Справа 688/4060/19
№ 2/688/157/20
Рішення

Іменем України

07 лютого 2020 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді - Козачук С.В.,

з участю секретаря судового засідання - Гаврилової Н.К.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Шепетівці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

08 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову посилається на те, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 жовтня 2014 року. У вказаному будинку, крім неї, зареєстровані: син ОСОБА_4 , невістка ОСОБА_2 та внуки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Починаючи з червня 2018 року і по даний час відповідач за місцем реєстрації не проживає, жодного разу житлом не цікавилась, наміру проживати в будинку не виявляла. Через реєстрацію і не проживання відповідача у вказаному будинку, вона несе додаткові витрати на утримання житла. З метою усунення перешкод у здійсненні права власності, просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратла право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2019 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду на 09 год. 00 хв. 20 грудня 2019 року, яке у зв`язку з неявкою відповідача відкладено на 14 год. 00 хв. 17 січня 2020 року.

08 січня 2020 року судом отримано відзив на позов відповідача ОСОБА_2 з долученими письмовими доказами, з якого слідує, що проти позову остання заперечує, вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами відсутність її понад встановлені ст. 405 ЦК України строки у житловому приміщенні та без поважних причин. А тому, у його задоволенні просила відмовити.

13 січня 2020 року судом отримано письмове клопотання відповідача ОСОБА_2 про виклик свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 січня 2020 року задоволено клопотання відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 про оголошення перерви у зв`язку з неявкою свідків та проведення наступного судового засідання у режимі відеоконференції, розгляд справи призначено на 11 год. 30 хв. 07 лютого 2020 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала з підстав, викладених у ньому, та суду пояснила, що ОСОБА_2 є її невісткою, перебуває в зареєстрованому шлюбі з її сином ОСОБА_4 , від якого мають двоє малолітніх дітей. Відповідач була зареєстрована у належному їй на праві власності будинку з її дозволу як член сім`ї. Проживала із її сином у виділеній їм кімнаті. В червні 2018 року ОСОБА_2 переїхала проживати у м. Нетішин до своїх батьків, оскільки між ними виник конфлікт. З того часу до серпня 2019 року відповідач приїздила до її будинку всього лише декілька разів та на декілька днів. Коли син перебував на заробітках, невістка проживала у своїх батьків в м. Нетішин. Проте, у її будинку і досі зберігаються особисті речі відповідача, морозильна камера, проти яких немає заперечень, щоб ОСОБА_2 приїхала їх забрати. Разом з тим, в даний час Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області слухається справа про розірвання шлюбу між нею та її сином ОСОБА_4 . Вважає, що реєстрація відповідача перешкоджає їй повноцінно користуватися своїм майном, а тому просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала та суду пояснила, що з 08.06.2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 - сином позивача, від якого мають двох синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 З дозволу ОСОБА_1 стала проживати в спірному будинку по АДРЕСА_1 , а з 12.04.2016 року була зареєстрована за вказаною адресою. З червня 2018 року з чоловіком стали тимчасово проживати в гуртожитку в м. Нетішин за місцем проживання її батьків через сварку та бійку із свекрухою. Чоловік став виїжджати на роботу за кордон на строк 45 діб. В цей час проживала в м. Нетішин, а коли чоловік повертався з-за кордону, разом поверталися у будинок його матері, де проживали до його від`їзду. Коли чоловік виїжджав на роботу, вона поверталась до м. Нетішин. Так тривало до серпня 2019 року. В липні 2019 року, коли чоловік в черговий раз повернувся додому, їздили на відпочинок до моря. 31.07.2019 року повернувшись з відпочинку, відразу поїхали до будинку матері. 03.08.2019 року повернулись до м. Нетішин. 10.08.2019 року відповідно до ухвали слідчого судді Нетішинського міського суду зобов`язана була знаходитись за місцем проживання в м. Нетішин через застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який продовжувався до 05.02.2020 року. У зв`язку із цим не могла фізично проживати в будинку позивача. А тому, вважає причини своєї відсутності за місцем реєстрації поважними. Крім того, всі їх з чоловіком особисті речі, меблева стінка, дитячі ліжка, матраци, морозильна камера, посуд, одяг, взуття та інше майно знаходяться в будинку позивача. За таких обставин, просила у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав з підстав, викладених у відзиві, просив у його задоволенні відмовити.

Вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку в позові відмовити з наступних підстав.

Як встановлено в суді та вбачається з свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 жовтня 2014 року, виданого державним нотаріусом Шепетівської районної державної нотаріальної контори Хмельницької області Огородник Л.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №1690, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 27638151 від 03 жовтня 2014 року, позивач ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 .

З довідки виконавчого комітету Судилківської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області №3253 від 07 листопада 2019 року слідує, що рішенням Судилківської сільської ради №3 від 19 січня 2016 року АДРЕСА_1 .

Сторонами в судовому засіданні визнано, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що відповідач ОСОБА_2 на час розгляду справи є невісткою позивача ОСОБА_1 , перебуває у зареєстрованому шлюбі із сином позивача ОСОБА_4 .

Згідно із відомостями книги погосподарського обліку у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 (власник будинку), її син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , невістка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , внук ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внук ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджуються даними довідки виконавчого комітету Судилківської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області №3221 від 04 листопада 2019 року.

Згідно акту встановлення факту не проживання від 16.10.2019 року, затвердженого Судилківським сільським головою Котик Т.М., зі слів громадян ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ОСОБА_2 , яка зареєстрована по АДРЕСА_1 , в будинку який належить ОСОБА_1 , не проживає більше року, а саме з червня 2018 року по даний час.

