Справа № 333/2295/19
27.10.2020 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Ярошенко А.Г.
за участю секретаря Довгаль А.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (м. Київ вул. Валика Васильківська, 100), Акціонерного Товариства «УКРСОЦБАНК» (м. Київ, вул.. Велика Василівка, 100), Комунальне підприємство «Центр Реєстрації майнових прав» Лебединської районної ради в особі відокремленого підрозділу юридичної особи: Філії Комунального підприємства «Центр Реєстрації майнових прав» Лебединської районної ради у м. Запоріжжя (м. Запоріжжя, вул.. Карпенко Карого, 88), державний реєстратор, Комунального підприємства «Центр Реєстрації майнових прав» Лебединської районної ради у м. Запоріжжя Осєнняя Маргарита Вікторівна (м. Запоріжжя, вул.. Карпенко Карого, 88) про скасування запису про право власності № 29446822 від 12.12.2018 року.
До Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернулась позивач з позовом про скасування запису про право власності № 29446822 від 12.12.2018 року.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказала, що позивачу на праві приватної власності належить будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 . Дане майно набуте на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 14.12.2004 за реєстровим номером № 4-2060.
Згідно до іпотечного договору від 26.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 927, вказане нерухоме майно було передано в іпотеку відповідачу АТ «Укрсоцбанк» у якості забезпечення виконання зобов`язання за Договором відновлювальної кредитної лінії № 061М/07 від 26.04.2007 р., укладеним між позивачем та відповідачем.
03 квітня 2019 року стало відомо про те, що діючи на підставі статті 4 іпотечного договору, відповідач - АТ «Укрсоцбанк» зареєстрував за собою право власності на майно, в порядку позасудового врегулювання, передбаченого ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку». Отже, позивача позбавили права власності без її згоди у зв`язку з чим вважає дані дії незаконними та звертається до суду з даним позовом.
Представник позивача наполягала на задоволенні позовних вимог та просила розглянути справу за її відсутності.
Представник відповідача АТ «УКРСОЦБАНК» надала заяву про розгляд справи за її відсутності та надала відзив в якому, заперечує проти задоволення позову.
Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» до суду не з`являлась постійно надавала заяву відкладення розгляду справи зловживаючи даним правом вкотре не з`явилась у судове засідання та надала додаткові пояснення в яких, заперечує проти задоволення позову.
Представник відповідача Комунального підприємства «Центр Реєстрації майнових прав» Лебединської районної ради в особі відокремленого підрозділу юридичної особи: Філії Комунального підприємства «Центр Реєстрації майнових прав» Лебединської районної ради у м. Запоріжжя та державний реєстратор, Комунального підприємства «Центр Реєстрації майнових прав» Лебединської районної ради у м. Запоріжжя ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась жодних пояснень та доказів суду не надавали повідомлялись судом про місце час та дату розгляду своєчасно шляхом направлення повісток на їх адресу.
Більше року належно повідомлені відповідачі ігнорують виклики до суду в судові засідання зловживаючи своїми правами передбаченими ЦПК України. Про обізнаність слухання справи свідчить повідомлення про отримання повісток відповідачами та подання представником відповідача АТ «Альфа-Банк» неодноразових заяв про відкладення розгляду справи Жодним разом представники не скористалися передбаченими законом засобами відео зв`язку за допомогою системи EasyCon.
Так дане право реалізовано державою, в ч. 4 ст. 212 ЦПК України закріплено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Тому подані заяви представником відповаідача про відкладення розгляду справи на іншу дату не може буди задоволена судом. Оскільки дана позиція позивача ґрунтується на свідомому затягуванні розгляду справи по суті в розумні строки.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, вивчивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку. позивачу на праві приватної власності належить будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 . Дане майно набуте на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 14.12.2004 за реєстровим номером № 4-2060.
Згідно до іпотечного договору від 26.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 927, вказане нерухоме майно було передано в іпотеку відповідачу АТ «Укрсоцбанк» у якості забезпечення виконання зобов`язання за Договором відновлювальної кредитної лінії № 061М/07 від 26.04.2007 р., укладеним між позивачем та відповідачем.
03 квітня 2019 року стало відомо про те, що діючи на підставі статті 4 іпотечного договору, відповідач - АТ «Укрсоцбанк» зареєстрував за собою право власності на майно, в порядку позасудового врегулювання, передбаченого ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку».. Згідно п. 4.6 іпотечного договору, Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із наступних способів:
4.6.1.на підставі рішення суду; або
4.6.2.на підставі виконавчого напису нотаріуса; або
4.6.3.шляхом передачі Іпотеко дероісателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку»; або
4.6.4.шляхом продажу Предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій собі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; або
4.6.5. шляхом організації Іпотекодержателем продажу Предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу Предмета іпотеки між Іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».
Не зважаючи на наявність умови про передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в іпотечному договорі, вона не може бути підставою для вчинення дій щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки, зважаючи на наступне:
Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки».
Отже, єдиною підставою для реєстрації права власності за Іпотеко держателем, згідно до статті 37 Закону «Про іпотеку», був саме договір про задоволення вимог іпотеко держателя. Не зважаючи на те, які умови було прописано нами в іпотечному договорі, застереження в іпотечному договорі щодо набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем не було підставою для реєстрації права власності.
Наступна редакція статті 37 Закону України «Про іпотеку» набула чинності 14.01.2009 року: Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Частина І вказаної статті була змінена Законом України N 800-УІ від 25.12.2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва». Вказаний закон не містить застережень, що його норми мають зворотну силу.
Отже, підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, застереження в іпотечному договорі стало тільки з 14.01.2009 року, воно не має зворотної сили.
Відповідно до статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.
Отже, зважаючи на законодавство, що діяло на момент укладання договору іпотеки, відповідач - державний реєстратор без жодних на те підстав застосував зворотню дію закону, чим порушив норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» що діяла на момент укладання договору, норми статті 5 Цивільного кодексу України.
Порушено права позивача, встановлені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Статтею 1 вказаного закону встановлено, що протягом його дії: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Вказані норми відповідачі порушили.
Жодних поштових повідомлень про вчинення дій щодо реєстрації права власності за банком, позивачу не направлялося, чим порушено умови іпотечного договору та права позивача.
Такого самого висновку прийшов Верховний суд розглядаючи справу № 465/1310/17 прийняв постанову від 31.10.2018 р., в якій зазначається правовий висновок, згідно якого звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Таким чином, визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна. Дія мораторію на примусове стягнення майна громадян, яке забезпеченням за валютними кредитами розповсюджується і на позасудовий порядок такого стягнення, що підтверджується постановою Верховного суду від 31.10.2018 р. № 465/1310/17.
Отже, відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону не може бути примусове стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України "Про іпотеку".
Також, при розгляді справи № 644/3116/18 Велика палата Верховного суду в постанові від 19.05.2020 р. зазначила:
07 червня 2014 року набрав чинності Закон № 1304-VII, підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею б Закону № 898-ІУ, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
«- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.
Закон № 1304-УІІ ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.
........З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що квартира площею 37,10 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону № 1304-УП, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за АТ «КБ «Приватбанк» як забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 23 квітня 2008 року, укладеного в іноземній валюті.»
Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах , що не заборонені законом , зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Враховуючи вище викладене відповідачем АТ «УКРСОЦБАНК» правонаступником якого є АТ «Альфа - Банк» було порушено право власності позивача шляхом відчуження належного йому майна без згоди позивача, а у державного реєстратора, Комунального підприємства «Центр Реєстрації майнових прав» Лебединської районної ради в м. Запоріжжя ОСОБА_2 були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказаний у позові будинок враховуючи положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76, 78, 79, 80, 141, 265 ЦПК України, ст. 328 ЦК України, ст.ст. 5, 37 Закону України «Про іпотеку», ст. 4 Закону України "Про заставу", ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд, -
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (м. Київ вул. Валика Васильківська, 100), Акціонерного Товариства «УКРСОЦБАНК» (м. Київ, вул.. Велика Василівка, 100), Комунальне підприємство «Центр Реєстрації майнових прав» Лебединської районної ради в особі відокремленого підрозділу юридичної особи: Філії Комунального підприємства «Центр Реєстрації майнових прав» Лебединської районної ради у м. Запоріжжя (м. Запоріжжя, вул.. Карпенко Карого, 88), державний реєстратор, Комунального підприємства «Центр Реєстрації майнових прав» Лебединської районної ради у м. Запоріжжя Осєнняя Маргарита Вікторівна (м. Запоріжжя, вул.. Карпенко Карого, 88) про скасування запису про право власності № 29446822 від 12.12.2018 року задовольнити повністю.
Повний текст рішення виготовлено 27.10.2020 року
Заява про перегляд заочного рішення може бути поданою до суду який його ухвалив протягом 30 днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.
Суддя Комунарського районного
суду м. Запоріжжя А.Г. Ярошенко