Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа №936/586/20
Провадження № 2/936/153/2020
23.12.2020 року смт. Воловець
Воловецький районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого - cудді Павлюка С.С
при секретарі - Собран Ю.О.
з участю представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
та третьої особи ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Воловець справу за позовом адвоката Повідайчика Олега Івановича в інтересах ОСОБА_4 до відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з участю третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 про усунення перешкод у користуванні домоволодінням,
представник позивача звернувся до суду в інтересах ОСОБА_4 з позовом до відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні домоволодінням. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що позивач є власницею домоволодіння (садиби) за адресою: АДРЕСА_1 . Власником сусіднього домоволодіння є відповідачі ОСОБА_5 , яка проживає в ньому разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6 . В 2018 році відповідачі почали на належній їм земельній ділянці, впритул до ділянки позивача, будівництво септика (вигрібної ями) яке проведено з порушенням діючих санітарних та будівельних норм, а також істотно впливає на комфортність і взагалі можливість проживання позивача та її сім`ї в будинку через неприємні запахи, які виділяються з розміщеного поблизу септика. У зв`язку з цим позивач неодноразово скаржилась на дії відповідачів до органів місцевого самоврядування і державної влади. На зазначені звернення згаданими органами для їх перевірки створювались комісії, якими підтверджувався факт розміщення відповідачами септика на межі земельних ділянок, тобто на меншій відстані від житлових будинків (літньої кухні) ні 5 метрів та менше ніж на 3 метри від межі ділянки. Створюваними комісіями констатувались порушення відповідачами при спорудженні септика, діючих будівельних і санітарних норм. Зазначені звернення жодних результатів не принесли - септик і надалі розміщений на тому ж місці. Крім цього, в 2019 році відповідачі розмістили на власній ділянці за адресою їх місця проживання пасіку. ОСОБА_6 й раніше самовільно облаштовував пасіку в належному домоволодінні. Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 11.01.2016 по справі відповідачів було зобов`язано встановити вздовж всієї межі їх присадибної ділянки суцільну огорожу заввишки 2, 5м. На виконання рішення суду відповідачі пасіку з домоволодіння в 2006-2007 роках прибрали й вона була відсутня там до 2019 року. Представник позивача зазначає, що пасіка відповідачів є не зареєстрованою, документів, які б підтверджували відповідність її розміщення вимогам чинного законодавства та погодження розміщення немає, ветеринарно-санітарний паспорт відсутній. Територія, на якій розміщена пасіка, не огороджена огорожею не нижче 2,5 м для підвищення рівня льоту бджіл. Внаслідок цього створюються перешкоди в користуванні домоволодінням позивача та членів її сім`ї, існують реальні загрози для їх здоров`я через високу імовірність укусів бджіл. Неодноразові звернення позивача до органів місцевого самоврядування та державної влади з метою припинення протиправних дій відповідачів не призвели до захисту порушених прав, у зв`язку з цим позивач змушена звернутись з позовом до суду.
Представником відповідачів адвокатом Фатула І.Б. був поданий відзив, де він зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними, виходячи з наступного. Дійсно біля межі земельних ділянок будинків АДРЕСА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 , де проживає позивач з родиною, відповідачами було збудовано вигріб для стічної води приватного будинку. З даного приводу не раз між позивачем та відповідачами виникали суперечки. За результатами звернень позивача ОСОБА_4 з вище вказаного спору, відповідачами були отримані рекомендації від голови Верхньоворітської сільської ради та голови Воловецької районної державної адміністрації привести у відповідність до пункту 6.1.41 ДБН Б 2.2.-12:2018 «Планування і забудова територій» вигрібну яму, а саме розмістити її на відстані не менше ніж на 3 метри від меж земельних ділянок. Дані рекомендації відповідачами були виконані на початку 2020 року і вигрібну яму, щодо якої йде мова в позовній заяві, було ліквідовано (закрито зливний отвір), а нову вигрібну яму відповідачами побудовано на відстані близько 15 метрів від межі земельних ділянок будинків АДРЕСА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з цим вимога в позовній заяві представника позивача щодо ліквідації септика є неактуальною і жодних перешкод у користуванні домоволодінням з даного приводу немає. Щодо розміщення відповідачами пасіки на присадибній ділянці будинку АДРЕСА_2 , представник вважає, що порушень з боку відповідачів немає, оскільки зайняття бджільництвом здійснюється без окремого дозволу органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, відповідач ОСОБА_6 займається бджільництвом з 1990 року, і в останнього є в наявності два ветеринарно-санітарні паспорти пасіки старого та нового зразка. Відповідачі не раз намагались і на даний час продовжують вчиняти дії по встановленню огорожі, однак позивач ОСОБА_4 та члени її родини, на ґрунті особистих неприязних відносин з відповідачами, створюючи надумані доводи, своїми умисними діями (вчиненням сварок, фізично знаходячись на межі земельних ділянок під час проведення робіт відповідачами по встановленню паркану) перешкоджають відповідачам встановити на усій межі їхніх ділянок вище згаданий паркан. Про це свідчать численні звернення відповідача ОСОБА_5 та членів її родини до голови Верхньоворітської сільської ради та правоохоронних органів. Вважає необхідним в задоволенні позовних вимог відмовити.
Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові, просять їх задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача вважає позов безпідставним, пояснення дав аналогічні викладеним у відзиві. Вважає необхідним в задоволенні позовних вимог відмовити.
