КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 24 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» про відшкодування збитків, понесених в результаті затоплення квартири, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з ТОВ «Перший український експертний центр» на його користь збитки, завдані залиттям квартири АДРЕСА_1 , яке сталося 12.01.2016 року, у розмірі 165 038 грн. 45 коп. та моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ТОВ «Перший український експертний центр» є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 , де знаходиться квартира позивача АДРЕСА_1

Вказував, що у зв`язку з численними порушеннями та пошкодженнями в гідроізоляції двох балконів третього рівня квартири (надбудова літера «А») та парапетів будівлі, усунення наслідків та порушень яких відноситься до компетенції ТОВ «Перший український експертний центр», відбулося затоплення двох внутрішніх приміщень квартири ( АДРЕСА_1, про що було складено відповідний акт про наслідки залиття житлового приміщення від 25.04.2019 року.

Зазначав, що в результаті обстеження квартири АДРЕСА_1 , членами комісії було виявлено наступні причини даного затоплення квартири: не знайдені герметичності примикання водовідливів парапетів будівлі на третьому рівні квартири (надбудова літ. А) з капітальною стіною будівлі. Загальна кількість парапетів 11 м.пог., відсутність гідроізоляції в місцях кріплення огороджувальних перил на двох балконах 3-го рівня квартири (надбудова літ. А), численні відшарування керамічної плитки на підлозі і стінах двох балконів на третьому рівні квартири (надбудова літ. А) і відсутність заповнення швів міжплиткових. Загальна площа двох балконів - 18 кв.м.

Позивач вказував, що незважаючи на належне повідомлення відповідача про дату, час та місце складання акту, свого представника він не направив.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що для усунення подальшої можливості залиття приміщення квартири АДРЕСА_1 позивачем за власний рахунок було виконано відповідні ремонтні роботи на загальну вартість 165 038 грн. 45 коп., які просить стягнути з відповідача.

Також, позивач зазначав, що крім збитків, завданих квартирі, йому було завдано моральних страждань, які полягають у моральних переживаннях через пошкодження квартири та необхідністю проведення ремонтних робіт.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на недоведеність позивачем того факту, що саме неправомірні дії чи бездіяльність відповідача призвели до залиття квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 24 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивача з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Скарга обґрунтована тим, що відбулося затоплення двох внутрішніх приміщень квартири, про що було складено відповідний акт про наслідки залиття житлового приміщення від 25.04.2019 року, в якому була зазначена причина залиття, а саме: порушення та пошкодження в гідроізоляції двох балконів третього рівня квартири та парапетів будівлі та вказано, що усунення недоліків відноситься безпосередньо до компетенції ТОВ «Перший український експертний центр» як балансоутримувача будинку, тобто встановлено причинно-наслідковий зв`язок відповідальності.

Зазначав, що після чергового звернення щодо виклику працівників відповідача для складання акту вони не з`явилися, тому у присутності свідків було складено відповідний акт, який повністю відповідає формі, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 червня 2005 року №76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», в ньому наведені: дата та місце складання, члени комісії, що складають акт, місце де трапилося залиття, подія, що трапилася, наслідки залиття та причини.

Також посилався на вимоги ст.24 ЖК УРСР, ст.ст.23, 1166 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 24 лютого 2020 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення та зазначав, що позивачем не надано жодних підтверджуючих доказів, що саме неправомірні дії відповідача або його бездіяльність призвели до залиття квартири, що ні у викликах, ні в акті, ні в претензії не зазначено конкретну дату, коли саме трапилося залиття, а тому не можна вважати належним доказом затоплення квартири, складений 25 квітня 2019 року акт.

Крім того, вказував, відповідач не є легітимним балансоутримувачем багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначав, що на 5 виклик, а саме, 25 квітня 2019 року о 09 год. 00 хв. уповноважена комісія відповідача прибула за вказаною адресою для встановлення факту неналежного надання послуг, проте двері в квартиру їм ніхто не відчинив, про що було складено комісійний акт в присутності мешканця будинку.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що акт не є належним та допустимим доказом того, що саме з вини відповідача відбулося затоплення квартири позивача та причинно-наслідкового зв`язку між діями та шкодою.

Проте, ухвалене судом рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.03.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В., реєстровий номер 1215.

Як вбачається з Акту від 25.04.2019 року, складеного комісією у складі: Вершиніна В.А., директора будівельно-ремонтної компанії ТОВ «Грин-Форт», головного інженера ТОВ «ЦПП» та сусідів позивача по будинку, встановлено, що у зв`язку з численними порушеннями та пошкодженнями в гідроізоляції двох балконів третього рівня квартири (надбудова літера «А») та парапетів будівлі, усунення наслідків та порушень яких відноситься до компетенції ТОВ «Перший український експертний центр», відбулося затоплення двох внутрішніх приміщень квартири ( АДРЕСА_1, про що було складено відповідний акт про наслідки залиття житлового приміщення від 25.04.2019 року.

При цьому, як зазначено у вказаному Акті, в результаті обстеження квартири АДРЕСА_1 , членами комісії було виявлено наступні причини даного затоплення квартири: не знайдені герметичності примикання водовідливів парапетів будівлі на третьому рівні квартири (надбудова літ. А) з капітальною стіною будівлі. Загальна кількість парапетів 11 м. пог.; відсутність гідроізоляції в місцях кріплення огороджувальних перил на двох балконах 3-го рівня квартири (надбудова літ. А); численні відшарування керамічної плитки на підлозі і стінах двох балконів на третьому рівні квартири (надбудова літера «А») і відсутність заповнення швів міжплиткових. Загальна площа двох балконів - 18 кв.м.

Відомостей щодо конкретної дати залиття квартири вказаний акт не містить.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач, в обґрунтування своїх позовних вимог, вказував, що залиття його квартири сталося саме з вини відповідача, який, незважаючи про належне повідомлення про дату, час та місце складання акту, свого представника не направив.

Проте, відповідно до п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт. Додатком 4 до Правил встановлено форму вказаного акта про залиття, якою передбачено обов`язкова присутність осіб, причетних до події, що сталася для спільного огляду приміщення та фіксації характеру, його причин та наслідків.

При цьому, як роз`яснено в листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 року за №12/20-11-1975, факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії.

Проте, як зазначав позивач, саме він є власником квартири АДРЕСА_1 (далі - Квартира), на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16 березня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем, реєстровий номер 1215.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» являється балансоутримувачем будинку, в якому розміщується квартира позивача. Відповідно до Рішення Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» від 15 серпня 2012 року, наказу №2/1 від 01 жовтня 2012 року та акту приймання-передачі житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що 01 жовтня 2012 року ЖУ «Південне» ДП «Екос» ПАТ ХК «Київмісьбуд» передало з балансу, а ТОВ «Перший український експертний центр» прийняло на баланс та обслуговування житловий комплекс за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з численними порушеннями та пошкодженнями в гідроізоляції двох балконів третього рівня квартири (надбудова літ. А) та парапетів будівлі, усунення наслідків та порушень яких відноситься до компетенції Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр», відбулося затоплення двох внутрішніх приміщень квартири ( АДРЕСА_1, про що було складено відповідний акт про наслідки залиття житлового приміщення від 25.04.2019 року.

Отже, зазначена була причина залиття квартири, а саме: порушення та пошкодженнями в гідроізоляції двох балконів третього рівня квартири (надбудова літера «А») та парапетів будівлі.

Крім того, зазначено, що усунення цих недоліків відноситься безпосереднього до компетенції ТОВ «Перший український експертний центр», так як воно є балансоутримувачем будинку відповідно до Статуту, тобто встановлено причинно- наслідковий зв`язок відповідальності.

За ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду існує презумпція заподіювача шкоди, згідно якої не позивач доводить вину відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини.

Статтею 319 ЦК України визначені підстави для здійснення власником майна своїх прав, та зазначено, що власність зобов`язує, та у відповідності до вимог ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Згідно з ч.3 ст.386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Посилання відповідача та суду на те, що відповідач невчасно отримував виклики, не відповідає матеріалам справи, оскільки є в наявності лист від відповідача, який стверджує у своєму листі за №665 від 08.04.2019 року, що Товариство не зможе відправити свого представника 09.04.2019 року, так як отримав лист від ОСОБА_1 08.04.2019 року.

А наступні всі звернення відповідач отримував на наступний день від того дня коли необхідно було з`явитися для проведення обстеження. Саме тому у позивача не було іншого виходу, як запрошувати відповідні експертні установи для проведення та встановлення факту пошкодження квартири.

По факту виклику працівників відповідача та їх неявки було складено акт в присутності свідків, який повністю відповідає формі, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», в ньому наведені: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття.

Відповідно до акту про наслідки залиття житлового приміщення від 25.04.2019 року, в ході натурального обстеження приміщень квартири АДРЕСА_1 комісія встановила факт залиття в квартирі АДРЕСА_3 та пошкодження приміщення і на відновлення (ремонт) квартири позивачем витрачено кошти, а тому йому було завдано матеріальні збитки на суму 165038 грн. 45 коп.

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Отже, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Наведене свідчить про те, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

За ст.23 ЦКУ особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як вбачається забзацу 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача та його родини, тривале знаходження в стані стресу, та зниження якості проживання, небажання відповідача добровільно відшкодувати завдану шкоду, виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості розмір моральної шкоди є обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволення, але частково, на суму 5000 грн.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови.

Колегія суддів з врахуванням всіх обставин справи, наявних доказів в матеріалах справи вважає за необхідне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року скасувати і прийняти постанову.

Позов ОСОБА_1 до ТОВ «Перший український експертний центр» про відшкодування збитків, понесених в результаті затоплення квартири,задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ «Перший український експертний центр» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування збитків, понесених в результаті затоплення квартири, 165 038 грн. 45 коп. та 5 000 грн. моральної шкоди. В іншій частині позову ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відмовити.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ТОВ «Перший український експертний центр» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 4 250 грн. 95 коп. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року скасувати і прийняти постанову.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» про відшкодування збитків, понесених в результаті затоплення квартири, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший Український експертний центр» (код ЄДРПОУ 50) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування збитків, в результаті затоплення квартири, 165 038 (сто шістдесят п`ять тисяч тридцять вісім) грн. 45 коп. та 5 000 (п`ять тисяч) грн. моральної шкоди.

В іншій частині позову ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший Український експертний центр» (код ЄДРПОУ 50) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 4 250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) грн. 95 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: