ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 жовтня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/3229/20

Головуючий у першій інстанції Гагаріна Т. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1087/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Губар В.М., Євстафіїва О.К.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Ніжинська міська рада Чернігівської області

третя особа: міськрайонне управління у Ніжинському районі та місті Ніжині Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Гагаріної Т.О. від 07 серпня 2020 року, місце постановлення ухвали м.Ніжин у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Ніжинської міської ради Чернігівської області про встановлення земельного сервітуту, третя особа: міськрайонне управління у Ніжинському районі та місті Ніжині Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Ніжинської міської ради Чернігівської області про встановлення земельного сервітуту, третя особа: міськрайонне управління у Ніжинському районі та місті Ніжині Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області. У вимогах заявленого позову ОСОБА_1 просив встановити на його користь безоплатний безстроковий земельний сервітут (07.01 для права проходу та проїзду на велосипеді), що розташований в АДРЕСА_1 площею 0,028 га, АДРЕСА_2 , площею 0,0037 га, в І кадастровій зоні, в північній частині міста, що має продовгувату конфігурацію, рельєф рівний, під`їздом до земельної ділянки служить АДРЕСА_1 . Позов містить в собі опис меж по АДРЕСА_1 , а також опис меж по АДРЕСА_2 .

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31.07.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Ніжинської міської ради Чернігівської області про встановлення земельного сервітуту, було залишено без руху, з наданням позивачу триденного строку з дня отримання копії даної ухвали, для усунення вказаного в ухвалі суду першої інстанції недоліку, з наданням суду належним чином засвідчених копій доказів. При цьому, ОСОБА_1 було роз`яснено, що у разі невиконання вимог даної ухвали у вказаний строк, позовна заява буде визнана неподаною і повернута позивачу.

03.08.2020 року на адресу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від представника ОСОБА_1 - адвоката Подлуцького М.О. надійшла заява, в якій представник позивача, на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху, просить суд врахувати, що позовна заява, під час вирішення питання відкриття провадження у справі, перевіряється лише на відповідність вимогам, викладеним у статтях: 175,177 ЦПК України.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05.08.2020 року ОСОБА_1 було продовжено строк на виконання вимог ухвали Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31.07.2020 року, при цьому запропоновано позивачу в триденний строк з дня отримання копії даної ухвали, усунути недоліки, вказані в ухвалі Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31.07.2020 року. Позивачу було роз`яснено, що в разі невиконання вимог даної ухвали у вказаний строк, позовна заява буде визнана неподаною і повернута позивачу.

06.08.2020 року на адресу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від представника ОСОБА_1 - адвоката Подлуцького М.О. надійшла заява, в якій представник позивача, на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху від 05.08.2020 року, просить суд врахувати, що на стадії звернення до суду з позовною заявою, позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування (ч.1 статті 175 ЦПК України), та додає копії всіх документів, що визначено в ч.1 статті 177 ЦПК України, яка не містить застереження засвідчення копій додатків до позовної заяви належним чином.

Оскаржуваною ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07.08.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Ніжинської міської ради Чернігівської області про встановлення земельного сервітуту, третя особа: міськрайонне управління у Ніжинському районі та місті Ніжині Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції від 07.08.2020 року, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не погоджується з висновком оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 07.08.2020 року про визнання неподаною та повернення його позовної заяви. Висновки оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 07.08.2020 року ОСОБА_1 вважає помилковими, оскільки на час подання позовної заяви, позивач не є учасником справи, до відкриття провадження, оскільки лише після відкриття провадження у справі її учасники набувають права та обов`язки, визначені статтею 43 ЦПК України, зокрема, подання доказів. При цьому, статтею 95 ЦПК України, визначено вимоги до подання копій документів учасниками справи. З посиланням на статті 175,177 ЦПК України, на роз`яснення п.2, п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, на рішення Європейського Суду з прав людини у справі Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії від 13.01.2000 року, на рішення Європейського Суду з прав людини у справі Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії від 28.10.1998 року, ОСОБА_1 стверджує про необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 07.08.2020 року, та про неприпустимість позбавлення заявника права доступу до суду, що є порушенням п.1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно приписів ч.2 статті 369 ЦПК України, справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07.08.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Ніжинської міської ради Чернігівської області про встановлення земельного сервітуту, третя особа: міськрайонне управління у Ніжинському районі та місті Ніжині Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.1-5), у липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Ніжинської міської ради Чернігівської області про встановлення земельного сервітуту, третя особа: міськрайонне управління у Ніжинському районі та місті Ніжині Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області. У вимогах заявленого позову ОСОБА_1 просив встановити на його користь безоплатний безстроковий земельний сервітут (07.01 для права проходу та проїзду на велосипеді), що розташований в АДРЕСА_1 площею 0,028 га, АДРЕСА_2 , площею 0,0037 га, в І кадастровій зоні, в північній частині міста, що має продовгувату конфігурацію, рельєф рівний, під`їздом до земельної ділянки служить АДРЕСА_1 . Позов містить в собі опис меж по АДРЕСА_1 , а також опис меж по АДРЕСА_2 .

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31.07.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Ніжинської міської ради Чернігівської області про встановлення земельного сервітуту, було залишено без руху, з наданням позивачу триденного строку з дня отримання копії даної ухвали, для усунення вказаного в ухвалі суду першої інстанції недоліку, з наданням суду належним чином засвідчених копій доказів. При цьому, ОСОБА_1 було роз`яснено, що у разі невиконання вимог даної ухвали у вказаний строк, позовна заява буде визнана неподаною і повернута позивачу. Залишаючи без руху позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції в ухвалі від 31.07.2020 року, з посилання на ч.2 статті 95, ч.5 статті 177 ЦПК України, зазначив, що у порушення вказаних вище вимог, додані до позовної заяви докази не засвідчені позивачем у порядку, встановленому ч.5 статті 95 ЦПК України.

03.08.2020 року на адресу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від представника ОСОБА_1 - адвоката Подлуцького М.О. надійшла заява, в якій представник позивача, на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху, просить суд врахувати, що позовна заява, під час вирішення питання відкриття провадження у справі, перевіряється лише на відповідність вимогам, викладеним у статтях: 175,177 ЦПК України.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05.08.2020 року ОСОБА_1 було продовжено строк на виконання вимог ухвали Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31.07.2020 року, при цьому запропоновано позивачу в триденний строк з дня отримання копії даної ухвали, усунути недоліки, вказані в ухвалі Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31.07.2020 року. Позивачу було роз`яснено, що в разі невиконання вимог даної ухвали у вказаний строк, позовна заява буде визнана неподаною і повернута позивачу.

06.08.2020 року на адресу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від представника ОСОБА_1 - адвоката Подлуцького М.О. надійшла заява, в якій представник позивача, на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху від 05.08.2020 року, просить суд врахувати, що на стадії звернення до суду з позовною заявою, позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування (ч.1 статті 175 ЦПК України), та додає копії всіх документів, що визначено в ч.1 статті 177 ЦПК України, яка не містить застереження засвідчення копій додатків до позовної заяви належним чином.

Оскаржуваною ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07.08.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Ніжинської міської ради Чернігівської області про встановлення земельного сервітуту, третя особа: міськрайонне управління у Ніжинському районі та місті Ніжині Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, визнано неподаною та повернуто позивачу. Як вбачається із оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 07.08.2020 року, повертаючи ОСОБА_1 його позовну заяву, суд першої інстанції, з посиланням на ч.1,ч.2 статті 83,ч.1,ч.2,ч.4,ч.5 статті 95, ч.5 статті 177, ч.3 статті 185 ЦПК України, зазначив, що представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Подлуцький М.О. не виконав вимог ухвали суду першої інстанції від 31.07.2020 року, тому позовна заява підлягає поверненню ОСОБА_1 .

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не погоджується з висновком оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 07.08.2020 року про визнання неподаною та повернення його позовної заяви. Висновки оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 07.08.2020 року ОСОБА_1 вважає помилковими, оскільки на час подання позовної заяви, позивач не є учасником справи, до відкриття провадження, оскільки лише після відкриття провадження у справі її учасники набувають права та обов`язки, визначені статтею 43 ЦПК України, зокрема, подання доказів. При цьому, статтею 95 ЦПК України, визначено вимоги до подання копій документів учасниками справи. З посиланням на статті 175,177 ЦПК України, на роз`яснення п.2, п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, на рішення Європейського Суду з прав людини у справі Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії від 13.01.2000 року, на рішення Європейського Суду з прав людини у справі Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії від 28.10.1998 року, ОСОБА_1 стверджує про необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 07.08.2020 року, та про неприпустимість позбавлення заявника права доступу до суду, що є порушенням п.1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що висновки оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 07.08.2020 року щодо повернення позовної заяви ОСОБА_1 , є необґрунтованими, виходячи із наступного.

Відповідно до приписів ч.1, ч.2, ч.4, ч.5 статті 95 ЦПК України, яка регламентує письмові докази, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Згідно ч.1, ч.5 статті 177 ЦПК України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.1-5), звертаючись до суду з даним позовом про встановлення земельного сервітуту, ОСОБА_1 в якості додатків до позовної заяви, було приєднано: копії позовної заяви, копію паспорту, копію свідоцтва про право власності, копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копії описів поштових відправлень та повідомлення про вручення заяв із зверненнями до відповідачів про добровільне укладання земельного сервітуту, копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення земельного сервітуту, квитанцію про сплату судового збору.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції у оскаржуваній ухвалі від 07.08.2020 року зазначив, що представник позивача не виконав вимоги ухвали суду першої інстанції від 31.07.2020 року, якою позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та запропоновано ОСОБА_1 надати суду належним чином засвідчені копії доказів, згідно ч.5 статті 95 ЦПК України.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

За приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Право на ефективний судовий захист регламентовано також статтею 2 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року та статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України, яка регламентує право на звернення до суду за захистом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі №372/51/16-ц, провадження №14-511цс18, зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Європейський Суд з прав людини, ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі Буланов та Купчик проти України, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але і право отримати вирішення спору судом (рішення у справі Кутій проти Хорватії (Kutit v Croatia), №48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).

Крім того, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці, а саме, рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Рішеннями Європейського Суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має застосовуватися на практиці і бути ефективним (рішення у справі Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права (рішення у справі Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року та Нун`єш Діаш проти Португалії від 10 квітня 2003 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року).

Також необхідно зазначити, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц, провадження №14-61цс18, викладено висновок, що встановлення обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Апеляційний суд вважає, що визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначеного до уваги не прийняв, і за даних обставин, вказаний висновок оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 07.08.2020 року, є помилковим.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07.08.2020 року - скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З приводу розподілу судових витрат, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що виходячи із приписів статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, судові витрати покладаються на сторони за результатами вирішення судом позовних вимог.

Керуючись статтями: 367, 369, 374; п.4 ч.1 статті 379, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 серпня 2020 року скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 26.10.2020 року.

Головуючий: Судді: