Справа № 130/2071/19
Провадження № 22-ц/801/471/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 рокуСправа № 130/2071/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Марчук В.С., Матківської М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №130/2071/19 за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП Олексюка Володимира Володимировича, слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської Олени Григорівни про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 січня 2020 року, яке ухвалене суддею Заярним А.М. в приміщенні Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, о 16 год 48 хв, повний текст складено 16 січня 2020 року,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП Олексюка Володимира Володимировича, слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської Олени Григорівни про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що постановою Вінницького апеляційного суду від 20 вересня 2019 року на його користь стягнута моральна шкода з відповідача в сумі 5000 гривень, в зв`язку з навмисною бездіяльністю слідчого по кримінальному провадженню №0000047 за період з 2017 року по квітень 2019 року. Ця тяганина відповідачів продовжується по даній справі в період з травня по вересень 2019 року, оскільки вони повністю відсторонились від своїх повноважень, що призвело до тяганини. На підтвердження своїх вимог надав дві ухвали Жмеринського міськрайонного суду від 04 червня 2019 року, 30 вересня 2019 року про скасування постанов слідчого про закриття провадження в справі.

Просив стягнути на його користь з ОСОБА_2 через Державу України в особі Державної казначейської служби України 50000 грн моральної шкоди, з ОСОБА_3 через Державу України в особі Державної казначейської служби України 50000 грн моральної шкоди (а.с.13).

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 лютого 2020 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до постанови Вінницького апеляційного суду від 20 вересня 2019 року, рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 червня 2019 року по справі №130/728/19 за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, начальника слідчого відділу Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюка В.В., старшого слідчого Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської О.Г. про відшкодування моральної шкоди скасовано, стягнуто з держави України в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн (а.с.2-4).

Судом апеляційної інстанції у вказаній вище постанові встановлено, що за період з 2017 року по квітень 2019 року чотири рази скасовувалась постанови старшого слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської О.Г. про закриття кримінального провадження №0000047, як незаконні та необґрунтовані. Саме цими обставинами і мотивує позивач свої позовні вимоги, вказуючи на незаконність та бездіяльність відповідачів.

Щодо начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП - Олексюка В.В., то його бездіяльність при проведенні досудового розслідування кримінального провадження №0000047 теж повністю доведена, з огляду на норму п. 2 ч. 2 ст. 39 КПК України, у якій вказано, що керівник органу досудового розслідування уповноважений відсторонити слідчого від проведення досудового розслідування у разі неефективного досудового розслідування.

І саме цим діями старшого слідчого Полонської О.Г. та бездіяльністю начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП - Олексюка В.В. позивачу було завдано моральної шкоди, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Відповідно до копії ухвали слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду від 04 червня 2019 року, скасовано постанову старшого слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської О.Г. від 21.05.2019 про закриття кримінального провадження №0000047 від 29.06.2017 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України (а.с.6 7).

Відповідно до копії резолютивної частини ухвали слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду від 30 вересня 2019 року, скасовано постанову старшого слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської О.Г. від 18 вересня 2019 року про закриття кримінального провадження №0000047 від 29 червня 2017 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України (а.с.8).

Як вбачається із копії листа прокуратури Вінницької області від 23 жовтня 2019 року №04/2/2-55-19, встановлено, що слідчим відділення Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадження №000020, №0000047, №0000020.

У ході вивчення стану досудового розслідування зазначених кримінальних проваджень встановлені грубі порушення вимог ст.ст. 2, 9, 28 КПК України щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування у розумні строки.

На усунення виявлених порушень Жмеринською місцевою прокуратурою підготовлені вказівки на адресу начальника ГУНП у Вінницькій області з вимогою притягнення винних до дисциплінарної відповідальності.

Наразі у даних кримінальних провадженнях на виконання вказівок прокурора проводяться необхідні слідчі дії, хід яких контролюється Жмеринською місцевою прокуратурою (а.с.22).

Вивченням стану досудового розслідування зазначених кримінальних проваджень установлено, що слідчими слідчого відділення Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області та Барського відділення поліції Жмеринського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області допущено в останніх тяганину.

Дані кримінальні провадження, на даний час, знаходяться на стадії розслідування, підозру нікому не оголошено, справи до суду не скеровані, що сторони в судовому засіданні не заперечували.

Встановлено, що за час розслідування вказаних кримінальних проваджень, за заявою ОСОБА_1 . слідчими суддями Жмеринського міськрайонного суду розглядалися скарги ОСОБА_1 на постанови про закриття кримінальних проваджень.

Вказані обставини підтверджуються ухвалами слідчих суддів Жмеринського міськрайонного суду, що наявні у матеріалах кримінальних проваджень.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1 посилається на вказані ухвали слідчих суддів, вважає що ця тяганина відповідачів продовжується по даній справі в період з травня по вересень 2019 року, оскільки вони повністю відсторонились від своїх повноважень, що призвело до тяганини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами бездіяльність відповідачів, а тому за умов відсутності інших складових: наявність шкоди, бездіяльність та причинний зв`язок між бездіяльністю та шкодою, для виникнення зобов`язання відшкодування шкоди відповідно до вимог статей 23, 1167, частини шостої статті 1176 ЦК України підстави відсутні.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною шостою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує посиланням на допущену, на його думку, бездіяльність відповідачів у кримінальному провадженні №0000047 від 29 червня 2017 року.

Однак вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Такі процесуальні рішення, на які посилався позивач, та розцінені ним як бездіяльність, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Ухвали слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду від 04 червня 2019 року, та від 30 вересня 2019 року про часткове задоволення скарг ОСОБА_1 на постанови слідчого свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України, як це помилково вважає ОСОБА_1 , акцентуючи свої доводи на власному визначенні змісту частини 6 статті 1176 ЦК України.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, що можуть бути оскаржені слідчому судді на етапі досудового провадження, визначений у частині першій статті 303 КПК України. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього кодексу (частина друга статті 303 КПК України).

Тобто, під час досудового розслідування слідчий виконує процесуальні функції, які не можна охарактеризувати як управлінські, і для оскарження його рішень, дій чи бездіяльності визначений спеціальний порядок.

Здійснюючи функції досудового слідства, слідчий є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску, втручання і керується у своїй діяльності лише Конституцією та Законами України.

Колегія суддів, приходить до висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги, оскільки позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому начальником СВ Жмеринського ВП ГУНП ОСОБА_3 , слідчим СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_2 моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Також, позивачем не зазначено з яких саме міркувань він виходив, визначаючи відшкодування моральної шкоди в розмірі по 50000 грн, та якими належними, допустимими та достовірними доказами це підтверджується.

Таким чином, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Зазначене узгоджується з правовими висновками викладеними в постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 641/2328/17-ц), від 13 червня 2019 року (справа №554/1870/18-ц), що згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами інших інстанцій.

Крім того, постанова Вінницького апеляційного суду від 20 вересня 2019 року не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності відповідачів, у розумінні статті 1176 ЦК України, як це помилково вважає ОСОБА_1 , акцентуючи свої доводи на власному визначенні змісту частини 6 статті 1176 ЦК України та не має преюдиціального значення.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог та не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт завдання йому моральної шкоди діями відповідача, а відтак і її розмір, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Помилковим є посилання суду першої інстанції у відмові задоволення позову позивачу з підстав подвійного стягнення моральної шкоди, відповідно до постанови Вінницького апеляційного суду від 20 вересня 2019 року. Такий висновок суду є неправильним, однак в подальшому суд першої інстанції в своєму рішенні послався на реалізацію позивачем свого права, відповідно до глави 26 КПК України, що призвело по суті до винесення законного рішення.

Колегія, суддів вважає, що розглядаючи спір суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 12 лютого 2020 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Марчук В.С.

Матківська М.В.