Справа №333/2147/20
Провадження №2/333/1597/20
рішення
04 листопада 2020 року м.Запоріжжя
Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Тучкова С.С., за участю секретаря судового засідання Шелесько Ю.О., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Панченка Б.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, цивільну справу №333/2147/20 за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (послугу з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води), -
30.04.2020 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив збільшив позовні вимоги, до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, яка виникла за період з 01.10.2014 року по 31.01.2020 рік, у розмірі 22 338,80 гривень, та судові витрати у розмірі 2102,00 гривні, посилаючись на те, відповідно до вимог діючого законодавства України Концерн «Міські теплові мережі» неодноразово вживав заходів щодо укладення між ним та відповідачами договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, однак відповідачі на ці пропозиції не відгукнулися, зі свого боку також не ініціювали укладення договору. Не дивлячись на відсутність письмово укладеного договору, Концерн «Міські теплові мережі» здійснював за вказаний період надання відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 відповідних послуг, які відповідачами споживались без будь-яких заперечень щодо їхньої якості. На підставі цього позивач вважає, що між ним та відповідачами склалися фактичні договірні відносини, проте відповідачі неналежним чином виконують зобов`язання з оплати наданих їм послуг, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, про стягнення якої просить позивач.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2020 року відкрито провадження по справі, призначений її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті справи.
13.07.2020 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Панченка Б.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
25.08.2020 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Панченка Б.М. надійшло клопотання про застосування строків позовної давності.
03.11.2020 року до суду від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідачів заборгованість за комунальні послуги, яка виникла за період з 01.10.2014 року по 31.01.2020 рік, у розмірі 22 338,80 гривень, та судові витрати у розмірі 2102,00 гривні.
Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 будучи повідомленими судом належним чином про час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явилися і не повідомили суд про причини неявки, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надавали.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги, з урахуванням заяви про їх збільшення, підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі. З приводу збільшення позовних вимог суду пояснила, що відділом державної виконавчої служби на виконання судового наказу виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя від 11.11.2014 року по справі № 333/8200/14-ц з відповідачів у період з січня 2018 року по грудень 2018 рік були стягнуті кошти у розмірі 4 353,42 гривні, тому сума яка відображена в наданому до суду розрахунку у розмірі 4 353,42 гривні не є оплатою за період заявлений у позовній заяві.
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Панченко Б.М. проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов, просив суд при ухваленні рішення застосувати позовну давність до вимог позивача. В обґрунтування заперечень проти вимог зазначив, що будь-яких обґрунтувань позовна заява не містить, довідка щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та розрахунок заборгованості, які долучені до матеріалів справи підписані фахівцем договірного відділу ОСОБА_6 , яка перевищує свої повноваження, тому надані документи є недопустимими доказами. Крім того, вважає, що позовна заява підписана не уповноваженою особою, згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, яку надав позивач разом з позовною заявою, є ОСОБА_7 , будь-яких законних відомостей щодо повноважень ОСОБА_1 з матеріалів справи не вбачається.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 по 1/4 частині кожному (а.с. 11).
Особовий рахунок в Концерні «Міські теплові мережі» відкритий на ім`я ОСОБА_3 за № 115310292.
Як зазначено позивачем у позові, і що не спростовано відповідачами належними та допустимими доказами, у період з 01.10.2014 року по 31.01.2020 року за вказаною адресою Концерном «Міські теплові мережі» були надані, а відповідачами по справі спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Однак, сплату спожитих послуг за вказаний період відповідачі належним чином не здійснювали, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 22 338,80 гривень, що підтверджується відповідними розрахунками.
Відповідачами будь-яких доказів на підтвердження сплати спожитих послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за вищевказаний період суду не надано.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Правовідносини між позивачем та споживачем з приводу надання-отримання послуг з централізованого опалення регулюються ЗУ «Про теплопостачання», ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» та іншими нормативно-правовими актами України.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Правилами та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІVвід 24.06.2004 року передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між виконавцем та споживачем відповідного договору.
Пунктом 8 Правил встановлюється, що послуги надаються споживачам згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Згідно ст.19 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем.
Відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 цього Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.
Згідно п. 3 ч.2 ст. 21 Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Статтею 64 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї наймача, що проживають спільно з ним, несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з договору найму житлового приміщення.
Відповідно до ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги», пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 встановлено право споживача на зменшення розміру плати за відповідні послуги в разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).
Як роз`яснено у листі Державної житлово-комунальної інспекції Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 02 листопада 2010 року № 23/4883, оплата послуг з теплопостачання здійснюється з моменту набуття права на квартиру, оскільки ця послуга надається незалежно від наявності мешканців у квартирі (в разі відсутності технічної можливості відключення квартири від мереж централізованого теплопостачання).
Таким чином, непроживання відповідачів у квартирі в період нарахування сум за комунальні послуги, не звільняє їх від обов`язку сплачувати надані послуги з централізованого опалення, оскільки вартість таких послуг залежить не від кількості осіб, які проживають в квартирі, а від площі опалення.
Відповідачами будь-яких доказів про повідомлення позивача про тимчасове не проживання в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та про зменшення розміру плати за послуги гарячого постачання та центрального опалення суду не надано.
У зв`язку із цим, суд критично ставиться до твердження представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Панченка Б.М., з приводу фактичного непроживання відповідачів за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вони на правовідносини між сторонами не впливають.
Отже, суд дійшов висновку, що відповідачі, як співвласники квартири несуть солідарний обов`язок із сплати за комунальні послуги, надані Концерном «Міські теплові мережі».
З приводу пояснень представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Панченка Б.М., щодо неналежного підписанта поданої позовної заяви, суд дослідивши матеріали справи, вважає доводи представника відповідача необґрунтованими, оскільки згідно довіреності № 784/20-19 від 27.03.2020 року, яка міститься в матеріалах справи, Концерн «Міські теплові мережі» в особі генерального директора Грека О.С., уповноважив члена виконавчого органу Правління, юрисконсульта відділу договірної та претензійно-позовної роботи ОСОБА_1 представляти інтереси позивача, в тому числі підписувати та пред`являти від імені Концерну «Міські теплові мережі» позовні заяви.
Крім того, суд критично ставиться до твердження представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Панченка Б.М., щодо недопустимості наданих до суду доказів, а саме: довідки щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та розрахунку заборгованості, які долучені до матеріалів справи та підписані фахівцем договірного відділу ОСОБА_6 , оскільки будь-якого іншого контр розрахунку відповідачами по справі та представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Панченком Б.М. суду надано не було, тому суд приймає до уваги надані до суду довідку та розрахунок заборгованості, як належні.
Також, представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Панченком Б.М. було надано письмове клопотання про застосування позовної давності, оскільки вважає, що Концерн «Міські теплові мережі» просить стягнути заборгованість, яка перевищує суму за три роки.
Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 (три) роки.
Відповідно до ст. 267 ч.ч. 3, 4 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Згідно з п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
Оскільки, між сторонами договору про надання послуг заключено не було, суд виходить з загальних Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630.
В судовому засіданні встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за комунальні послуги, яка виникла за період з 01.10.2014 року по 31.01.2020 рік, у розмірі 22 338,80 гривень. Вимоги позивача про стягнення заборгованості за надані послуги з 01.04.2017 року заявлені в період трьохрічного строку позовної давності.
Згідно наданому позивачем розрахунку за період з 01.10.2014 року по 31.01.2020 рік у відповідачів перед позивачем виникла заборгованість за надані послуги у розмірі 22 338,80 гривень. В судовому засіданні встановлено, що часткові оплати здійсненні у період з січня 2018 року по грудень 2018 рік у розмірі 4 353,42 гривні, це стягнуті кошти відділом державної виконавчої служби на виконання судового наказу виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя від 11.11.2014 року по справі № 333/8200/14-ц, а тому вони не є оплатою за період заявлений у позовній заяві. Будь-яких доказів на спростування того, що дані кошти були сплачені саме на виконання вищезазначеного судового рішення суду надано не було. Крім того, у судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Панченко Б.М. підтвердив факт примусового списання коштів у розмірі 4 353,42 гривні саме на виконання вищевказаного рішення суду.
Враховуючи, що доказів переривання строків позовної давності суду надано не було, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за період з 01.10.2014 року по 31.03.2017 рік виходять за межі трирічного строку позовної давності, а тому в цій частині підлягають залишенню без задоволення.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати по справі становлять 2102,00 гривні - судовий збір, який було сплачено позивачем при пред`явленні позовної заяви до суду. Однак, враховуючи, що позов задоволено частково на суму 12 535,83 гривень, то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі по 294,89 гривні з кожного.
Керуючись ст.ст. 526, 610, 611, 625, 714 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року, ч.4 ст. 223, ст.ст. 10-13, 77-80, 141, 263-265 ЦПК України, суд
Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (послугу з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води), задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 04.11.2020 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя С.С. Тучков