Справа № 344/7478/17
Провадження № 2/344/442/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Шамотайла О.В.

секретаря Устинської Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з наведеним позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 15.02.2007 року. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26.04.2017 року шлюб між ними розірвано. За час перебування у шлюбі ними придбано транспортний засіб автомобіль марки Ауді 80В4, д.н.з. НОМЕР_1 1992 р.в., срібного кольору. З березня 2016 року вони з відповідачем не проживають, спільного господарства не ведуть, у зв`язку із цим та іншими обставинами розірвали шлюб. Ще перед розлученням позивач випадково дізналася, що її колишній чоловік виставив автомобіль без її відома та дозволу на продаж. Вважає, що у неї є право на керування даним транспортним засобом. З урахуванням наведеного просить визнати автомобіль марки Ауді 80В4, д.н.з. НОМЕР_1 1992 р.в., срібного кольору спільно нажитим майном подружжя Менакер. Стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію в розмірі 1/2 вартості автомобіля, що становить 61 393,28 грн., та судові витрати по справі.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву. У даному відзиві відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити (а.с.65-67).

12.02.2020р. представником позивача подано суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, вимоги позову підтримала з мотивів наведених в позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача просив суд у задоволенні позову відмовити, про що подав суду 12.02.2020р. письмову заяву, а справу розглянути у його відсутності

Заслухавши пояснення свідків, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 квітня 2017 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. (а.с.9-11).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

10.11.2016 року, 16.11.2016 року, 02.03.2017 року позивачка зверталася із запитами до Територіального сервісного центру 2641 про надання інформації про транспортні засоби, зареєстровані за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.13-16).

Регіональним сервісним центром МВС в Івано-Франківській області 26.09.2017 року за № 31/9/2706 була дана відповідь про те, що згідно бази даних Єдиного державного реєстру МВС України (НАІС МВС) та регіональної АІС «Автомобіль», автомобіль марки Ауді 80, кузом № НОМЕР_2 д.н.з. НОМЕР_1 1992 р.в., срібного кольору був зареєстрований у ВРЕР ДАІ (2601) з обслуговування м. Івано-Франківська, Тисменицького та Тлумацького районів при УДАІ УМВС в області за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з видачею номерних знаків НОМЕР_1 і свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 . Підставою для реєстрації зазначеного транспортного засобу стала довідка-рахунок серії НОМЕР_4 від 13.12.2014, виданого суб`єктом господарювання ПП «Галичина Авто».

27.05.2016 року вказаний вище автомобіль був перереєстрований на гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про цьому підставою для перереєстрації слугував договір купівлі-продажу від 27.05.2016 року № 2822/01/2641/2016, виданий ТСЦ 2641(а.с.40).

27.05.2016 року був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу № 2822/01/2641/2016 між ОСОБА_2 ,Продавцем та ОСОБА_3 , Покупцем, відповідно до якого Продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти у власність транспортний засіб марки Ауді 80, кузом № НОМЕР_2 д.н.з. НОМЕР_1 1992 р.в., срібного кольору (а.с.44-45).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку .

Відповідно до чинного законодавства, загальною спільною власністю чоловіка і жінки є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, що може бути об`єктом права приватної власності, крім майна нажитого кожним з чоловіка і жінки за час їхнього роздільного проживання при фактичному припиненні подружніх відносин.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна.

Об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Річ це об`єкт матеріального світу, саме предмети якого є об`єктом права власності.

Подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до положень ст. 63 СК України.

Дружина та чоловік з часу реєстрації шлюбу мають право на поділ набутого ними майна як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання.

Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічну норму містить і п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Судом встановлено обсяг спільного нажитого майна, це автомобіль марки Ауді 80В4, д.н.з. НОМЕР_1 1992 р.в., срібного кольору, який був придбаний сторнами по справі за час перебування у шлюбі.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 70 СК України, У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Суд не вважає за доцільне відступити від рівності часток подружжя, оскільки суду не надано доказів того, що позивач чи відповідач не дбали про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилялись від участі в утриманні дітей, витрачали кошти на шкоду інтересам сім`ї.

В даній справі сторони не дійшли згоди щодо розподілу їх спільного майна, а тому воно підлягає поділу в судовому порядку.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Щодо показань свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 допитаних в судовому засіданні, то слід вказати, що судом не було встановлено об`єктивних, чітких та несуперечливих показань свідків, які необхідні для встановлення об`єктивної істини в справі при винесенні законного та обґрунтованого рішення. На переконання суду показання всіх допитаних свідків не дають змогу однозначно та беззаперечно встановити зв`язок між поясненнями сторін (вказаними у позові та відзиві) і спірними правовідносинами, та фактично є неспроможними підтвердити чи спростувати наявні у справі письмові докази та такі пояснення сторін, а тому оцінюються судом критично.

Виходячи з заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обгрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 640,00 грн.

На підставі наведеного, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 60, 65, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 31, 368 ч. 3 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 13, 81, 89, 259, 263-265, 273ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати автомобіль марки Ауді 80 В4, д.н.з. НОМЕР_1 1992 р.в., срібного кольору спільно нажитим майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає: АДРЕСА_2 - АДРЕСА_3 вартість 1/2 транспортного засобу марки Ауді 80 НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_1 1992 р.в., срібного кольору, що складає 61393( шістдесят одну тисячу триста дев`яносто три гривні) 28 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає: АДРЕСА_2 судовий збір у розмірі 640,00 грн

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Шамотайло О.В.