29 жовтня 2020 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:
головуючого судді Скрипки О.І.
при секретарі Моторенко К.О.,
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Авдієнко Оксана Віталіївна, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, -
Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 17.05.2013 року, він продав, а відповідач ОСОБА_3 купив належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з однієї кімнати, загальною площею 34,4 кв.м., житловою площею 16,2 кв.м.
Як зазначає позивач, його племінник - відповідач ОСОБА_3 запропоновував йому скласти заповіт на спірну квартиру, зважаючи на його вік (на той час йому було 89 років) і його стан здоров`я. Він (позивач) відповів, що склав заповіт на тих людей, які будуть його доглядати та поховають його. Через деякий час відповідач повідомив, що він домовився з нотаріусом, усі папери готові, необхідно їхати до нотаріуса та оформити заповіт на квартиру на його ім`я. Саме в той час його стан здоров`я погіршився, він нічого не бачив, а тому повідомив, що оформить заповіт в інший раз, проте, відповідач наполягав, відвід до машини та привіз до нотаріуса. Нотаріус попросила в нього документ, сказала, що все в порядку і дала йому листа, вказавши, що це угода про заповіт, що треба підписати і що там написано, що за ним будуть доглядати, приділяти увагу. На його прохання прочитати йому зміст листа йому ніхто не прочитав, після чого йому стало погано. Після прийому ліків йому покращало і він підписав наданий документ, після чого його відвезли додому. В подальшому, коли відповідач став погано до нього ставитись, він пішов до нотаріуса та отримав копію документа, який підписував і дізнався, що начеб - то відповідач сплатив йому 387 034 грн., які він ніколи не бачив.
Позивач стверджує, що підписуючи даний договір він вважав, що підписує заповіт на ім`я відповідача, який буде довічно його доглядати і допомагати. При такому, як у нього стані здоров`я та віці (95 років) він би ніколи не відчужив би квартиру на користь відповідача. Укладення договору купівлі-продажу квартири з його боку було зроблено під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо змісту договору, прав і обов`язків сторін, вважаючи, що він підписує заповіт на ім`я відповідача і що відповідач буде довічно за ним доглядати і надавати необхідну допомогу, якої він потребує. Крім того, жодних грошових коштів за квартиру він від відповідача не отримував.
Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що лист від 09.09.2019 року про досудове врегулювання спору було залишено відповідачем без реагування, позивач просить задовольнити його вимоги, а саме: визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 17.05.2013 року недійсним; скасувати державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 та визнати за позивачем право власності на цю квартиру.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 30.09.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 03.06.2020 року витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Авдієнко О.В. належним чином завірену копію договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 17.05.2013 року.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 03.06.2020 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду в загальному порядку.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги з підстав та обставин, викладених у позові, підтримав та просив про їх задоволення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, заперечень на позов до суду не надав.
На підставі ст. 280 ЦПК України та враховуючи думку представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Третя особа - приватний нотаріус КМНО Авдієнко О.В. в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. У своєму листі від 08.11.2019 року просить розглядати справу в її відсутність та прийняти рішення на підставі поданих сторонами доказів згідно норм чинного законодавства. У даному листі третя особа зауважила, що дійсно нею було посвідчено оспорюваний договір, який було укладено з дотриманням всіх вимог нормативно-правових актів, що регулюють порядок посвідчення правочинів відчуження нерухомого майна. Була перевірена дієздатність сторін та належність майна відчужувану, сторонам було роз`яснено правові наслідки укладеної угоди, перевірено їх волевиявлення під час підписання договору, про що зазначено в тексті угоди та про що свідчать їх підписи. Жоден договір нею, як нотаріусом, не посвідчується без попереднього ознайомлення сторін зі змістом правочину та його юридичними наслідками. Сторони будь-якого договору спочатку самостійно ознайомлюються з текстом, в разі виникнення питань їх задають і тільки після цього договір посвідчується нотаріально. Відтак, на думку третьої особи, посвідчений нею договір від 07.05.2013 року не підлягає визнанню недійсним.
Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність третьої особи на підставі наявних доказів.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 17.05.2013 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , відповідно до п.4 якого позивач продав вказану квартиру відповідачу за 387 034,00 грн., які покупець сплатив продавцю до підписання цього договору.
Відповідно до п.п.19, 20 договору, сторони за цим правочином заявляють, що їх дійсні наміри відповідають змісту правочину, сторони не мають заперечень щодо кожної з умов правочину, значення правочину, його умови та правові наслідки розуміються сторонами однаково, про що свідчать їх підписи на правочині.
Вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, їм роз`яснено. Сторони стверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину.
Позивач просить визнати недійсним вищевказаний договір купівлі-продажу квартири, посилаючись на те, що вказаний договір укладено під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо змісту договору, прав і обов`язків сторін, оскільки він вважав, що підписує заповіт на ім`я відповідача, який буде довічно за ним доглядати та допомагати. Також, позивач зазначив, що грошових коштів за продаж квартири від відповідача він не отримував.
Суд вважає, що ці доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За вимогами частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За правилом частини третьої статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Згідно з частинами першою-третьою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Правові наслідки вчинення правочину під впливом помилки передбачені статтею 229 ЦК України.
Згідно з частиною першою статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини першої статті 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Правочини, вчинені під впливом помилки, належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи.
Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Неправильне сприйняття може бути викликане найрізноманітнішими обставинами. Причини помилки правового значення не мають.
Для визнання правочину недійсним, як укладеного під впливом помилки, необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, ЦК України розуміє: помилку в характері (природі) правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей та якостей речей, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.
Під природою правочину слід розуміти юридичну природу того чи іншого правочину, тобто, основні (типові) характеристики, притаманні зазвичай правочинам цього виду.
Істотне значення має помилка не щодо будь-яких властивостей та якостей речі, а саме таких, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.
Неправильне уявлення про будь-які інші обставини, крім тих, які зазначені в законі, не може бути підставою для визнання правочину недійсним як такого, що вчинений під впливом помилки. Це стосується і особи контрагента (навіть у тому випадку, коли особа контрагента має істотне для правочину значення).
Не є істотною помилка в мотивах правочину, тобто, в причинах, які спонукали до його укладення, крім випадків, встановлених законом.
З роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 № 9 убачається, що відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.
Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).
Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-202цс15, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.
Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що позивачем належним чином не доведено факту укладення оспорюваного договору внаслідок помилки з його боку.
Так, договір купівлі-продажу квартири підписаний позивачем та відповідачем у присутності нотаріуса, яким встановлено їх особи, перевірено дієздатність. Зміст договору свідчить про те, що нотаріусом було роз`яснено сторонам зміст правочину і сторони були ознайомлені з природою договору купівлі-продажу, тому заявлені позовні вимоги на підставі статті 229 ЦК України задоволенню не підлягають. Доказів протилежного позивачем не надано.
Надана позивачем медична документація підстав для задоволення позову не дає, оскілки датована 05.10.2014 року, 17.10.2015 року, 25.07.2019 року, в той час, як оспорюваний договір укладено 17.05.2013 року. Крім того, вказані документи жодним чином не підтверджують факт того, що спірний договір було укладено позивачем внаслідок помилки, а також факт того, що позивач потребує стороннього догляду. Також є недоведеними твердження позивача про те, що грошові кошти за продаж квартири ним не отримувались. Інших доказів на підтвердження інших доводів позивача суду також не надано.
Відтак, суд не вбачає правових підстав та неспростовних доказів, які б давали можливість задовольнити позовні вимоги.
Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 204, 215, 229, 655 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд, -
В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Авдієнко Оксана Віталіївна, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судомому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення..

Повний текст рішення складено та підписано 03 листопада 2020 року.

Суддя: