Провадження № 22-ц/812/318/20
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 лютого 2020 року м. Миколаїв

справа № 480/865/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Прокопчук Л.М.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області, ухваленого 30 жовтня 2019 року під головуванням судді Терентьєва Г.В. у приміщенні цього ж суду, повне судове рішення складене того ж дня, у цивільній справі

за позовом

Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.

Позивач зазначав, що 28 серпня 2013 року до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву б/н, згідно якої отримав кредит у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Також відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 порушує кредитні зобов`язання та, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 11 квітня 2019 року має заборгованість у розмірі 33990,30 грн, з яких 826,20 грн заборгованість за тілом кредиту, 11176,48 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 18792,84 грн нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 1100 грн заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також 500 грн та 1594,78 грн. штрафи, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість.

Правом відзиву на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 не скористався.

Заочним рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 826,20 грн. Крім того, суд розподілив судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримав вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а тому з боржника підлягає стягненню тільки непогашена заборгованість за тілом кредиту.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні частини заборгованості по тілу кредиту, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заборгованість за тілом кредиту має дві складові, а тому судом незаконно не врахована прострочена сума заборгованості за тілом кредиту. Платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК», апеляційний суд здійснює перевірку оскаржуваного рішення лише щодо відмови у стягненні простроченої заборгованості за тілом кредиту, в іншій частині оскаржуване рішення не є предметом розгляду суду апеляційної інстанції.

Переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена з таких підстав.

Судом встановлено, що 28 серпня 2013 року ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі Умови та Правила) отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами, а також Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Крім того, погодився отримати екземпляр договору про надання банківських послуг шляхом друку з сайту privatbank.ua (а.с.8).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

За статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК», пред`являючи вимоги про стягнення кредитної заборгованості, крім тіла кредиту в розмірі 826,20 грн, просив стягнути з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 11176,48 грн, а також 18792,84 грн пені за прострочене зобов`язання, 1100 грн заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, та 2094,78 грн. штрафу. При цьому, позивач посилався на розрахунок заборгованості, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.

Судом першої інстанції стягнута з боржника заборгованість за тілом кредиту в розмірі 826,20 грн.

Рішення в цій частині, а також відмови у стягненні інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, сторони не оскаржували, а тому зазначене не є предметом розгляду в апеляційній інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу в частині вимог про стягнення заборгованості по простроченому тілу кредиту представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначав, що прострочений кредит це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором.

Між тим, з огляду на розрахунок заборгованості, який міститься в матеріалах справи, а також виписку по картковому рахунку відповідача, яку апелянтом надано в суді апеляційної інстанції, видно, що ОСОБА_1 за період з 15 грудня 2015 року по 11 квітня 2019 року отримав у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 24531,82 грн кредитних коштів, а повернув 24357,62 грн.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що у ОСОБА_1 виникла заборгованість за тілом кредиту в більшому розмірі, чим ту, яку стягнув суд першої інстанції.

Інших доводів на спростування висновків суду в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту апеляційна скарга не містить.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

За такого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по простроченому тілу кредиту в розмірі 11176,48 грн.

Отже, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення в частині, яка оскаржується, підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення, а заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2019 року без змін.

Відновити дію заочного рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийІ.В. Лівінський
Судді Т.Б. Кушнірова Л.М. Прокопчук

Повне судове рішення складене 11 лютого 2020 року.