Номер провадження: 22-ц/813/2587/20
Номер справи місцевого суду: 495/1672/17
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 березня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Прийомової О.Ю., повний текст рішення складено 21 березня 2019 року, -

в с т а н о в и в:

09.03.2017 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 22 650 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 , зазначає, що вона є власником дачного будинку та земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Власницею сусіднього будинку та земельної ділянки, яка розташована за цією ж адресою, № будинку 1710-1711 є відповідач ОСОБА_2 , яка 31.07.2016 разом зі своїм сином ламали паркан, який встановлений на території земельної ділянки, яка належить позивачу на праві приватної власності.

Поліція зафіксувала вищевикладені факти та прийняла заяву про злочин, проте, відповідні відомості до ЄРДР не внесла, що було приводом для неодноразового оскарження в суді бездіяльності слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області.

Протиправними діями відповідач завдала їй матеріальних збитків, що складаються з вартості робіт та вартості будівельних матеріалів для відновлення огорожі (відповідно до висновку експертизи на загальну суму 22650 грн.), а також моральну шкоду, оскільки вона зазнала душевних страждань, які в подальшому відобразились на стані її здоров`я. Позивач є людиною похилого віку та випискою з медичної карти хворого від 01.08.2017 КУ «Міська лікарня № 5» підтверджене перебування позивача на стаціонарному лікуванні з діагнозом гіпертонічний криз.

Позивач також просила відшкодувати судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу в розмірі 19 000 грн., витрат на проведення експертизи в розмірі 5 000 грн.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_1 зазначає, що ненадання нею доказів належності на праві власності земельної ділянки та дачного будинку обумовлено неналежним представленням інтересів позивачки в суді першої інстанції адвокатом Пилаєвою В.В., з якою позивач не укладала угоди та яку не уповноважувала представляти інтереси в суді. Додані до апеляційної скарги документи підтверджують належність позивачу ще з 16.06.2015 року земельної ділянки та садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, на думку апелянта, відсутність кримінального провадження не свідчить про відсутність доказів вини ОСОБА_2 у вчиненні цивільного правопорушення. Втрата Білгород-Дністровським відділом поліції матеріалів за заявою ОСОБА_1 про неправомірні дії сусідів може бути поповнена поясненнями свідків - слідчого ОСОБА_3 , сусідів та перед прохожих, які можуть підтвердити факт причетності відповідача до руйнування паркана між їхніми ділянками.

У своєму відзиві ОСОБА_2 , посилається на те, що судом винесено законне та обґрунтоване рішення, підстав для його скасування доводи апеляційної скарги не містять.

В судове засідання призначене на 21 жовтня 2020 року ОСОБА_2 та її представник не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 249, 251 т. 2).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає зміні в частині мотивування, за таких підстав.

Статтею 13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до вимог частини другої ст.367 ЦПК України, апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не доведено жодними належними, допустимими та обґрунтованими доказами пошкодження її майна, вини відповідача у пошкодженні майна, відсутній причино-наслідковий зв`язок між протиправною дією і негативними наслідками, а також не підтверджено наявність у неї майна.

З таким висновком суду, колегія суддів погоджується не в повній мірі, з огляду на наступне.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією і негативними наслідками. Обов`язок доказування розподіляється таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач відсутність його вини в заподіянні шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно з роз`ясненнями наведеними у п.9 постанови Пленуму ВС України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий.

У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки та садового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 26-35 т. 2).

ОСОБА_2 , відповідач по справі є власником садового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 25 т. 2).

31.07.2016 року ОСОБА_1 звернулась до Затоківського відділення поліції Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області з заявою про вчинення ОСОБА_4 дій, що місять ознаки злочину, передбаченого ч.1 т. 356 КК України, яку мотивувала тим, що вранці, 31.07.2016 року ОСОБА_4 разом зі своїм сином ламали паркан, який належить їй на праві власності та встановлений на території земельної ділянки, яка належить позивачу ОСОБА_1 .

Поліція зафіксувала вищевикладені факти та прийняла заяву про злочин.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.08.2016 року було зобов`язано Затоківське відділення поліції Білгород-Дністровського відділу поліції ГУНП в Одеській області прийняти та невідкладно зареєструвати в порядку ч.1 ст.214 КПК України подану 31.07.2016 року заяву про вчинення злочину до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати за цією заявою про вчинення злочину досудове розслідування у формі до судового слідства за вчинення дій, що мають ознаки злочину, передбаченого ст.356 КК України (а.с. 5 т. 1).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.11.2016 року було зобов`язано слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області за наявності підстав, передбачених ст. 55 КПК України, залучити ОСОБА_5 , ОСОБА_1 у якості потерпілих у кримінальному провадженні №0002572 (а.с. 6 т. 1).

Під час розгляду справи у суді першої інстанції були витребувані матеріали кримінального провадження № 0002572 від 24.08.2016 року за ч.1 ст. 356 КК України, які були оглянуті в судовому засіданні (а.с. 185 т. 1).

Постановою начальника СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області Мащенко А.П. від 24.06.2017 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань під № 0002572 від 24.08.2016 року, у зв`язку із відсутністю складу кримінального провадження.

Позивачем на підтвердження позовних вимог надано рахунок-фактура № ДСО-0000028 від 07.05.2016 року, з якого вбачається, що витрати на придбання стінового профілю ПС-8, спец планки, ПГС 100/1,2, ПП 100/1,2, ШП 20/0,7, анкер, витрачені матеріали /сверла, диски, біти/, саморізи становили 15108,59 грн. (а.с.7 т. 1).

За замовленням ОСОБА_1 від 01.06.2018 року було проведено будівельно-технічну експертизу, згідно Висновку № 21/18 від 06.06.2018 року якого встановлено вартість будівельних робіт, яка складається з вартості робіт та вартості будівельних матеріалів для встановлення огорожі з пофарбованого металевого профілю на металевому каркасі, садового будинку АДРЕСА_2 виходячи з матеріалів зазначеної копії рахунку-фактури № ДСО-0000028 від 07.05.2016 року та становить 22650 грн.

Однак, будь-яких доказів, що саме ці матеріали були використані ОСОБА_1 на ремонт паркану, матеріали справи не містять.

У разі відсутності в сукупності вказаних ознак спричинення матеріальної шкоди не можливо покладання обов`язку на будь-яку особу щодо її відшкодування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів вини ОСОБА_2 у завданні їй матеріальної шкоди, не підтверджено наявність самої шкоди, що вказує на відсутність причино-наслідкового зв`язку між протиправною дією і негативними наслідками, а також відсутності підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди.

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки та садового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 26-35 т. 2).

ОСОБА_2 , відповідач по справі є власником садового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 25 т. 2).

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність кримінального провадження не свідчить про відсутність доказів вини ОСОБА_2 у вчиненні цивільного правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними, та такими, що не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Так, з метою перевірки зазначених доводів апеляційної скарги, апеляційним судом задоволено клопотання про виклик свідків (а.с. 237 т. 2).

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, представник ОСОБА_1 , адвокат Олінячук Ю.Г., відмовився від клопотання про виклик свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , з тих підстав, що вони не можуть прибути у судове засідання з об`єктивних причин, ця відмова прийнята судом.

З показань свідка ОСОБА_3 , вбачається, що вона, як працівник поліції виїхала за місцем проживання ОСОБА_1 , в зв`язку з тим, що між сусідами виникла сварка з приводу паркана, також свідок пояснила, що здійснювала фотографування з будинку ОСОБА_1 , в будинок ОСОБА_2 вона з групою не потрапили.

З наданих свідком фотокарток, які долучені до матеріалів справи не можливо встановити, в чому виявляється пошкодження.

Колегія суддів з наданих показань свідка ОСОБА_3 не вбачає, що ОСОБА_2 пошкодила майно ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що ненадання позивачем доказів належності на праві власності земельної ділянки та дачного будинку обумовлено неналежним представленням інтересів позивачки в суді першої інстанції адвокатом Пилаєвою В.В., з якою позивач не укладала угоди та яку не уповноважувала представляти інтереси в суді, колегія суддів вважає такими що не підтверджуються матеріалами справи, з тих підстав, що адвокат Пилаєва В.В. представляє інтереси позивача ОСОБА_1 , відповідно до ордеру серії № ОД № 273718, відповідно до акту виконаних робіт замовником є ОСОБА_1 , виконавцем - 1 ОСОБА_8 , виконавцем - 2 ОСОБА_9 , відповідно до квитанції ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_9 за надання адвокатських послуг 19 000 грн., будь яких належних та допустимих доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги апелянтом не надано (а.с. 169, 175, 176 т. 1).

За таких підстав, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає апелянт.

Судом першої інстанції при прийнятті рішення були досліджені всі надані докази, взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції зробив висновок про те, що ОСОБА_1 не довела, що майно належить їй, однак з рішення суду вбачається, що суд відмовив в задоволенні позову за не доведеністю пошкодження майна, вини відповідача та відсутності причино-наслідкового зв`язку між протиправною дією і негативними наслідками.

З урахуванням наданих доказів до суду апеляційної інстанції стосовно належності на праві власності будинку та земельної ділянки, колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що матеріали справи не містять доказів належності майна ОСОБА_1 , підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення, а тому рішення підлягає зміні з відмовою у задоволенні позовних вимог без урахування посилання суду на відсутність доказів про належність майна.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 березня 2019 року змінити в частині мотивування відмови від позовних вимог ОСОБА_1 викладених в цієї постанові.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 30 жовтня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ С.М. Сегеда