Постанова

Іменем України

29 січня 2020 року

м. Київ

справа № 6-5304/11

провадження № 61-46221св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»,

боржник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 липня 2018 року у складі судді Яременко І. В. та на постанову Апеляційного суду Черніговської області від 12 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Шитченко Н. В., Висоцької Н. В., Мамонової О. Є.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У травні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», товариство) звернулося до суду із заявою про заміну первісного стягувача Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»(далі - ПАТ «Альфа-Банк») на його правонаступника - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» у виконавчому

листі № 6-5304/11, виданому 11 листопада 2011 року Новозаводським районним судом міста Чернігова на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 01 липня 2010 року у цивільній справі № 1010-4/102/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 278 941,62 грн та судових витрат.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 липня 2018 року заяву ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» задоволено. Замінено стягувача з ПАТ «Альфа-Банк» на ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» у виконавчому листі № 6-5304/11.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що 26 вересня 2016 року ПАТ «Альфа-Банк», яке є стягувачем у виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором, відступило заявнику свої права грошової вимоги за зобов`язаннями боржника за кредитним договором від 22 травня 2008 року.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 12 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заявлених вимог ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У жовтні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди порушили принцип верховенства права в аспекті забезпечення «права на суд» на «публічне слухання», апеляційний суд розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 за наявності клопотання про відкладення розгляду справи, мотивованого поважністю причин неявки в судове засідання, заявник не отримував відзиву на апеляційну скаргу.

Заявник вважає, що суд першої інстанції, зазначаючи в судовому рішенні про те, що товариством помилково вказано неправильний номер виконавчого провадження, тим самим вийшов за межі заявлених вимог, якими є саме заміна сторони виконавчого провадження, не врахував, що у заяві товариства йшлося про заміну стягувача у справі №751/5697/17, яка стосувалася неправомірних дій посадових осіб державної виконавчої служби.

На думку заявника, суди не врахували, що: товариство не подало доказів про укладення кредитного договору між відповідачем та первісним стягувачем, розміру заборгованості; відповідно до вимог статей 516-518 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, а відповідно має право не виконувати свого обов`язку перед новим кредитором до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні; новий кредитор не надав боржнику доказів про заміну кредитора та виникнення між сторонами договірних відносин; спір з приводу повернення кредиту, наданого в іноземній валюті має публічно-правове значення, а тому відповідно до положень Закону України «Про третейські суди» не підлягав вирішенню третейським судом.

Як стверджує заявник, суди також не врахували, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 07 травня 2013 року скасована постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2014 року, а відповідно до статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред`явлення до виконання судових рішень встановлено протягом року, з наступного дня після набрання рішення законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його постановлення, виконавче провадження закрите, а виконавчий лист повернутий стягувачу.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Частиною першою статті 402 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що усуді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Судами встановлено, що ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 листопада 2011 року задоволена заява ПАТ «Альфа-Банк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнській фінансовий союз» від 01 липня 2010 року у справі № 1010-4/102/10 за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 490071202.

26 вересня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладений договір факторингу № 2016-3АБ/ДГ, відповідно до умов якого, клієнт (ПАТ «Альфа-Банк») відступає фактору (ТОВ «ФК «Довіра та гарантія») право вимоги за кредитами, у тому числі і щодо боржника ОСОБА_1 (а. с. 56).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій) у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із змісту цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

За вказаних обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Крім того, стаття 442 ЦПК України є імперативною нормою, оскільки у ній визначено правило поведінки, а саме право замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Задовольняючи заяву ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором факторингу є правонаступництвом, і правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження. Заміна сторони виконавчого провадження внаслідок відступлення права вимоги до боржників можлива як під час виконання судового рішення, так і поза межами виконавчого провадження.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , як на підставу скасування рішення суду апеляційної інстанції вказує на те, що апеляційний суд порушив його право на участь у судовому засіданні, необґрунтовано відмовивши у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку зі знаходженням останнього на лікуванні (а. с. 154).

Верховний Суд не погоджується з вказаним твердженням з огляду на таке. До початку судового засідання ОСОБА_1 надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою і необхідністю стаціонарного лікування. Проте жодних доказів на підтвердження причин неможливості своєї явки заявник апеляційному суду не надав. З урахуванням того, що згідно з пунктами 5, 6 частини першої статті 183 ЦПК України клопотання має містити не лише певні підстави, а й докази на підтвердження заявлених обставин, апеляційний суд не мав підстав визнати причин неявки скаржника поважними та задовольнити відповідне клопотання.

За змістом частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється з повідомленням учасників справи. Відповідно до частини другої статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників про дату час та місце судового засідання, якщо їх явка не є обов`язковою. ОСОБА_1 був обізнаний про час та місце судового розгляду, про що свідчить зміст заявленого клопотання, а його явка в судове засідання до апеляційного суду відповідно до наведених вище норм ЦПК України не є обов`язковою.

Заявник також не виклав обставин, які б свідчили, що наслідком розгляду апеляційним судом справи за його відсутності є неповнота та неправильність вирішення спірного питання по суті.

Отже, Верховний Суд відхиляє доводи заявника про порушення його права на справедливий суд у розуміння статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заявник посилається на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення про задоволення заяви ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», вийшов за межі заявлених вимог. Вказані доводи касаційної скарги Верховний Суд відхиляє з огляду на те, що суди правильно з`ясували обставини справи у межах відповідного предмету розгляду, яким є вимоги про заміну первісного стягувача ПАТ «Альфа-Банк» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» у виконавчому листі

№ 6-5304/11, виданому 11 листопада 2011 року Новозаводським районним судом міста Чернігова на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 01 липня 2010 року у цивільній справі № 1010-4/102/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 278 941,62 грн та судових витрат.

Необґрунтованими є доводи заявника про те, що товариство не подало доказів про укладення кредитного договору між відповідачем та первісним стягувачем, розміру заборгованості, доказів про заміну кредитора та виникнення між сторонами договірних відносин, оскільки у цій справі не вирішується спір щодо стягнення суми заборгованості за кредитним договором, а питання про заміну стягувача у порядку правонаступництва.

Не заслуговують на увагу і доводи заявника про те, що спір щодо повернення кредиту, наданого в іноземній валюті, має публічно-правове значення, а тому відповідно до положень Закону України «Про третейські суди» не підлягав вирішенню третейським судом. Питання про надання дозволу на виконання рішення третейського суду вирішено у встановленому законом порядку судом і таке рішення набрала законної сили.

Верховний Суд також відхиляє доводи заявника, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 07 травня 2013 року скасована постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2014 року, а виконавчий лист повернутий стягувачу, оскільки у разі відступлення права вимоги заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За наслідками розгляду касаційної скарги встановлено, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Отже, відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, оскільки відсутні підстави для скасування судових рішень.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 липня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 12 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний