Провадження № 22-ц/801/1686/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 рокуСправа № 127/31277/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Медвецького С. К.,

суддів: Міхасішина І. В., Шемети Т. М.,

учасники справи:

позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 127/31277/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2020 року ухвалене у складі судді Медяної В. Л. у залі суду, повне судове рішення складено 16 червня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.

Позовна заява мотивована тим, що 19 квітня 2016 року близько 21 год. 55 хв. на автомобільній дорозі Лука Барська - Ямпіль, 15 км 900 м сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участі двох автомобілів: Audi A6, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 та Citroen Jumpy, державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 .

У результаті вказаного ДТП пошкоджено автомобіль «Citroen Jumpy» державний номерний знак НОМЕР_2 , власникові якого завдано матеріальної шкоди.

Вина ОСОБА_1 в скоєнні даного ДТП підтверджується постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 серпня 2016 року, постановою про закриття кримінального провадження від 30 червня 2016 року та довідкою №90173698 про ДТП.

На дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 застрахована не була.

Зазначена вище шкода відповідачем (винуватцем ДТП) потерпілій особі ОСОБА_2 відшкодована не була.

У зв`язку з настанням страхового випадку, відповідно до наказу №10473 від 29.12.2016 та вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому в розмірі 48 530,65 грн, а також особам, які надавали послуги з визначення розміру шкоди у розмірі 1 300 грн.

За наведених обставин, позивач просив стягнути з відповідача шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу, у розмірі 51 130,65 грн, а також судові витрати у розмірі 1 762,00 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу на відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою потерпілій особі страхового відшкодування у розмірі 48 530, 65 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, відповідач не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому у відповідності до положень статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у повній мірі виплаченого відшкодування.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат пов`язаних із послугами по врегулюванням спорів, суд першої інстанції зазначив, що такі витрати не передбачені чинним законодавство і вони не віднесені до фактичних витрат, що були сплачені потерпілому.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У серпні 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 10 серпня 2020 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Міхасішин І. В., Шемета Т. М.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 вересня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано позивачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами на 20 жовтня 2020 року.

Розгляд справи призначений на 20 жовтня 2020 року відкладено на 27 жовтня 2020 року, у зв`язку із проходженням головуючим суддею Медвецьким С. К., підготовки у Національній школі суддів України.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі заявник указував на те, що судом першої інстанції неповно досліджено докази у справі та неправильно здійснено їх оцінку, зокрема, висновок експерта зроблений на підставі недостовірних та сумнівних доказів. Суд не звернув уваги, що схема місця ДТП складена з порушення вимог Наказу МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, а тому висновок експерта, що зроблений на підставі вказаної схеми місця ДТП не можна вважатися належним та об`єктивним доказом у справі.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу Моторне (транспортне) страхове бюро України вказувало на те, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд надав належну правову оцінку поданим сторонами доказам, правильно визначив характер спірних правовідносин та правильно застосував норми матеріального права. Посилається на безпідставність аргументів апеляційної скарги про наявність підстав для задоволення позову.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що 19 квітня 2016 року близько 21 год. 55 хв. на автомобільній дорозі Лука Барська - Ямпіль, 15 км 900 м відбувалася дорожньо-транспортна пригода за участі двох автомобілів: Audi A6, державний номерний знак НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 та Citroen Jumpy, державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 . У результаті зазначеної ДТП пошкоджено автомобіль «Citroen Jumpy» державний номерний знак НОМЕР_2 , власникові якого завдано шкоди, що підтверджується довідкою №90173698 про ДТП та актом огляду пошкодженого транспортного засобу.

Постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 серпня 2016 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

У постанові судом зазначено, що згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії АП 1 № 907956 від 20 липня 2016 року ОСОБА_1 19 квітня 2016 року о 22 годині в Жмеринському районі на автодорозі Лука Барська-Біліківці - Жмеринка-Ямпіль 15 км + 900 м, керуючи автомобілем Audi A6 д.н.з. НОМЕР_1 , під час зміни напрямку руху не вибрав безпечної швидкості, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем Citroen Jumpy д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку, чим порушив п. 12.1., 10.1. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Заочним рішенням Барського районного суду Вінницької області від 01 листопада 2019 року, яке залишене без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 17 січня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

У рішенні вказано, що згідно з висновку судової автотехнічної експертизи № 211 від 26.06.2019 в ситуації, яка склалася, при врахуванні наданих на експертизу матеріалів цивільної справи, зокрема і копії протоколу та схеми огляду місця ДТП від 19.04.2016 та при умові, що до моменту зіткнення автомобіль Audi A6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не гальмував, в діях водія автомобіля Citroen Jumpy, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 не вбачається невідповідностей вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху. В ситуації, яка склалася, при врахуванні наданих на експертизу матеріалів цивільної справи, зокрема і копії протоколу та схеми ДТП від 19.04.2016, в діях водія автомобіля AudiA6, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 вбачається невідповідність вимогам п.10.1 та вимогам горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху.

При врахуванні наданих на експертизу копії протоколу та схеми огляду місця ДТП від 19.04.2016 зіткнення автомобіля Citroen-Jumpy д.н.з. НОМЕР_2 та автомобіля Audi A6 д.н.з. НОМЕР_1 з технічної точки зору, за умови, що вказаний на схемі огляду місця ДТП «слід юзу ТЗ під №10» залишений колесами автомобіля Audi-A6 д.н.з. НОМЕР_1 який найбільш ймовірно є слідом бокового руху колеса транспортного засобу, сталося на проїзній частині автодороги Вінниця-Бар на смузі руху в напрямку м. Вінниці перед початком сліду коліс транспортного засобу.

Наказом Моторного (транспортного) страхового бюро України від 29 грудня 2016 року № 10473 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_2 , фінансовому управлінню МТСБУ наказано сплатити відшкодування на рахунок ОСОБА_2 в розмірі 48 530,65 грн за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 13).

Згідно з платіжним дорученням № 10473рв від 29 грудня 2016 року, позивачем МТСБУ перераховано ОСОБА_2 48 530, 65 грн страхового відшкодування. (а.с. 8)

23 червня 2018 року МТСБУ надіслало претензію ОСОБА_1 про регресні вимоги у розмірі 49 830,65 грн, яку було отримане відповідачем 30 липня 2018 року. У претензії просив, протягом семи днів з моменту отримання цієї претензії в добровільному порядку компенсувати МТСБУ зазначені витрати та сплатити на рахунок МТСБУ суму боргу у розмірі 49 830,65 грн. У разі неможливості сплати всієї суми заборгованості одним платежем, особисто звернутися до МТСБУ для узгодження питання про розстрочення сплати заборгованості. У випадку невиконання претензії, МТСБУ змушене буде звернутися до суду.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У даній справі ціна позову становить 51 130,65 грн.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції на підставі статті 369 ЦПК України в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача.

Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України.

Вказана правова позиція зазначена у постановах Верховного Суду від 31 січня 2018 року №2-2137/12, від 14 листопада 2019 року по справі № 552/4440/16-ц.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП підтверджується постановою слідчого Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000375 від 20 квітня 2016 року, постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 серпня 2016 року, заочним рішенням Барського районного суду Вінницької області від 01 листопада 2019 року, яке залишене без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 17 січня 2020 року по справі №125/1495/20.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Пунктом 21.1. ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Пунктом 21.3. вказаної статті визначено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Судом було встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП не була застрахована, страховий поліс відсутній.

Відповідно до п.п. «а» п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Виконуючи зазначені вимоги Закону та відсутність даних про наявність договору обов`язкового страхування цивільної-правової відповідальності власника транспортного засобу Audi A6, д.н.з. НОМЕР_4 , позивач 29 грудня 2016 року виплатив ОСОБА_2 страхове відшкодування у сумі 48 530,65 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно п. 38.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 ст. 13 цього Закону.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому у відповідності до положень статті 1191 ЦК України, з ОСОБА_1 на користь МТСБУ підлягає стягненню 48 530, 65 грн у відшкодування витрат в порядку регресу.

Таким чином, позовні вимоги слід вважати обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення на суму 48 530, 65 грн майнових збитків.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення витрати на послуги по врегулюванню по справі та визначення розміру шкоди рішення суду сторонами не оскаржується, а тому в силу ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов правильного висновку про задоволення позову в частині відшкодування витрат в порядку регресу.

Аргументи апеляційної скарги про неправильність висновка експерта щодо розміру завданої шкоди є безпідставними, оскільки суд роз`яснював відповідачу право заявити клопотання про призначення експертизи у справі. Таким правом відповідач скористався на власний розсуд та не заявляв клопотання про призначення експертизи з цього питання, а в силу диспозитивності цивільного судочинства суд не вправі призначити експертизу з власної ініціативи.

Доводи апеляційної скарги, в їх сукупності фактично зводяться до переоцінки доказів та власного тлумачення правовідносин і висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, судові витрати пов`язані з апеляційним розглядом справи слід залишити за ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2020 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести за рахунок ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач С. К. Медвецький

судді: І. В. Міхасішин

Т. М. Шемета