Справа 635/6851/19
Провадження 2/635/841/2020
03 лютого 2020 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області
Харківський районний суд Харківської області у складі:
Головуючого судді Бобко Т.В.,
секретар судового засідання Ус Ю.В.,
учасники справи:
відповідач ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 пред`явила до суду позов шляхом подання позовної заяви до відповідача ОСОБА_2 , яким просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 08 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Полторацькою Л.М та зареєстрованого в реєстрі за №552. Внаслідок укладення даного правочину вона набула право особистої приватної власності на будинок в цілому. Після придбання даного будинку позивач вступила у володіння та користування даним майном. На момент звернення з позовом до суду в належному позивачу будинку значиться зареєстрованим член сім`ї попереднього власника будинку ОСОБА_2 . Останній за місцем реєстрації тривалий час не проживає, щонайменше з 08 серпня 2015 року, тобто більше чотирьох років, власником даного будинку ніколи не був. Позивач 27 серпня 2019 року зверталась до Височанської селищної ради Харківського району Харківської області із заявою про зняття з реєстрації місця проживання відповідача із спірного будинку на підставі п.26 «Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», затверджених Постановою Кабінету міністрів України №207 від 02 березня 2016 року, проте 27 серпня 2019 року їй було відмовлено та роз`яснено право на звернення до суду. Реєстрація відповідача за вказаною адресою порушує її права як власника житлового будинку, оскільки вона змушена сплачувати комунальні послуги з урахуванням кількості зареєстрованих осіб у житловому приміщенні. Позивач є одинокою матір`ю, яка виховує неповнолітню дитину, з урахуванням високих тарифів на комунальні послуги, реєстрація відповідача у спірному будинку створює їй певні труднощі при оформленні необхідних документів та призначення субсидії. У добровільному порядку ОСОБА_2 з реєстраційного обліку зніматися на бажає, його місцезнаходження невідоме. З метою захисту свого права власності на житловий будинок позивач звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 вересня 2019 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 грудня 2019 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі просила їх задовольнити, надала суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
Представник Височанської селищної ради Харківського району Харківської області у судове засідання не з`явився, суду надана заява за підписом секретаря Височанської селищної ради Харківського району Харківської області Нетецької Т.І. про розгляд справи за відсутності представника Височанської селищної ради Харківського району Харківської області.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 08 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Полторацькою Л.М та зареєстрованого в реєстрі за №552 (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №41966480 від 08 серпня 2015 року).
Згідно довідки Виконавчого комітету Височанської селищної ради Харківського району Харківської області про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №1541/02-31 від 12 серпня 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані власник будинку ОСОБА_1 , її діти - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та наймач відповідач по справі ОСОБА_2 .
Факт реєстрації у спірному житловому будинку відповідача також підтверджується відомостями, отриманими судом в порядку ч.6 ст.187 ЦПК України з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області та Височанської селищної ради Харківського району Харківської області.
З акту, складеного 05 вересня 2019 року депутатом Височанської селищної ради округу №18 Дурневою В.О., за участю сусідів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично не проживає за місцем реєстрації з 08 серпня 2015 року, місце фактичного проживання останнього не відоме.
Крім того, факт непроживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , підтвердили допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_7 Так, свідок ОСОБА_9 , який є сусідом позивача, в судовому засіданні пояснив, що знає відповідача ОСОБА_2 особисто, більше п`яти років останній не проживає в будинку АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 , при цьому свідок не чув, щоб позивач чинила перешкоди відповідачу у користуванні зазначеним житловим приміщенням.Свідок ОСОБА_7 , який також є сусідом позивача, в судовому засіданні пояснив, що з відповідачем знайомий особисто і пам`ятає, що він проживав у зазначеному будинку до 15 років, після цього вже 7-8 років свідок його не бачив, місце його знаходження свідку невідоме, свідок не чув, щоб позивач чинила перешкоди у проживанні відповідача за місцем реєстрації.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб.
Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Тобто, за змістом ст. 319 ЦК власник сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.
Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.
Разом із тим, як вбачається зі змісту ст. 319 ЦК, обмеження права власності не підлягають розширеному тлумаченню.
Закріплений у п. 1 ч. 2 ст. 319 ЦК принцип, відповідно до якого дії власника щодо його майна не повинні суперечити закону, є загальним універсальним обмеженням прав власника. Відсутність прямої заборони в законі надає власнику широке коло можливостей для здійснення права власності, в той час як заборона на здійснення певних дій є механізмом стримання власника.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи,зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб,якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
У ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача, не проживав з нею у спірному будинку, не був пов`язаний з нею спільним побутом та не вів спільне господарство.
Враховуючи викладене, застосуванню підлягають положення статей 383, 391 ЦК України, які передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житловий будинок від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.
Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірний будинок власника, але на час розгляду справи не є членом його сім ї.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Під час судового розгляду судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: АДРЕСА_1 тривалий час, а саме більше чотирьох років, перешкод у його проживанні за місцем реєстрації, а також поважність причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено.
Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за вищевказаною адресою понад один рік, суду не надано.
Докази, що підтверджують той факт, що позивач якимось чином перешкоджав відповідачу у користуванні спірним будинком в матеріалах справи також відсутні.
Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий Харківським РВ ГУМВС в Харківській області 13 квітня 2010 року, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повний текст судового рішення складено 12 лютого 2020 року.
Суддя Т.В. Бобко