що підтверджує усвідомлення ОСОБА_1 своїх обов`язків щодо повернення кредиту та внесення плати за його користування. Всі вказані документи підтверджують чинність редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, а також укладення саме кредитного договору та його подальше виконання, а не лише його звернення з метою подальшого укладення договору., що підтверджується випискою з карткового рахунку ОСОБА_1 , яка відповідно до п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України є регістром аналітичного обліку. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість у зазначеному розмірі 26138,83 грн. .

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник відповідача адвокат Грицак О.С. також в судове засідання не з`явилась, при цьому надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову заперечувала з підстав, зазначених у її відзиві.

Дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено судом, 08.02.2010 року, між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений договір № б/н шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки .

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк також додав довідку про умови використання кредитних карт «Універсальна» та «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 20.09.2018 року дорівнює 26138,83 грн. та складається з: 13525,73 грн. відсотків за користування кредитом , 12933,67 грн. пені, 500,00 грн. штрафу(фіксована частина) та 1220,00 грн.- штрафу(процентна складова) відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 08.02.2010 році заповнено Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та довідку про умови кредитування, що ним не заперечується.

Своїм підписом відповідач засвідчив, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг, в яких зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом 2,5% на місяць, розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця наступного за звітним порядок нарахування пені та розмір штрафів.

Отже, між сторонами виникли кредитні правовідносини внаслідок приєднання до умов банку та таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України.

За умовами укладеного кредитного договору, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 7000 грн на платіжну картку зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно з умовами договору ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, шляхом внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним.

При цьому позичальник дав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється рішенням банку та він дає банку право в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Карта діє до останнього дня місяця, указаного на лицьовій стороні карти (п. 2.1.1.12.4). Відповідно до даних довідки про зміну умов кредитування та обслуговування картки ОСОБА_1 , вбачається, що зміна процентної ставки за карткою проводилась 01.09.2014 року на 34,8% річних, а з 01.04.2015 року на 43,20 %. Строк дії останньої картки відповідача спливав у березні 2018 року.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Із письмових пояснень представника АТ КБ «ПриватБанк», наданих суду, вбачається, що заборгованість за процентами банку нараховувалась за ставкою з лютого 2010 року 30% річних, з вересня 2014 року за ставкою 34,8%, а з квітня 2015 року за ставкою 43,2 %, разом з тим, позивачем не доведено, що з відповідачем були погоджені вказані зміни умов щодо підвищення процентної ставки, а смс-повідомлення не є тому належним підтвердженням.

Оскільки термін діє картки сплив у березні 2018 року, а прострочена заборгованість по кредиту виникла відповідно до наданого позивачем розрахунку ще 14.05.2016 року (дати невнесення відповідачем чергового платежу, оскільки платіж від 21.09.2017 року, як встановлено судом, був списаний банком автоматично), розмір відсотків складає 1152,40 гривні (30% /365*686 днів* тіло кредиту). Таким чином, розмір заборгованості за процентами станом на 31 березня 2018 року (останній день дії картки) складає 1152,40 грн, що відповідачем не спростовано.

Враховуючи зазначене, вимоги АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з ОСОБА_1 на його користь заборгованості за процентами за користування кредитом за договором від 08.02.2010 року № б/н підлягають частковому задоволенню, у розмірі 1152,40 грн..

Крім того, довідкою про умови кредитування з використання кредитної карти «Універсальна, 55 днів льготного періоду», яка підписана позичальником 08.02.2010 року передбачено сплату неустойки у вигляді пені за несвоєчасне погашення заборгованості, а також штрафів у вигляді фіксованої суми та процентної складової від суми заборгованості.

Таким чином сторони обумовили у письмовому вигляді сплату неустойки за невсвоєчасне погашення заборгованості.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

При цьому при вирішенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд керується наступним.

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

З довідки про умови кредитування від 08.02.2010 року, вбачається, щоза кредитним договором передбачено застосування пені, як виду цивільно-правової відповідальності та передбачена сплата штрафів, як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, передбачена сплата відповідачем штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

В даному випадку пеня двух видів і два різних види штрафів, нараховані в один і той же період, на переконання суду, є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідачки пені за прострочене зобов`язання у сумі 12933,67 грн. та пені за несвоєчасність сплати боргу не підлягають задоволенню, оскільки за цей же період суд вважає необхідним і обґрунтованим стягнути з неї штрафи (фіксовану частину та процентну складову) .

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за користування кредитом відповідно договору від 08.02.2010 року б/н , яка виникла станом на 20.09.2018 року у розмірі 2873,30 грн. та складається з: 1152,40 грн. заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом, а також штрафів: 500,00 грн штраф (фіксована частина), 1220,90 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню також судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в сумі 193,69 гривень .

На підставі ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 280-282, 289, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , заборгованість за кредитним договором б/н від 08.02.2010 року у розмірі 2873,30 грн., яка складається з: 1152,40 грн. заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом, а також штрафів: 500,00 грн штраф (фіксована частина), 1220,90 грн. штраф (процентна складова) та судові витрати за сплату судового збору в розмірі 193,69 гривень, а всього 3066,99 (три тисячі шістдесят шість грн. 99 коп.) гривень.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляція безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а при оголошенні судом вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07.02.2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ознайомитись з текстом судового рішення в електронній формі сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://court.gov.ua/fair/sud2117.

Суддя М. Є. Бойко