ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9444/20 Справа № 192/981/19 Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

30 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Просила змінити розмір аліментів з 263 грн. щомісячно на аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заочним рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2020 року в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини відмовлено (а.с.51-53).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.58-61).

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що предметом позову є збільшення розміру аліментів, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 видане 30 травня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, в період шлюбу у сторін народилась дитина донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Відповідно до довідки директора КП «Солонянське ЖКУ» Солонянської селищної ради Дніпропетровської області № 57 від 07 травня 2019 року, дитина ОСОБА_3 проживає разом з позивачкою (а.с. 9).

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області з лютого 2008 року з відповідача було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання їх спільної дитини в розмірі по 263 грн. щомісячно, на виконання якого, було видано виконавчий лист № 2-182/08, який знаходиться на виконанні у Новомосковському міськрайонному ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області.

З довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання заступника начальника Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області № 23966/18 від 08 травня 2019 року та розрахунку заборгованості за аліментами державного виконавця вбачається, що у відповідача наявна заборгованість в розмірі 15160 грн. 00 коп. (а.с. 10, 11).

Відповідно до довідки директора КЗО «Середня загальноосвітня школа № 80» Дніпровської міської ради № 01-34/52 від 147 травня 2019 року, ОСОБА_3 навчається у 6-Б класі (а.с. 12).

Обґрунтовуючи підстави зміни способу стягнення аліментів, позивачка в позові послалась на те, що на її думку порушуються права та інтереси дитини, адже мінімальний розмір аліментів не може бути меншим ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами наявності підстав для зміни способу стягнення аліментів, що стягуються з відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Частинами 2 та 3 ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі ст. 180 та 182 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батька, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 183 СК України, законодавцем визначено розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Частиною 1 та ч. 2 ст. 183 СК України, встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Статтею 184 СК України, законодавцем встановлено визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Судовим розглядом справи встановлено, що позивачка скористалась зазначеною нормою закону та, за її заявою до суду, рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області з лютого 2008 року з відповідача стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання їх спільної дитини в розмірі по 263 грн. щомісячно.

На час звернення до суду позивачки з зазначеним позовом, не надано доказів, що позивач працює.

Окрім того, як встановлено матеріалами справи, позивачка у свої позовних вимогах до суду стверджувала, що відповідач працює на будівництві, проте доказів зазначеного суду не надано.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, оскільки даних про працевлаштування та загальний дохід відповідача позивачем до суду не надано.

У доводах апеляційної скарги, позивач посилається, що на сьогодні дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку із чим збільшується потреба у її забезпеченні, а тому аліменти повинні бути визначені у розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Разом з тим, на вказані доводи апелянта слід зазначити наступне.

Так, зміна способу стягнення аліментів (ст. 181 ч. 3 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 ч. 1 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, саме зміну (збільшення) розміру раніше стягнутих аліментів через зміну способу їх стягнення мала на увазі ОСОБА_1 , пред`являючи позов, що розглядається. Підставами позову слугували обставини, які, на думку позивач, тягнуть через зміну способу стягнення аліментів із ОСОБА_2 (з твердої грошової суми на частку від доходу) збільшення розміру аліментів. Тобто, право стягувача аліментів на пред`явлення вимоги про зміну способу стягнення аліментів і збільшення розміру аліментів унаслідок такої зміни не заперечується, як таке.

Однак, вищезазначене, втім, не звільняє позивачку від обов`язку належного обґрунтування та доказування позову, зокрема, підстав і умов, необхідних як для зміни способу стягнення аліментів, так і для збільшення їх розміру, яке не може ґрунтуватися на припущеннях.

Поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітної плати (доходу) платника позивачу належало доводити передусім наявність у платника відповідного доходу як підставу для задоволення вимоги, для визначення розміру аліментів як частки відповідного доходу. Так само, зважаючи на пред`явлення позову з метою збільшення розміру стягуваних аліментів, належало доводити й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, ч. 1 ст. 182 СК України.

Апеляційний суд зазначає, що розпорядившись своїми цивільними та процесуальними правами на власний розсуд, позивачка не виконала вимог закону щодо належного обґрунтування та доказування позову, який ґрунтується на недопустимих у доказуванні припущеннях.

Поряд із цим, апеляційний суд зазначає, що стягувач аліментів, за наявності для того підстав, не позбавлений права і в подальшому ставити питання про зміну розміру стягуваних аліментів зі зміною способу їх стягнення чи без такої зміни, а також вирішувати питання про стягнення заборгованості за аліментами чи діяти в інший передбачений законом спосіб на захист прав дітей.

Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині має бути залишено без змін.

Керуючись ст. 367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне рішення суду складено 28 грудня 2020 року.

Судді: