233 № 233/4961/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Малінова О.С.

за участю секретаря Аллік Ю.М.,

представника позивача Шамардіна В.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Шамардін Володимир Миколайович, до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Разумова Тетяна Петрівна, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом фактичного виселення,-

В С Т А Н О В И В :

31 липня 2019 року ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діяв адвокат Шамардін В.М., звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Разумова Т.П., про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним. Свої вимог обґрунтовувала наступними обставинами. Так, ОСОБА_3 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 . Вона проживає в цій квартирі одна. За станом здоров`я вона потребує постійного догляду. Декілька років поспіль вона не виходить з квартири і пересувається по квартирі тільки за допомогою спеціального пристрою. Має поганий зір - на правому оці зір відсутній зовсім, а на лівому оці «-12». Своїх знайомих вона сповістила про намір отримання догляду від сторонньої людини. У жовтні 2018 року за місцем проживання позивачки прийшла ОСОБА_1 , відповідачка по цій справі, і запропонувала свої послуги по догляду. ОСОБА_1 попередила ОСОБА_4 , що має намір здійснювати догляд за умови отримання у власність квартири АДРЕСА_1 . Сторони домовилися, що відповідачка отримає квартиру, а за це буде довічно доглядати і утримувати позивачку, проживаючи разом в цій квартирі. ОСОБА_1 також повинна була купувати продукти, ліки, готовити їжу, оплачувати комунальні послуги, супроводжувати ОСОБА_4 в лікувальні установи. ОСОБА_4 запропонувала скласти заповіт чи укласти договір про довічне утримання, але ОСОБА_1 на це не погодилася і запропонувала укласти договір купівлі-продажу квартири, а за отримане житло ОСОБА_1 буде доглядати ОСОБА_4 до смерті. Зі слів ОСОБА_1 договір купівлі-продажу квартири, на складанні якого вона наполягала, буде самим оптимальним варіантом для них обох. У чому цей варіант буде оптимальним, вона не пояснювала, а ОСОБА_4 не була обізнаною в усіх юридичних тонкощах. ОСОБА_1 запевнила ОСОБА_4 , що та залишиться зареєстрованою в цій квартирі, а Відповідачка буде здійснювати за нею належний догляд. Перед тим, як прийти до нотаріуса, ОСОБА_1 навчила ОСОБА_4 як з ним спілкуватися. У разі, коли нотаріус спитає про її наступне місце проживання, то позивачка повинна відповісти, що поїде до свого онука у РФ. Фактично ОСОБА_4 не мала ані фізичної можливості нікуди їхати, ані запрошення від онука на проживання з ним і догляду за бабусею, але тяжкий стан здоров`я і неможливість самостійно себе обслуговувати, а також запевнення ОСОБА_1 в порядних намірах примусили позивачку сказати неправду нотаріусу відносно її наступного місця проживання. 15 січня 2019 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 склали угоду про відчуження квартири, на підставі договору купівлі-продажу. Незважаючи на те, що в договорі купівлі-продажу квартири вказується, що вони домовилися про продаж квартири, позивачка ніяких коштів від відповідача ані до підписання договору, ані після підписання договору не отримувала. Розписку про отримання грошових коштів від Відповідачки в результаті операції з продажу квартири ОСОБА_5 не писала. Як і передбачає інститут «довічного утримання», після укладення угоди ОСОБА_1 здійснювала за ОСОБА_4 догляд, проживаючи разом з нею, але з кожним днем у ОСОБА_1 бажання її доглядати зникало. У двадцятих числах травня 2019 року вона покинула ОСОБА_4 , забравши з собою документи на квартиру, паспорт позивачки, її пенсійне посвідчення та інші документи. У позивачки залишилася тільки трудова книжка, яка знаходилася у квартирі в іншому місці, про яке не знала відповідачка. У теперішній час ОСОБА_4 зрозуміла, що ОСОБА_1 мала намір заволодіти її квартирою, але щоб не сплачувати її вартість, вона пообіцяла доглядати позивачку до смерті. Як з`ясувалося пізніше - це було обманом з боку Відповідачки. ОСОБА_3 також стало відомо, що ОСОБА_1 , без дозволу позивачки, зняла іі з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , де позивачка залишилася проживати, і зареєструвала її за іншою адресою. У теперішній час ОСОБА_3 дізналася, що ОСОБА_1 збирається продати спірну квартиру, тим самим, залишити позивачку без місця проживання, а у ОСОБА_4 немає будь-якої іншої власності, де б вона могла проживати. Таким чином, при укладенні договору купівлі-продажу квартири від 15.01.2019 року ОСОБА_4 помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо прав і обов`язків сторін, оскільки мала на увазі, що відповідачка буде її утримувати, тобто мала на увазі договір довічного утримання. Вважає, що договір купівлі-продажу квартири від 15.01.2019 року ОСОБА_4 підписала із ОСОБА_1 під впливом помилки будучи введеною нею в оману.

