Справа №464/5895/20
пр № 2/464/1595/20
У Х В А Л А

27 жовтня 2020 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м. Львова Сабара Л.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

На розгляд Сихівського районного суду м.Львова надійшов цивільний позов ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди.

Вивчивши матеріали позовної заяви, приходжу до переконання, що така подана без додержання вимог, викладених у ст. 175, 177 ЦПК України.

Позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти 79111,72 грн. та відшкодувати моральну шкоду в сумі 3000 грн. у зв`язку з невиконанням умов договору на виконання робіт, покликаючись на те, що такий позов поданий відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» та відповідно до ст.22 цього Закону звільняється від сплати судового збору.

Однак, відповідно до ст.1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

При цьому, згідно положень ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Одночасно у ст. 21 вказаного Закону, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, законодавець для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів закріпив, що права споживача в вважаються порушеними: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Крім того, права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг) визначені ст. 10 вказаного Закону.

В обгрунтування підстав звільнення від сплати судового збору, позивачем не зазначено жодне із передбачених ст. 21 вказаного Закону порушення його прав, з метою застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, зокрема в частині сплати судового збору, одночасно заявлено вимоги пов`язані з виконанням договору..

Відтак, суд вважає, що позивач не довів наявність підстав для звільнення останнього від сплати судового збору.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Аналіз частини другої статті 23 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку щодо немайнового характеру моральної шкоди, оскільки вона полягає у немайнових втратах для особи. Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. З цього слідує, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру.

У зв`язку із вищевикладеним, суд зазначає, що позивач звернувся до суду з двома вимогами майнового характеру: 1) стягнути з відповідача грошові кошти 79111,72 грн.; 2) відшкодувати моральну шкоду в сумі 3000 грн.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється з урахуванням загальної суми позову.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму у 2020 році становить на одну особу в розрахунку на місяць із 1 січня 2102 грн.

Згідно вимог ст.4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі, зокрема, за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру, судовий збір справляється у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, вимога про стягнення з відповідача в користь позивача грошових коштів в сумі 79111,72 грн. та 3000 грн. моральної шкоди, підпадає під дію п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», а саме: судовий збір справляється за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру, судовий збір справляється у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 840,8 грн.

Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України, - до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Однак, позивачем вказаних вимог закону не виконано та не долучено до матеріалів позовної заяви документи про сплату судового збору, чи підтвердження про звільнення від сплати такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до переконання, що вищезазначену позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання нею копії ухвали.

Керуючись ст.ст.175,177,185,260 ЦПК України, суддя, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди - залишити без руху, надавши строк, який не може перевищувати десять днів з дня отримання ухвали суду, для усунення вказаних недоліків заяви.

Роз`яснити позивачу, що у випадку невиконання вимог цієї ухвали, позовна заява вважатиметься неподаною та буде їй повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Повний текст ухвали складено та підписано 27.10.2020.

Суддя Сабара Л.В.