Аналогічні показання надали і в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ствердивши, що є сусідами позивача, а тому знають, що ОСОБА_2 з червня 2018 року по АДРЕСА_1 не проживає.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У відповідності до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, член сім`ї власника житла визнається таким, що втратив право на користування цим житлом за ч. 2 ст. 405 ЦК України, лише з підстав і в порядку, передбаченим законом за рішенням суду про визнання його таким, що втратив право на користування житлом. При визнанні особи такою, що втратила право користування житлом суду необхідно встановити, а позивачу необхідно довести належними і допустимими доказами, що член його сім`ї був відсутній понад один рік і така відсутність обумовлена неповажними причинами.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності.

Як вбачається із позовної заяви, ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вимогою про визнання невістки ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначила, що починаючи з червня 2018 року і по даний час відповідач за місцем реєстрації не проживає, жодного разу житлом не цікавилась, наміру проживати в будинку не виявляла. Через реєстрацію і не проживання відповідача у вказаному будинку, вона несе додаткові витрати на утримання житла.

Проте, такі посилання позивача були спростовані нею ж у наданих суду поясненнях про проживання відповідача по декілька днів на протязі періоду з червня 2018 року по серпень 2019 року у її будинку. Посилання про додаткові витрати на утримання житла також не підтверджені жодними доказами та спростовані самим позивачем у своїх поясненнях, яка вказала, що несе витрати за фактично наданні послуги: по вивозу сміття, електропостачанню, газо та водопостачанню. Не заперечувала позивач і про наявність речей відповідача у її будинку.

Крім того, такі посилання позивача спростовуються показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Як ствердили у судовому засіданні свідки, відповідач ОСОБА_2 з червня 2018 року стала тимчасово проживати у м. Нетішин через конфлікт із свекрухою, періодично поверталась до місця реєстрації в с. Судилків, деякий час (від декількох днів до тижнів) у будинку позивача проживала із чоловіком та дітьми. Під час його виїзду на роботу за кордон поверталась до місця тимчасового проживання у м. Нетішин. У спірному будинку наявні її речі, як то: одяг, меблі, побутова техніка. Перестала постійно проживати у будинку позивача лише після обрання їй запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту в м. Нетішин з серпня 2019 року.

Суд не приймає до уваги і долучений до позовної заяви акт встановлення факту не проживання від 16.10.2019 року, оскільки такий містить суперечливі дані. Зі змісту акту слідує, що проведено обстеження домоволодіння АДРЕСА_1 , в результаті якого виявлено зі слів громадян ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає більше року, а саме з червня 2018 року по даний час. Даний акт не містить жодних відомостей щодо обставин виявлених в ході проведеного обстеження, в тому числі щодо наявності у будинку речей відповідача, а тому викликає сумніви у проведенні такого обстеження взагалі.

З даних ухвал слідчих суддів Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10 серпня 2019 року та від 06 грудня 2019 року вбачається, що відносно підозрюваної ОСОБА_2 у кримінальному провадженні №0000219 від 07.08.2019 року застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання по АДРЕСА_2 , який продовжувався до 05 лютого 2020 року включно.

Отже, судом достовірно встановлено, що відповідач на час розгляду справи є членом сім`ї позивача, тимчасово змінила місце проживання через виниклий конфлікт із позивачем, який переріс у бійку, за місцем реєстрації перестала постійно проживати з поважних причин у зв`язку із застосуванням відносно неї запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем тимчасового проживання в АДРЕСА_2 , який продовжувався до 05.02.2020 року включно, інтересу до житла не втратила, періодично до нього поверталась, має у спірному будинку особисті речі, меблі, побутову техніку. Суд, також зважає на те, що іншого житла у відповідача ОСОБА_2 немає.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст. 405 ЦК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Однак, доказів того, що відповідач відсутня понад один рік, добровільно, без поважних причин вибула на інше постійне місце проживання матеріали справи не містять і позивачем суду не надані.

Вирішуючи спір на підставі доказів поданих учасниками справи, з урахуванням встановлених обставин і вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу. На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

З акту від 07.02.2020 року прийомки виконаних робіт (надання професійної правничої допомоги) вбачається, що адвокатом Бойко В.Ф. були надані наступні послуги: ознайомлено з позовною заявою і долученими доказами, ознайомлено із законодавчою базою і судовою практикою, підготовлено відзив та клопотання про виклик свідків, надано правову допомогу під час розгляду справи у суді на загальну суму 6500 грн., тобто даний акт містить детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Договором про надання правової допомоги від 04.01.2020 року та додатковою угодою про оплату послуг, визначено розмір та порядок здійснення розрахунків, в тому числі, що отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару, передбачені конкретні суми за надані послуги.

На виконання договору про надання правової допомоги від 04.01.2020 року та додаткової угоди про оплату послуг ОСОБА_2 сплачено 6500 грн., що підтверджується прибутковими касовими ордерами №2/20 від 04.01.20202 року та №4/20 від 07.02.2020 року.

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, відповідачем понесено витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката на суму 6500 грн., які підтверджені належними та допустимими доказами, суд вважає за необхідне стягнути їх з позивача на користь відповідача. На підставі ст. 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 133, 137, 141, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

вирішив :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_2 ) понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6500 (шість тисяч п`ятсот) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 11 лютого 2020 року.

Суддя: С.В. Козачук

Виготовлено з автоматичної системи документообігу суду.