Згідно зі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст.229 ЦК України правочин, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У теперішній час відносно відповідачки ОСОБА_1 здійснюється кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000894 від 18.07.2019 року за ст. 357 ч.1 та ст.190 ч.2 КК України, що підтверджується Витягом з ЄРДР, який додано до позовної заяви.

Тому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та посвідчений 15 січня 2019 року приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу Разумовою Т.П. за реєстром №45.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Волобуєв А.В. проти первісного позову заперечували, надали відзив на позов (а.с.37-41), а також звернулись до суду із зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом фактичного виселення.

Свої заперечення та зустрічний позов вмотивовували тим, що ОСОБА_1 власник квартири, не можу потрапити до себе додому, тому що ОСОБА_3 за її відсутності змінила замки на дверях та не пускає до своєї оселі. Звернення до поліції не мало ніяких наслідків. 18.01.2019 року між ними, які діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки, було укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 (далі -Договор), посвідчений приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу Донецької області Разумовою Т.П. та зареєстрований в реєстрі за № 45. Право власності за нею було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав па нерухоме майно, що підтверджується витягом з цього реєстру від 18.01.2019 року. Згідно п. 3 цього Договору продаж зазначеної квартири вчиняється за ціною 49000 гривень, які оплачені Покупцем у повній сумі Продавцю. У п.10 вказано, що Продавець зобов`язаний звільнити квартиру від належних йому й, вилучити ключі від квартири в осіб, які їх мали і передати квартиру Покупцю до 18.01.2019 року. Але, ввівши її в оману відносно своїх дійсних намірів, ОСОБА_3 попросила її пожити разом із нею в її квартирі поки вона не переїде до родичів. Вони жили разом але в різних кімнатах, їли окремо від один-одного, вели окреме господарство та навіть майже не спілкувались.

ОСОБА_3 маючи намір шахрайським способом заволодіти її майном - квартирою, та ввівши її в оману, обманним шляхом залишилась у неї в належній її квартирі пояснивши, що догляне за квартирою за відсутності ОСОБА_6 , коли остання буде проходити обстеження і лікуватись. ОСОБА_6 погодилась на це лише тому, що вважала, що це не завдасть шкоди, навпаки майно буде під наглядом. Вона не мала навіть гадки про те, що її просто хочуть обдурити та незаконно заволодіти її майном. Після повернення ОСОБА_6 вона не змогла потрапити до своєї власної квартири, тому що самовільно змінені замки на дверях до її квартири. Поліція їй сказала що це цивільний спір.

В довідках СЕЗ вказано, що 27.12.2018 року ОСОБА_3 особисто виписалась з адреси: АДРЕСА_3 , а 14.01.2019 року та зареєструвалась за адресою: АДРЕСА_4 , ще до оформлення договору купівлі - продажу. Тобто, на теперішній час вона навіть не зареєстрована за адресою спірної квартири, в неї є інше місце для проживання. На теперішній час ОСОБА_6 подано заяву до правоохоронних органів № 12108 від 05.10.2019 року, яка внесена до ЄРДР, відносно ОСОБА_3 за ст. 190 КК України. Це єдине житло, яке є у ОСОБА_6 , а зараз протиправно її до нього не впускають, хоча на дворі вже холодно, а неї немає де жити. Тому просили усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним майном, шляхом фактичного виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 10.12.2019 року позови були об`єднані в одне провадження.

У судовому засіданні сторони та їх представники підтримали заявлені вимоги, проти зустрічних вимог заперечували.

Третя особа приватний нотаріус Костянтинівського міського нотаріального округу Разумова Т.П. надала письмові пояснення з приводу первісного позову (а.с.80), та у судовому засіданні пояснила наступне. Договір купівлі-продажу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був нею посвідчений 18.01.2019 року за номером 45. Перед цим нею була проведена підготовча робота по спілкуванню з відчужувачем, оскільки ОСОБА_7 людина похилого віку. На запитання чи розуміє остання, що вона робить та куди вона буде їхати, чи отримала вона гроші? ОСОБА_7 відповідала, що поїде на північ до онука. Тому у неї не виникло ніяких сумнівів, оскільки онук забирає бабусю в кращі умови і вона, як нотаріус, не може цьому перешкоджати. Перед підписання договору купівлі-продажу у вона завжди дає договір для ознайомлення, питає, чи усе зрозуміло, чи отримані гроші? ОСОБА_7 з усім погодилась, власноручно підписала договір. Перед підписанням договору ОСОБА_8 підписала окрему заяву, що розрахунок проведений повністю. Безпосередньо у її (нотаріуса) присутності кошти не передавались. Коли ОСОБА_7 приходила до нотаріальної контори, вона користувалась ходунками.

З`ясувавши вищенаведену позицію сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову ОСОБА_3 та у відмові від зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Так, ОСОБА_3 , яка за її клопотанням була допитана у судовому засіданні у якості свідка, попереджена про кримінальну відповідальність про дачу неправдивих показань та приведена до присяги, пояснила наступне.

Після поховання сина її здоров`я значно погіршилось. Вона зателефонувала своїй подрузі і попросила її найти помічницю, але із спільним проживанням, тому що вона не в змозі себе обслуговувати. Подруга розповіла про це сусідці, яка виявилася сестрою відповідачки ОСОБА_6 . Це було у січні 2018 року. Сусідка попросила адресу та телефон, а через декілька днів відповідачка вже приходила, спочатку до сусідів, де, представившись працівником пенсійного фонду, питала про ОСОБА_7 . Їй пояснили, що ОСОБА_7 жінка не скандальна, проживає тут тривалий час. Потім ОСОБА_6 прийшла до неї. Вона запропонувала відповідачці спільне проживання, але та відповіла, що тільки після переоформлення документів на квартиру, які одразу забрала оскільки вони були начебто неправильні. Вона сподівалась, що ОСОБА_6 порядна людина і буде з нею проживати та за нею доглядати. У грудні 2018 року ОСОБА_6 переоформила їй паспорт, куди вони їздили разом на таксі. Також вона особисто один раз була у нотаріуса. Більше нікуди не ходила та не їздила. 18 січня 2019 року вони приїхали до нотаріуса, де на питання останньої, куди ОСОБА_7 буде їхати, відповіла ОСОБА_6 , що її онук забирає на північ. ОСОБА_7 уточнила, що її онук живе не на півночі, а на Далекому Сході в Уссурійську. Нотаріус нічого їй не читала, а дала документи для підпису. Сказала, напишіть прізвище, ім`я та по-батькові, а внизу розпишіться. Вона сама нічого не читала, оскільки майже зовсім сліпа. Вона домовлялась із ОСОБА_6 , що та переробить документи на квартиру на себе, але це буде фіктивно. Вона не знала, що підписувала у нотаріуса. Думала, що ОСОБА_6 буде з нею жити та допомагати. Вона повірила їй, що договорів пожиттєвого утримання вже немає, такого вже не роблять. Із своєї квартири вона нікуди не виїжджала і не збиралась виїжджати. Їй зателефонувала подруга і повідомила, що вона вже виписана з квартири. З приводу виписки та прописки вона нікуди особисто не ходила і нікого не уповноважувала. Коли прийшла ОСОБА_6 , вона запитала у неї, куди вона ї виписала, на що та відповіла, що на АДРЕСА_3 . Ніяких грошей за квартиру вона не отримувала. ОСОБА_6 її обманула. У квітні 2019 року покинула на 10 днів саму, а у травні пішла зовсім, сказала, що лягає у лікарню. На питання щодо прописки та де паспорт вона нічого не відповіла. ОСОБА_6 знов з`явилась тільки у жовтні 2019 року. В тамбурі квартири вона поміняла замок, оскільки коли ОСОБА_6 уходила, вона пошкодила замки у квартирі. Один зняла, а інший зламала. Також відключила електрику, міський телефон та кабельне телебачення. Ніяких речей ОСОБА_6 у квартирі немає, окрім пальта, куртки та капців. У 2013 році їй робили операцію на правому оці, оскільки зір пропав повністю. Їй частково поновили тільки ліве око, але бачить навіть в окулярах вона дуже погано, читати не може. У 2019 році вона сама повністю сплачувала комунальні послуги. Отримувала пенсію та давала сусідці, а та платила. Нікуди їхати вона не збиралась. Онука в Уссурійську допомогла їй знайти сусідка ОСОБА_9 і приносила свій телефон, щоб вони поспілкувались. Той ніколи не приїжджав і не обіцяв її забрати. У відносинах із ОСОБА_6 вона сподівалась лише на допомогу по господарству.

