1Справа № 335/4053/17 2/335/38/2020
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Рибалко Н.І., секретаря судового засідання Каравайко В.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, пославшись на те, що 01 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір позики на суму 150 000 гривень із встановленням строку повернення боргу до 01 травня 2017 року.
24.02.2017 року позивач відповідно до п. 1, 3 Договору позики направив на поштову адресу за місцем мешкання відповідача рекомендований лист-вимогу про повернення боргу до 01 березня 2017 року, проте у визначений строк відповідач суму позики не повернув, на зазначену вимогу не відреагував, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та просить суд стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики у сумі 150 000 гривень.
Ухвалою суду від 24 квітня 2017 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.
Ухвалою суду від 29 червня 2017 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на 2/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4
01 грудня 2017 року до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 звернувся ОСОБА_4 , в якій він просить визнати недійсним договір позики від 01 грудня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначив, що ОСОБА_4 з 2004 року хворіє на токсичну енцефалопатію полінейропатію. У зв`язку з захворюванням ОСОБА_4 з 2005 року не працює та перебуває на утриманні родичів. Так, до 2010 року ним опікувалась його мати ОСОБА_5 , а після її смерті його утримувала двоюрідна сестра ОСОБА_6 , яка починаючи з 2010 року виконувала усі дії, пов`язані з його лікуванням, утриманням його майна, сплати відповідних платежів, оформленням пенсії за інвалідністю, годувала та прибирала в помешканні, тобто в цілому забезпечувала його існування. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, після чого відповідач за первісним позовом опинився у безпорадному стані, оскільки протягом останніх шести років він самостійно не вчиняв будь яких дій та повністю перебував на утриманні сестри. В цей час, його знайомий ОСОБА_7 запропонував свою допомогу у оформленні та прийнятті спадщини після смерті сестри для чого умовив його надати на ім`я відповідача ОСОБА_1 нотаріально посвідчену довіреність. 01 грудня 2016 року ОСОБА_4 підписав довіреність на ім`я ОСОБА_1 , посвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І.
В травні 2017 року йому стало відомо, що ОСОБА_8 подано до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву про стягнення заборгованості розміром 150 000 гривень за договором позики. Проте, відповідач за первісним позовом зазначених грошей не отримував. Він пам`ятає, що підписував документи у нотаріуса, але вважав, що це були документи необхідні для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_6 та отримання у подальшому пенсії. Натомість позивач за первісним позовом будучи обізнаним про хворобливий стан відповідача, який погіршився у зв`язку із смертю родички, скористався тим, що останній не міг усвідомлювати значення своїх дій та нібито уклав з ним договір позики. Таким чином, посилаючись на зазначені обставини представник позивача за зустрічним позовом просить суд договір позики грошових коштів у розмірі 150 000 гривень від 01 грудня 2016 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 визнати недійсним.
Ухвалою суду від 07 грудня 2017 року зустрічну позовну заяву об`єднано в одне провадження із первісним позовом.
12 січня 2018 року відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 подано відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 в якому він зазначає, що позовні вимоги не визнає та заперечує щодо наявності обставин які б свідчили про те, що ОСОБА_4 на момент підписання договору позики не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати. Зазначає, що 01.12.2016 року крім укладення договору позики ОСОБА_4 було подано заяву на прийняття спадщини після померлої сестри, складено заповіт на ім`я ОСОБА_7 , вчинено дії щодо отримання пенсії, оформлення пенсійної картки, проте зазначені обставини представником позивача за зустрічним позовом не оспорюються. При цьому, перед вчиненням відповідних нотаріальних дій нотаріусом Вовк І.І. перевірено дієздатність ОСОБА_4 та усвідомлення ним своїх дій, про що зроблено відповідні записи у зазначених документах. Крім того, наданими медичними документами не підтверджується те, що позивач мав проблеми з усвідомленням значення своїх дій та можливістю ними керувати. Вважає, що про можливість усвідомлення дій позивачем свідчить те, що 18.01.2017 року ним було скасовано довіреність від 01.12.2016 року на ім`я ОСОБА_1 , а після отримання копії позовної заяви ОСОБА_1 про стягнення суми боргу ним було видано нотаріальну довіреність на представництво своїх інтересів ОСОБА_3 , тобто, вважає, що зазначені дії позивача свідчать про його повне усвідомлення своїх дій та наявність бажання не виконувати взяті на себе зобов`язання.
15 січня 2018 року надійшло клопотання відповідача за первісним позовом про призначення судової психіатричної експертизи (а.с. 159), яке ухвалою суду від 01.08.2018 року було задоволено. (а.с.209).
06 лютого 2018 року від представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив відповідача (а.с.181).
23 травня 2018 року ухвалою суду у зв`язку з набранням чинності 15.12.2017 року Закону України № 2147-УІІІ від 03.10.2017, за яким Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) викладено у новій редакції судом вирішено подальший розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Сторонам надано строк для подання заяв.
31 липня 2018 року від відповідача за зустрічним позовом надійшли заперечення на відповідь на відзив представника позивача за зустрічним позовом в яких він зазначив, що з огляду на пояснення та аргументи наведені у зустрічному позові, відзиві на позов та запереченнях є підстави для встановлення обставин, які свідчать про можливість усвідомлення ОСОБА_4 значення своїх дій та можливість ними керувати. Враховуючи викладене вважає, що відсутні підстави для призначення експертизи.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2018 року за клопотанням представника відповідача було призначено у справі судово-психіатричну експертизу на вирішення якої було поставлено питання чи страждав ОСОБА_4 будь-яким психічним розладом на момент укладення угоди та чи міг ОСОБА_4 на момент укладення угоди 01.12.2016 року розуміти значення своїх дій або керувати ними (т.1, а.с. 209), провадження у цивільній справі зупинено.
Ухвалою суду від 20 лютого 2019 року провадження у справі поновлено.
Ухвалою суду від 12 червня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
06 жовтня 2020 року надійшло клопотання представника відповідача по первісному позову, позивача по зустрічному позову про залучення для участі у справі законного представника визнаного недієздатним ОСОБА_4 його опікуна ОСОБА_9 ()
Ухвалою суду від 07 жовтня 2020 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним - законного представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 - ОСОБА_9 .
В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі на підставах викладених у позові, а також просив відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог з підстав, викладених у запереченнях на зустрічну позовну заяву.
Представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог за первісним позовом відмовити з підстав зазначених у зустрічному позові та задовольнити заявлені зустрічні вимоги.
Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, суд доходить до наступного висновку.
За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Судом встановлено, що 01 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір позики на суму 150 000 гривень на строк до 01 травня 2017 року, що підтверджується розпискою та договором позики від 01.12.2016 року, згідно з яким ОСОБА_1 передав ОСОБА_4 гроші в сумі 150 000- гривень зі строком виплати боргу до 01.05.2017 року.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Частиною першою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
З виписки із акта огляду МСЕК серії АД№150141 від 04.10.2010 року вбачається, що ОСОБА_4 встановлено першу групу інвалідності з загальних захворювань та визначено, що він потребує постійного стороннього догляду.
З виписки із акта огляду МСЕК серії ААБ №508567 від 21.10.2013 року вбачається, що ОСОБА_4 встановлено третю групу інвалідності на строк до 01.11.2014 року та визначено необхідність диспансерного нагляду у лікарів нарколога та невропатолога. За наслідками періодичних медичних оглядів продовжувався строк встановлення ОСОБА_4 третьої групи інвалідності та згідно виписки МСЕК серії АВ № 0682215 від 03.11.2016 року ОСОБА_4 встановлено третю групу інвалідності безстроково (т.1, а.с. 127-135).
Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року, правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та інше) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР №522 від 06.11.2018 року, ОСОБА_4 , 1957 року народження, на період підписання договору позики, довіреності та заповіту 01 грудня 2016 року виявляв ознаки психоорганічного синдрому внаслідок органічного ураження головного мозку токсичного генезу помірно виражений. Ступінь психічних порушень на той період був такий, що істотно впливав (обмежував) на його здатність усвідомлювати свої дії й керувати ними під час підписання документів. (т.1, а.с. 221-235).
Крім того, в ході розгляду справи, рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 17 серпня 2020 року ОСОБА_4 визнано недієздатним та призначено ОСОБА_9 його опікуном. Рішення набрало законної сили 17 вересня 2020 року.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підтвердили обставини на які посилається представник відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні, а саме пояснили, що починаючи з 2010 року до її смерті ОСОБА_6 повністю опікувалась своїм братом ОСОБА_4 , оскільки останній внаслідок захворювання не міг самостійно вирішувати свої побутові та соціальні питання. ОСОБА_6 виконувала усі дії, пов`язані з його лікуванням, утриманням його майна, сплати відповідних платежів, оформленням пенсії за інвалідністю, годувала та прибирала в помешканні, тобто в цілому забезпечувала його існування.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що відповідач за первісним позовом в момент вчинення спірного правочину усвідомлював значення своїх дій оскільки цього ж дня ним було надано доручення та складено заповіт, який посвідчено нотаріально. Однак, суд ставиться критично до показів свідка, оскільки вони спростовуються вище вказаним висновком судово-психіатричної експертизи.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Таким чином, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що договір позики, укладений 01.12.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не відповідає вимогам законодавства та має бути визнаний недійсним, оскільки ОСОБА_4 під час укладання та підписання спірної угоди мав психічні порушення унаслідок яких був позбавлений здатності усвідомлювати і розуміти значення своїх дій та керувати ними, внаслідок чого волевиявлення ОСОБА_4 на момент складання та посвідчення оспорюваного договору позики не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, що є однією із вимог, додержання якої є необхідною для чинності правочину відповідно до положень ст. ст. 203, 215 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У зв`язку з визнанням недійсним договору позики від 01.12.2016 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики від 01.12.2016 року не підлягають задоволенню.
Враховуючи те, що позивач при подачі зустрічної позовної заяви був звільнений від сплати судового збору з відповідача за зустрічним позовом відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати із сплати судового збору на користь держави.
Керуючись ст. ст. 12, 81, 82, 89, 247 ч.2, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики від 01.12.2016 року, - відмовити.
Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним, - задовольнити.
Визнати недійсним договір позики укладений 01.12.2016 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 .
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , іпн НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частини рішення постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 01.12.2020.

Дата складання повного рішення: 28.12.2020.

Суддя Рибалко Н.І.