Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2385/19 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 50 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області, ухвалене 10 грудня 2019 року суддею Грубіяном Є.О. у м. Житомирі,

у справі №278/2385/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, у якому просила стягнути із ОСОБА_2 на її користь аліменти у розмірі 3000 грн щомісячно на утримання їх повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 10 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 705 грн, щомісячно, починаючи з 11.09.2019 і до закінчення навчання дитини (30.06.2023) або до досягнення нею двадцяти трьох років. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції, збільшивши розмір стягнутих із ОСОБА_2 аліментів до 3000 грн щомісячно на час навчання дочки.

На її думку, судом не враховано майновий стан відповідача, який має у власності автомобіль та будинок, отримує мінливий заробіток від здійснення пасажирських перевезень, а тому має можливість сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі. Судом також неправильно здійснено розрахунок суми аліментів з огляду на термін та вартість навчання дитини, не враховано судову практику у спірних правовідносинах, відповідно до якої при визначенні розміру аліментів враховуються вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за його місцем знаходження. Вказала, що розрахунок вартості утримання повнолітньої дочки на одного з батьків складається із наступних витрат на один місяць: навчання 705грн, вартість підручників 700 грн, проїзд до навчального закладу 600 грн, проживання за місцем його знаходження 995 грн, всього 3000 грн. Крім того зазначила, що судом не розглянуто її вимогу щодо допущення рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць до негайного виконання.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначив, що по мірі можливості добровільно надає матеріальну допомогу повнолітній дочці, проте не має можливості надавати матеріальну допомогу у визначеному позивачкою розмірі, оскільки тимчасово не працює та має на утриманні двох малолітніх дітей.

У запереченнях на відзив на апеляційну скаргу позивачка послалась на обставини, викладені у апеляційній скарзі та вказала про неподання відповідачем у визначений законом спосіб до суду першої інстанції доказів на підтвердження зазначених ним у відзиві на апеляційну скаргу обставин.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, враховуючи наступне.

Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9). Повнолітня дочка проживає разом з матір`ю в с. Оліївка Житомирського району та області (а.с. 15).

ОСОБА_3 є студенткою денної форми навчання Державного університету «Житомирська політехніка», термін якого триває з 01.09.2019 по 30.06.2023 (а.с. 13-14, 16). Вартість навчання за 3 роки 10 місяців згідно договору про надання освітніх послуг від 05.08.2019 становить 67600 грн (а.с. 13-14).

Матеріали справи свідчать, що відповідачем у визначені законодавством строки подано відзив на позовну заяву (а.с. 28), з якого та доданих до нього документів вбачається, що останній є працездатним, офіційно не працює, має на утриманні двох малолітніх дітей (а.с. 29-36).

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив із того, що дочка сторін продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги, яку відповідач може надавати. Водночас, суд вважав недоведеним розмір аліментів у визначеній позивачкою сумі 3000 грн, а тому задовольнив позов частково, стягнувши аліменти в сумі 705 грн щомісячно з розрахунку вартості навчання (67000 грн) та його терміну (3 роки 10 місяців).

Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає такими, що на правильність висновків суду не впливають, з огляду на те, що позивачка не довела належними та допустимими доказами можливість відповідача, на утриманні якого перебуває двоє малолітніх дітей, надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці та необхідність витрат на її навчання у зазначеному в позові розмірі. Також не доведено понесення витрат щомісячно на придбання підручників 700 грн, проїзд до навчального закладу 600 грн, проживання за місцем знаходження закладу 995 грн. Як свідчать матеріали справи повнолітня дочка сторін проживає разом із матір`ю, послугами гуртожитку не користується. Крім того, визначаючи розмір витрат на повнолітню дитину в сумі 3000грн на місяць та пред`являючи вимоги про стягнення цієї суми лише з відповідача, остання залишила без уваги можливість надання нею такої допомоги.

Посилання ОСОБА_1 на те, що судом не розглянуто її вимогу щодо допущення рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць до негайного виконання не впливає на правильність ухваленого рішення.

У апеляційній скарзі позивачка також вказує на неправильність наведеного судом розрахунку при визначенні розміру аліментів з урахуванням вартості навчання та його терміну. Зокрема, вказує, що вартість навчання за 3 роки 10 місяців становить 734,78 грн (67600:46 місяців), а 705 грн, як зазначив суд. Проте такі доводи не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а можуть бути підставою для виправлення судом арифметичної помилки в порядку ст. 269 ЦПК України.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, такі доводи були предметом дослідження суду із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.

Дана справа відповідно до п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України є малозначною, а тому, згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 12 лютого 2020 року.