Свідок ОСОБА_10 , яка була попереджена про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та за дачу неправдивих показань, а також приведена до присяги, у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_7 знає близько 20 років, вони товаришували. Пізніше у ОСОБА_7 трапився інсульт і та попросила знайти їй людину, щоб за нею доглядав. Сестра відповідачки ОСОБА_6 проживає з нею у сусідньому під`їзді, і при зустрічі вона звернулась до неї із проханням знайти жінку для ОСОБА_7 . Та пояснила, що у неї є сестра, яка вже доглядала за бабусею, вона живе на квартирі, оскільки житла в неї немає. ОСОБА_6 познайомилась із ОСОБА_7 і почала її навідувати. Вона пропонувала, що ОСОБА_6 перейшла жити до ОСОБА_7 , а та відповідала, що поки не переоформить квартиру, жити туди не піде. Потім вони із сестрою почали говорити про оформлення купівлі квартири, що ОСОБА_7 так і залишиться власником, а цей договір буде не по справжньому. Коли вони таки оформили договір, ОСОБА_6 залишила ОСОБА_7 одну у квартирі, забрала у той пенсійну картку, телефон міський обрізала. А потім вона дізналася, що ОСОБА_7 виписали з квартири, оскільки начебто цього вимагав нотаріус. Обіцяли прописати її назад через три дні. Усі ці розмови вона вела із ОСОБА_6 та її сестрою по телефону. ОСОБА_7 на виписку та прописку нікуди не ходила, вона навіть не знала, що її виписали. За ОСОБА_7 доглядала її сусідка ОСОБА_9 , а вона через свою племінницю передавала позивачці продукти.