Третя особа ОСОБА_17 у судовому засіданні позов підтримав та додатково пояснив, що зайняття відповідачем бджільництвом та влаштування септику становить загрозу його здоров`ю та здоров`ю його близьких. Просить позов задовольнити.
Треті особи ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у судові засідання не з`явились.
Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зі змісту ст. ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В судовому засіданні встановлено наступне.
Позивач ОСОБА_4 є власником домоволодіння та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .
Власником суміжного домогосподарства по АДРЕСА_2 є відповідач ОСОБА_5 .
Відповідачем ОСОБА_6 на території домогосподарства ОСОБА_5 розміщена пасіка.
У відповідача ОСОБА_6 наявні ветеринарно-санітарний паспорти пасіки №95 виданий 1990 року та №1 виданий 03.05.2012 року, в котрих зазначено, що пасіка належить ОСОБА_6 та розміщена за адресою по АДРЕСА_2 , в кількості 90 бджолосімей.
Також в судовому засіданні встановлено, що на земельній ділянці відповідача ОСОБА_5 , на момент розгляду справи знаходяться вулики в кількості близько 40-50 штук. Дані вулики, не огороджені житловими забудовами, які вищі за 2,5 метра, а встановлений паркан встановлений на межі земельних ділянок домоволодінь сторін, що ніким не спростовано під час розгляду справи.
Звертаючись до суду з даним позовом, представник позивача посилався на те, що утримання відповідачами пасіки з порушенням санітарних норм та правил становить загрозу для життя та здоров`я позивача.
Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла.
Згідно зі статтею 293 Цивільного кодексу України фізична особа має право на належні, безпечні і здорові умови праці, проживання тощо.
Відповідно до п. «г», п. «е» ч. 1 ст. 91 та п. «г», п. «е» ч. 1 ст. 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
Статтею 103 Земельного кодексу України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).
Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (частина друга статті 103 Земельного кодексу України).
Стаття 104 Земельного кодексу України передбачає, що власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу. Якщо дії сусіда є неправомірними та не відповідають умові заподіяння як найменших незручностей, такі дії підлягають припиненню.
Згідно зі статтею 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків.
Статтею 12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено обов`язки громадян, які пов`язані з бережливим ставленням до природи, її охорони та раціонального використання її багатств відповідно до вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища; одним з обов`язків є непорушення екологічних прав та законних інтересів інших громадян.
Правила розведення, використання бджіл регулюються Законом України «Про бджільництво», Інструкцією щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл, затвердженої наказом Головного державного інспектора ветеринарної медицини №9 від 30 січня 2001 року, Державними санітарними правилами планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року № 173, Порядком реєстрації пасік, затвердженого наказом міністерства аграрної політики України і Української академії аграрних наук №184/82 від 20 вересня 2000 року.
Статтями 11, 12 Закону України «Про бджільництво» встановлено, що право на утримання бджіл і зайняття бджільництвом мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають необхідні навики або спеціальну підготовку, а також юридичні особи. Фізична або юридична особа з метою зайняття бджільництвом формує пасіку з бджолиних сімей, яка може мати підсобне приміщення, інвентар і обладнання та розміщується на відповідній земельній ділянці. Кількість бджолиних сімей, що може утримуватися юридичними та фізичними особами, не обмежується.
Відповідно до ч.1 статті 15 Закону фізичні та юридичні особи розміщують пасіки на земельних ділянках, які належать їм на правах власності або користування, відповідно до ветеринарно-санітарних правил.
З метою обліку пасік та здійснення лікувально-профілактичних заходів на кожну пасіку видається ветеринарно-санітарний паспорт. Форма паспорта і порядок його видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики (статті 15 Закону).
В свою чергу, вимоги щодо розміщення та облаштування пасік встановленні Інструкцією щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл, затвердженою наказом Головного державного інспектора ветеринарної медицини від 30 січня 2001 року № 9.
Так, Розділом І Інструкції визначено, що територію стаціонарної пасіки огороджують, обсаджують плодовими деревами і кущами. Відведення земельних ділянок для розміщення такої пасіки необхідно погоджувати з органами державного управління з питань ветеринарної медицини і місцевими органами влади. При визначенні розміру площі під пасіку розраховують, що на одну гадану бджолину сім`ю потрібно 30 - 35 кв. м, залежно від способу розміщення бджіл. При розміщенні пасіки на присадибній ділянці (подвір`ї) огорожа повинна бути заввишки не менше 2,5 м для підвищення рівня льоту бджіл.
З даних акту від 28.05.2019 року складеного комісією у складі Верхньоворітського сільського голови Грига І.І., спеціаліста землевпорядника ОСОБА_18 вбачається, що на земельній ділянці площею 0,0770 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 , яка знаходиться у власності ОСОБА_5 у відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК №031234 від 10.08.2002 року, розміщена пасіка в кількості 15-ти бджолиних вуликів. Комісією рекомендовано ОСОБА_19 встановити огорожу заввишки 2.5 метрів вздовж межі земельної ділянки з боку суміжного землекористувача ОСОБА_4 та звернутися на чергову сесію Верхньоворітської сільської ради щодо відведення земельної ділянки для розміщення пасіки.
Рішенням Воловецького районного суду від 11.06.2006 року, зобов`язано відповідача ОСОБА_6 встановити вздовж межі його присадибної земельної ділянки і присадибної земельної ділянки ОСОБА_4 суцільну огорожу заввишки 2,5 м. На виконання рішення суду відповідачі пасіку з домоволодіння в 2006-2007 роках прибрали й вона була відсутня там до 2019 року.

Як вбачається із медичної довідки №167 від 03.11.2020 року, гр. ОСОБА_10 , котра проживає за адресою АДРЕСА_3 , знаходиться на «Д» спостереженні у алерголога із діагнозом «кропив`янка» на ужалення бджоли.

Між тим, суд не бере до уваги представлені представником відповідачів рекомендації Верхньоворітської сільської ради Воловецького району від 25.11.2020 року та 27.07.2020 року надані не звернення відповідача ОСОБА_5 , а також відповіді начальника Воловецького ВП Мукачівського ВП ГУНП у Закарпатській області від 12.2019 року та 17.03.2020 року, оскільки такі стосуються можливого спору сторін щодо меж земельних ділянок.

Допитані у судовому засіданні в якості свідків позивач ОСОБА_4 та треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 пояснили, що встановлена відповідачами пасіка завдає значної їм шкоди, зокрема здоров`ю, оскільки проявились алергічні реакції на укуси бджіл. Встановлений паркан не відповідає вимогам, зокрема висота такого становить близько 1,7 м.-2.0м. та огороджує земельну ділянку, а не саму пасіку. Крім того, влаштований септик на межі земельних ділянок позивача та відповідача ОСОБА_5 завдає значних незручностей.

Свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 у судовому засіданні також пояснили, що пасіка відповідача ОСОБА_6 знаходиться на відстані 30 м. від житлового будинку, а тому діти протягом усього літнього періоду не можуть перебувати на дворі, оскільки неодноразово були покусані бджолами. Влаштований паркан відмежовує лише земельні ділянки, а не пасіку.

Свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні пояснив, що на земельній ділянці ОСОБА_5 перебуває близько 30 вуликів, які обгороджені парканом висотою 2.5 м. зі сторони позивача, однак більшість з яких весною вивозять за межі села. Крім того, з 2019 року септик, що межує із земельною ділянкою позивача, не функціонує, на даний час заглушений та залишилась яма.

Свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні пояснила, що літом 2020 року септик був заглушений, а пасіка, котра складається із 14-20 бджолосімей огороджена парканом заввишки 2 м., який знаходиться на межі земельних ділянок.

Відповідно до п. п. 1.3. Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл, затвердженої наказом Головного державного інспектора ветеринарної медицини №9 від 30.01.2001 року відведення земельних ділянок для розміщення такої пасіки необхідно погоджувати з органами державного управління з питань ветеринарної медицини і місцевими органами влади.

В судовому засіданні встановлено, що пасіка відповідача ОСОБА_6 у встановленому порядку не зареєстрована у місцевих державних адміністраціях або сільських, селищних, міських радах у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, не погоджено з органами державного управління з питань ветеринарної медицини і місцевими органами влади.

Згідно ветеринарно-санітарного паспорту пасіки, виданого 03.05.2012 року ОСОБА_6 на належні йому 90 бджолиних сімей, останній запис датований 05.04.2013 року, згідно якого вет-санітарний стан пасіки задовільний. Щодо наступних перевірок на ветеринарно-санітарний стан пасіки за останні 7 років інформація відсутня.

Оскільки точне визначення бджільницького підприємства у законодавстві відсутнє, суд виходить з загальних засад, що підприємство це самостійний суб`єкт господарювання, зареєстрований компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому Господарським кодексом України та іншими законами.

Хоча відповідач ОСОБА_6 і не зареєстрував у встановленому порядку свою діяльність, виходячи із кількості вуликів та бджолосімей, така здійснюється не лише для задоволення власних потреб.

Таким чином суд вважає, що у зв`язку з невиконанням положень Інструкції положень щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл, внаслідок утримання відповідачами пасіки, позивач та треті особи позбавлені права на безпечні й здорові умови проживання та користування земельною ділянкою і будинком.

Крім того, відповідачами не спростовано будь-якими доказами, що ще хтось крім них утримує пасіку неподалік них яка б могла впливати на безпечні умови проживання та користування земельною ділянкою позивачкою та її сім`єю, також ніхто не заперечив під час розгляду справи, що з пасіки ОСОБА_6 могли перелітати рої бджіл до позивачки та, що бджоли можуть перелітати на її територію так як місце переліт цих комах неможливо спрогнозувати.

За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість та підставність вимоги позивача щодо вивезення пасіки з домоволодіння по АДРЕСА_2 , тому така підлягає задоволенню.

Щодо вимоги представника позивача про зобов`язання відповідачів ліквідувати вигрібну яму для збору каналізаційних та побутових відходів слід зазначити наступне.

Як вбачається із акту комісії від 05.11.2018 року та листа Воловецької РДА від 13.08.2019 року на звернення ОСОБА_3 щодо вжиття заходів по влаштуванню септика по АДРЕСА_2 , вигрібну яму (септик) влаштовано біля житлового будинку впритул до межі сусідньої земельної ділянк гр. ОСОБА_4 з порушенням санітарних норм. У відповідності до пункту 6.1.41 ДБН 6.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» за санітарними вимогами вигрібна яма повинна бути розташована: від житлових будинків та літньої кухні - на 5 метрів; меж ділянки - не менше ніж на 3 метри.

Актом обстеження земельної ділянки ОСОБА_5 від 17.09.2020 року встановлено, що ОСОБА_5 , мешканкою АДРЕСА_2 , влаштовано септик з протилежної сторони господарської споруди по середині дворогосподарства в АДРЕСА_2 з дотриманням чинних норм. Каналізаційну трубу , що входила в старий септик зачеканено., вигрібну яму (септик) грунтом не засипано.

Відповідно до п. 1.1. Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України 17.03.2011 року № 145, передбачено, що вигрібна яма (вигріб) - це інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів, наземна частина якої обладнана щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів.

Згідно п.2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України 17.03.2011 №145, вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20м. Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства. Спірні питання щодо місць розміщення вигребів на території присадибної ділянки розглядаються у порядку вирішення земельних спорів згідно із законодавством.

Згідно ст.ст. 4, 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» громадяни мають право на безпечні для здоров`я і життя харчові продукти, питну воду, умови праці, навчання, виховання, побуту, відпочинку та навколишнє природне середовище. Органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності жилі, виробничі, побутові та інші приміщення відповідно до вимог санітарних норм. Органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності земельні ділянки і території відповідно до вимог санітарних норм.

Отже, судом встановлено, що вигрібна яма споруджена відповідачами з порушенням вищевказаних норм, яка хоч на даний час і не використовується, однак до кінця не ліквідована, а відтак дана вимога позивача підлягає задоволенню.

Частини 1-3статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт(акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрати на професійну правничу допомогу по даній справі, представником позивача долучено ордер на надання правничої (правової) допомоги від 12.05.2020 №1009509, договір-доручення про надання правової допомоги від 17.03.2020 року, додаткову угоду від 17.03.2020 року та акти прийняття-здавання наданих послуг від 17.03.2020 року, 24.07.2020 року, 22.09.2020 року, 17.11.2020 року, 02.12.2020 року та 07.12.2020 року на загальну суму 11 119,50 гривень.

Враховуючи, що представник позивача надав суду розрахунок витрат з обґрунтуванням часу, затраченого на надання адвокатських послуг із наведенням конкретних видів правничої допомоги, як і акти про прийняття цих послуг (виконаних робіт), а тому суд вважає за необхідне стягнути, окрім судового збору, витрати пов`язані із наданням правничої допомоги.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 264, 265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

позов задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вивезти пасіку з домоволодіння АДРЕСА_2 .

Зобов`язати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ліквідувати септик - вигрібну яму для збору каналізаційних та побутових відходів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_4 судовий збір з розгляду справи у розмірі 840,80 гривень та 5 559,75 гривень витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_4 судовий збір з розгляду справи у розмірі 840,80 гривень та 5 559,75 гривень витрат на правову допомогу.

Позивач: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

Відповідачі:

ОСОБА_5 ( ІПН № НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).

ОСОБА_6 ( ІПН № НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ).

Рішення суду може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у випадку відкладення складання повного рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 28.12.2020 року.

Суддя: Павлюк С.С.