Справа №705/4381/19
2/705/893/20

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Гудзенко В.Л., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чижова Наталія Анатоліївна, про скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності, запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та повернення сторін у первинний стан,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності, запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та повернення сторін у первинний стан, у якому просить: скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чижової Н.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30 травня 2018 року щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 і скасувати запис №26377183 у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на зазначену квартиру; повернути сторони у первинний стан шляхом застосування реституції поновлення за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.09.2006 між ОСОБА_4 та ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було укладено кредитний договір № U010. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором в цей же день був укладений іпотечний договір № U010/Z1 на квартиру АДРЕСА_3 , яка належить позивачу на праві приватної власності, відповідно до договору дарування від 18.09.2006. ОСОБА_4 24.11.2006 зареєструвала шлюб з громадянином ОСОБА_5 , після чого отримала прізвище « ОСОБА_6 », що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . Позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до неї про виселення та просив усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_2 шляхом виселення її та інших мешканців. В копії отриманої нею позовної заяви було зазначено, що вказана квартира, яка є предметом Іпотечного договору, укладеного між нею та ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», належить йому на підставі цього ж іпотечного договору та Договору відступлення прав вимоги за Іпотечним договором. На підтвердження цього була долучена Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.11.2018 № 144467130, з якої вбачається, що 30.05.2018 приватний нотаріус Чижова Наталія Анатоліївна прийняла рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить позивачу на праві приватної власності та підставою виникнення у нього права власності на зазначену квартиру вказано іпотечний договір U010/Z1 від 25.09.2006 та Договір про відступлення прав вимоги за іпотечних договором від 11.04.2018. Проте, ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.04.2019 вказана позовна заява була залишена без розгляду. Позивач вважає, що оскільки Іпотечний договір був укладений 25.06.2006, то застосуванню підлягають нормативні акти, які були чинні на момент його укладення. У зв?язку з цим, позивач вважає, що приватним нотаріусом були порушені вимоги Іпотечного договору, оскільки він не мав права проводити державну реєстрацію за іншою особою, адже відповідно до умов договору та діючого законодавства на момент укладення Іпотечного договору, для задоволення вимог кредитора в позасудовому порядку необхідно було укласти окремий договір. Пунктом 7.4 Договору іпотеки визначені способи звернення стягнення на Предмет іпотеки, а саме: перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання по Кредитному договору здійснюється у порядку, встановленому статтею 37 Закону «Про іпотеку». Також, цим Законом, в редакції від 12.05.2006, а саме ст. 12 визначено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Частиною 3 ст. 33 цього ж Закону було встановлено три різні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса та договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 35 даного Закону (в редакції станом на 25.06.2006) передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Статтями 36 та 37 Закону України «Про іпотеку», станом на 25.06.2006, передбачалось, що позасудове врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в Іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між сторонами іпотечного договору у порядку, встановленому статтею 37 Закону, згідно якої договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, є правовою підставою для реєстрації права власності. Позивач зазначає про те, що вона та банк, при укладенні та підписанні Іпотечного договору, погодили можливість виникнення в іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Саме посилання на порядок переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в пункті 7.4 Іпотечного договору підтверджує, що для реєстрації права власності на предмет іпотеки за Іпотекодержателем, необхідно укладення окремого договору, а тому, при відсутності такого договору, прийняття нотаріусом рішення про державну реєстрацію права власності як такого, що виникає на підставі договору іпотеки, є протиправним. Із умов Іпотечного договору не вбачається спосіб, який би давав право новому іпотекодержателю задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Укладаючи у 2006 році Іпотечний договір, позивач не узгоджувала із банком (Іпотекодержателем) умови про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття за ним права власності у порядку реєстрації такого права державним реєстратором-нотаріусом, тобто такої згоди вона не давала, а лише надавала згоду на задоволення забезпеченої іпотекою вимоги в порядку укладення окремого договору про задоволення таких вимог, який і міг бути єдиною підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за Іпотекодержателем. За таких обставин, враховуючи відсутність укладеного сторонами Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто, у спосіб, визначений Іпотечним договором, ненадання такого договору нотаріусу, залишення без перевірки наявності чи відсутності факту виконання відповідних умов правочину, з яким закон пов`язує можливість переходу права власності, позивач вважає дії приватного нотаріуса Чижової Н.А. щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру, власником якої вона залишається - незаконними. Позивач стверджує, що вона не була сповіщена ОСОБА_2 про його наміри, а тому дії відповідача не можуть вважатись законними, тобто в порушення зазначених вище норм матеріального права, приватний нотаріус Чижова Н.А. провела державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_2 . Крім того, позивач звертає увагу на те, що вчиняючи дії з реєстрації за ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру, приватний нотаріус Чижова H.A. проігнорувала той факт, що на момент реєстраційної дії - 30.05.2018, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вже мався реєстраційний запис від 26.09.2006 № 3782508 про заборону відчуження цього ж майна, а тому їх дії є грубим порушенням ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки заяву про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно було подано після державної реєстрації обмежень, вчинених щодо цього майна. Також, ОСОБА_2 ухилився від виконання передбаченого як Законом № 898-ІУ, так і Порядком № 1127, щодо повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, що унеможливило встановлення нотаріусом завершення 30-денного строку, сплив пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі й шляхом набуття права власності, а тому державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_2 проведена всупереч норм чинного законодавства. Тому позивач і просить скасувати державну реєстрацію прав власності на належну їй квартиру за ОСОБА_2 та повернути сторони у первинний стан.

Ухвалою судді у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Також роз?яснено третій особі право надання пояснення щодо позову. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Станом на 12 лютого 2020 року від відповідача ОСОБА_2 відзиву на позовну заяву не надходило, а також, від третьої особи приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чижової Н.А. пояснень з приводу позовної заяви не надходило.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Виходячи із досліджених у судовому засіданні доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 25.09.2006 між ОСОБА_4 та ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було укладено кредитний договір № U010.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором в цей же день був укладений іпотечний договір № U010/Z1 на квартиру АДРЕСА_3 , яка належить позивачу на праві приватної власності, відповідно до договору дарування від 18.09.2006.

ОСОБА_4 24.11.2006 зареєструвала шлюб з громадянином ОСОБА_5 , після чого отримала прізвище « ОСОБА_6 », що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Як вбачається із Договору відступлення права вимоги за іпотечним договором від 25.09.2006, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» та громадянин ОСОБА_2 уклали договір про те, що право вимоги за іпотечним договором № U010/ Z1 від 25.09.2006, укладеним між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_4 , переходить до ОСОБА_2 . У свою чергу, право вимоги за вказаним кредитним договором було відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» на підставі Договору № 7102 «Про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 13.03.2018, укладеним між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ТОВ «Фінанс Проперті Групп».

12.11.2018 ОСОБА_2 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 про виселення та просив усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_2 шляхом виселення її та інших мешканців. В обґрунтування позову було зазначено, що вказана квартира, яка є предметом Іпотечного договору, укладеного між ОСОБА_4 та ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», належить йому на підставі цього ж іпотечного договору та Договору відступлення прав вимоги за Іпотечним договором. На підтвердження цього була долучена Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.11.2018 № 144467130, з якої вбачається, що 30.05.2018 приватний нотаріус Чижова Наталія Анатоліївна прийняла рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить позивачу на праві приватної власності та підставою виникнення у нього права власності на зазначену квартиру вказано іпотечний договір U010/Z1 від 25.09.2006 та Договір про відступлення прав вимоги за іпотечних договором від 11.04.2018.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.04.2019 вказана позовна заява була залишена без розгляду.

Іпотечний договір між ОСОБА_4 та ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» був укладений 25.06.2006, тому, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 (справа 199/1276/17), в даному випадку підлягають застосуванню нормативні акти, які були чинні на момент укладення цього Іпотечного договору.

Пунктом 7.4 Іпотечного договору № U010/Z1 від 25.09.2006 визначені способи звернення стягнення на Предмет іпотеки, а саме: перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання по Кредитному договору у порядку, встановленому статтею 37 Закону «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», в редакції від 12.05.2006, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про іпотеку», в редакції від 12.05.2006, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 3 ст. 33 цього ж Закону було встановлено три різні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса та договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 35 ЗУ «Про іпотеку», в редакції станом на 25.06.2006, передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового ЗУ України «Про іпотеку», станом на 25.06.2006, передбачалось, що позасудове врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в Іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між сторонами іпотечного договору у порядку, встановленому статтею 37 Закону, згідно якої договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, є правовою підставою для реєстрації права власності.

При укладенні та підписанні Іпотечного договору, ОСОБА_4 та ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» погодили можливість виникнення в іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку», а саме статтею 37.

Посилання на порядок переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в пункті 7.4 Іпотечного договору підтверджує, що для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, необхідно укладення окремого договору.

Із змісту Іпотечного договору не вбачається спосіб, який би давав право новому іпотекодержателю задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Укладаючи у 2006 році Іпотечний договір, позивач не узгоджувала із банком (Іпотекодержателем) умови про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття за ним права власності у порядку реєстрації такого права державним реєстратором-нотаріусом, тобто такої згоди вона не давала, а лише надавала згоду на задоволення забезпеченої іпотекою вимоги в порядку укладення окремого договору про задоволення таких вимог, який і міг бути єдиною підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за Іпотекодержателем.

Позивач стверджує, що вона не була сповіщена ОСОБА_2 про його наміри, вона не отримувала ніякого письмового попередження про дострокове погашення заборгованості, не укладала та не підписувала з ним ніякого окремого договору.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано до суду відзиву на позов, тобто ним ніяким чином не спростованого того, факту, що він повідомляв у будь-який спосіб боржника ОСОБА_7 про дострокове повернення боргу чи намір зареєструвати право власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих чи отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих чи отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Відповідно до «Порядку про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.

Позивач стверджує, що вона не отримувала будь-яких письмових попереджень, а приватний нотаріус Чижова Н.А. не надала суду письмових пояснень з приводу позовних вимог, тобто не спростувала вимогу позивача щодо неправомірності проведення реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 , тобто не надала ніякого підтвердження того, що реєстрація права власності нею була проведена з дотриманням норм відповідного законодавства та за наявності підтвердження виконання ОСОБА_2 всіх законних норм при виконанні правочину, який був підставою для проведення реєстрації.

Тобто, в даному випадку відповідачем ОСОБА_2 були порушені вимоги Іпотечного договору, оскільки він в письмовому порядку не повідомив боржника про дострокове повернення боргу та не уклав з нею Договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Приватним нотаріусом Чижовою Н.А. також були порушені вимоги чинного законодавства, оскільки вона не мала права проводити державну реєстрацію за іншою особою, адже відповідно до умов договору та діючого законодавства на момент укладення Іпотечного договору 25.09.2006, для задоволення вимог кредитора в позасудовому порядку необхідно було укласти окремий договір, адже укладений на той час Іпотечний договір не передбачав інших варіантів набуття права власності на предмет іпотеки, окрім передбаченого ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», в редакції від 12.05.2006.

Крім того, вчиняючи дії з реєстрації за ОСОБА_2 права власності на спірну нерухомість, нотаріус проігнорував той факт, що на момент реєстраційної дії у Єдиному реєстрі заборон вже мався реєстраційний запис про заборону відчуження цього ж майна, що є порушенням ст..24 ЗУ « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції на час виникнення правовідносин ).

Згідно вимог ч. 1ст. 13 ЦПК України,суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч. 3 ст.12, ч. ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2.ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені, певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 2.ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1, 2ст. 89 ЦПК України).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що дії відповідача ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Чижової Н.А. не можуть вважатись законними, оскільки вчинені вони в порушення норм матеріального права, адже ОСОБА_2 не повідомив боржника про укладення договору про відступлення прав вимоги та про прийняте рішення реєстрації права власності на предмет іпотеки, приватний нотаріус Чижова Н.А. провела державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_2 за відсутності необхідних для того визначених законодавством документів, у зв?язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 повинні бути задоволені.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ЗУ «Про іпотеку», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Порядком про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» , суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чижова Наталія Анатоліївна, про скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності, запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та повернення сторін у первинний стан задовольнити.

Скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чижової Н.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30 травня 2018 року щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 і скасувати запис № 26377183 у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на зазначену квартиру

Повернути сторони у первинний стан шляхом застосування реституції поновлення за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Валентина Леонідівна Гудзенко