Свідок ОСОБА_11 , яка була попереджена про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та за дачу неправдивих показань, а також приведена до присяги, у судовому засіданні пояснила, що разом із своєю сім`єю проживає у сусідній із ОСОБА_8 квартирі з грудня 2018 року. Бабуся живе сама і вона допомагала їй, купувала продукти. Вранці одного дня вона зустріла в квартирі ОСОБА_12 , яка представилась працівником соціальної служби. Це було 10 січня 2019 року. Вона (свідок) періодично, 3-4 рази на тиждень, навідувала сусідку, купувала продукти та допомагала приготувати. ОСОБА_6 бачила тільки 1-2 рази у січні 2019 року. У лютому вона не заходила до бабусі, оскільки її квартира була зачинена. ОСОБА_6 сказала, що у той болять ноги, коли той стане краще, тоді зайдеш. Знов побачила ОСОБА_7 26 квітня 2019 року. У її дитини у цей день був день народження і коли повертались із дитячого садка, побачили відчинені двері. ОСОБА_7 попрохала її зайти. Днів 8-9, перед уходом на роботу вона залишала бабусі їжу. Потім 12 травня приїхала ОСОБА_6 . У квітні вона дізналася, що бабуся продала квартиру, хоча під час знайомства та подальшого спілкування із ОСОБА_7 , та казала лише тог, що їй потрібна людина, яка б за нею доглядала. Розмов про купівлю-продаж ніякої не було. ОСОБА_7 розповіла їй, що продала квартиру ОСОБА_6 , але ніяких коштів не отримувала. Вони начебто уклали договір лише на папері. А ОСОБА_6 буде за нею доглядати. Комунальні послуги за бабусю сплачувала вона, квитанції зберігаються у неї вдома. Про саму угоду між ОСОБА_7 і ОСОБА_6 їй нічого не відомо. З родичів бабусі вона знає лише її онука, який живе в Уссурійську. З ним ОСОБА_7 почала спілкуватись з квітня 2019 року. Вона допомогла його розшукати через соціальні мережі і зв`язувала бабусю з онуком за своїм телефоном через ВАТСАП. Про те, що ОСОБА_7 збирається переїжджати до онука ніколи розмови не було. У квітні 2019 року вона просила знайти онука, щоб розповісти йому у яку ситуацію потрапила.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Як встановлено судом та визнається сторонами ОСОБА_3 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 .

18.01.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки, було укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 (далі - Договір), посвідчений приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу Донецької області Разумовою Т.П. та зареєстрований в реєстрі за № 45 (а.с.51). Право власності за ОСОБА_1 було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав па нерухоме майно, що підтверджується витягом з цього реєстру від 18.01.2019 року (а.с.52).

Згідно п. 3 Договору продаж зазначеної квартири вчиняється за ціною 49000 гривень, які оплачені Покупцем у повній сумі Продавцю. У п.10 вказано, що Продавець зобов`язаний звільнити квартиру від належних йому й, вилучити ключі від квартири в осіб, які їх мали і передати квартиру Покупцю до 18.01.2019 року.

Факт отримання коштів додатково підтверджено заявою ОСОБА_3 , підписаного у присутності приватного нотаріуса Разумової Т.П. (а.с.105).

Як встановлено судом, обидві сторони сплачували комунальні послуги за спірну квартиру після підписання договору купівлі-продажу, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.46,184-191).

Згідно заяви від імені ОСОБА_3 від 27.12.2018 року остання знялась з реєстрації за місцем проживання у квартирі АДРЕСА_1 , а згідно заяви від імен ОСОБА_3 від 14.01.2019 року вона була зареєстрована за місцем проживання по АДРЕСА_4 (а.с.101-102).

Відповідно медичних документів ОСОБА_3 перебуває під наглядом лікарів з 2011 року з діагнозом: Ішемічна хвороба серція. Атеросклеротичний кардіосклероз. Постійна форма фібриляції передсердь. Гіпертонічна хвороба 3 ступеня 3 стадії. Наслідки перенесеного ішемічного інсульту (у 2011 році) з глибоким правобічним геміпарезом, вікові катаракти обох очей (а.с.193,197-198).

За Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження нерухомого майна щодо суб`єкта № 236276111 від 10.12.2020 року у ОСОБА_3 відсутнє у власності будь-яке нерухоме майно (а.с.168).

Зі Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження нерухомого майна щодо суб`єкта № 236170099 від 09.12.2020 року у власності ОСОБА_1 перебуває квартира АДРЕСА_1 (а.с.169).

З огляду на частини першу та другу статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, у спосіб визнання правочину недійсним.

За положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору купівлі-продажу замість заповіту чи договору довічного утримання, суд визначає за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору відчуження.

Наведені висновки містяться у Постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.11.2020 року у справі № 2-2284/09 (провадження № 61-7020св19).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є особою похилого віку (1944 року народження), у 2011 році перенесла гостре порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу (інсульт) внаслідок чого може пересуватись лише за допомогою ортопедичного засобу ходунків, вікові катаракти обох очей, у силу якого потребувала сторонньої допомоги, погодилася на передачу спірної квартири, яка є її єдиним житлом, у власність ОСОБА_1 лише за умови піклування про неї, забезпечення її допомогою, продовжувала проживати у спірній квартирі.

Зазначений висновок суду зроблено на підставі допитаних у якості свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , покази яких також спростовують твердження відповідачки ОСОБА_1 щодо наявності у ОСОБА_3 намірів переїхати до онука у м. Уссурійськ. Так свідок ОСОБА_11 пояснила, що тільки у квітні 2019 року через соціальні мережі знайшла онука ОСОБА_3 і яка спілкувалася із ним за допомогою телефону цього свідка. Тобто ці події відбулися вже після укладання спірного договору купівлі-продажу.

Спростовані доводи відповідачки ОСОБА_1 та ї представника щодо добровільного зняття ОСОБА_3 з реєстрації за місцем проживання в належній на той час їй квартирі, та реєстрації у незнайомої людини по АДРЕСА_5 .

Так, в провадження Костянтинівського МВ Бахмутського ВП ГУ НП в Донецькій області, перебуває кримінальне провадження №0000894 від 18.07.2019 року порушене за заявою ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 за ст.ст.357 ч.1, 190 ч.2 КК України. Згідно висновків проведеної під час досудового розслідування за цим кримінальним провадженням почеркознавчої експертизи Висновок експерта від 03.12.2020 року №2/22-131: «Підпис в графі «підпис» у заяві про зняття з реєстрації місця проживання від 27.12.2018 року від імені ОСОБА_3 , виконана не ОСОБА_3 , а іншою особою». Так само: «Підпис в графі «підпис» у заяві про реєстрацію реєстрації місця проживання від 14.01.2019 року від імені ОСОБА_3 , виконана не ОСОБА_3 , а іншою особою з наслідуванням» (а.с.177-182).

Вказаний висновок повністю підтверджує покази позивачки ОСОБА_3 щодо відсутності в неї наміру виписуватися з належної квартири.

Відповідно до стаття 229 Цивільного кодексу України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Таким чином, судом беззаперечно встановлено, що укладаючи оспорюваний правочин, ОСОБА_3 була введена в оману щодо дійсних намірів відповідачки ОСОБА_1 , помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема, щодо юридичної природи цього правочину, прав та обов`язків сторін за цим договором, тому її позов слід задовольнив на підставі статті 230 ЦК України. Такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 16 березня 2016 року у справі № 6-93цс16, у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 758/463/15-ц (провадження 61-48695св18) та від 20 травня 2020 року у справі №591/7117/17 (провадження № 61-47082св18).

У той же час, відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

В матеріалах, наданих суду третьою особою - приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу, наявна заява ОСОБА_3 про проведення із нею повного розрахунку під час укладення договору купівлі-продажу квартири в сумі 49000 грн., яка підписана нею в присутності нотаріуса (а.с.105).

Частиною 1 ст. 218 ЦК України встановлено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Таких письмових доказів, які б спростовували факт отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 коштів, на чому остання наполягала, на час винесення цього рішення у суду немає. Тому з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути отримане на виконання визнаного судом недійсним правочину.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, оскільки сторонам було відстрочено сплату судового збору до винесення судового рішення, позов ОСОБА_3 задовольняється у повному обсязі, а зустрічний позов ОСОБА_1 залишається без задоволення, з ОСОБА_1 на користь держави слід стягнути судовий збір за дві позовні вимоги в зальній сумі 3842,00 грн. (1921 грн. х 2).

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 19, 76-81, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Шамардін Володимир Миколайович, до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Разумова Тетяна Петрівна, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири номер АДРЕСА_1 , укладений ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та посвідчений 15 січня 2019 року приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу Разумовою Тетяною Петрівною за реєстром №45.

Застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса для листування: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти, отримані за договором купівлі-продажу квартири номер АДРЕСА_1 , в сумі 49000 (сорок дев`ять тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом фактичного виселення відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса для листування: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судові витрати в сумі 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) гривні 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частина рішення проголошені 22 грудня 2020 року.

Повний текса рішення виготовлений 23 грудня 2020 року.

Суддя