22-ц/804/347/20
265/3933/19

Головуючий у І інстанції Гноєвой С.С.
Єдиний унікальний номер 265/3933/19
Номер провадження 22-ц/804/347/20
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Мальцевої Є.Є.,

Мироненко І.П.,

секретар Сікора М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи, апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 листопада 2019 року, ухвалене в м. Маріуполі Донецької області та повний текст якого складено 11 листопада 2019 року, у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року позивач акціонерне товариство комерційний Банк «Приват Банк» (надалі АТ КБ «Приват Банк») звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява вмотивована тим, що 12 листопада 2011 року між банком та відповідачкою був укладений кредитний договір б/н, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 4 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 30 квітня 2019 року виникла заборгованість в сумі 148 975 грн. 42 коп., яка складається з: 3 993 грн. 13 коп. заборгованість за кредитом, 141 261 грн. 43 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 720 грн. 86 коп. заборгованість за пенею та комісією. Проте, оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, просили стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі 125 612 грн. 98 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 3 993 грн. 13 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 12 листопада 2011 року по 31 січня 2019 року у розмірі 121 619 грн. 85 коп., а також судові витрати, пов`язані із зверненням до суду в розмірі 1921 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 листопада 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 12 листопада 2011 року станом на 30 квітня 2019 року у розмірі 3 993 гривні 13 копійок, а також судовий збір в сумі 61 гривня 07 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду в частині відмови у стягненні з відповідачки заборгованості за процентами скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов в цій частині в повному обсязі, в інший частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції незаконно відмовив у стягненні процентів, оскільки не в повній мірі встановив дійсні обставини справи. Відповідачкою було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Крім того, відповідачкою заборгованість не оспорювалася, позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним або нікчемним не заявлялись.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи до суду не з`явились, клопотань до апеляційного суду не надали.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» Шишелової Н.В., яка просила скаргу задовольнити, дослідивши письмові матеріали справи в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позову про стягнення заборгованості за процентами скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ЦПК України).

Судове рішення в частині задоволення позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині не переглядається.

З матеріалів справи вбачається, що 12 листопада 2011 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №б/н, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 4 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, банк просив стягнути з неї заборгованість в сумі 125 612 грн. 98 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 3 993 грн. 13 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом з 12 листопада 2011 року по 31 січня 2019 року у розмірі 121 619 грн. 85 коп.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами, суд першої інстанції виходив з того, що доказів на підтвердження того, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, позивачем не надано.

Такі висновки суду першої інстанції є помилковими, зроблені без належного з`ясування обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 листопада 2011 року ОСОБА_1 було підписано заяву, на підставі якої вона отримала кредитну картку «Універсальна 55 днів пільгового періоду». Відповідно до вказаної заяви ОСОБА_1 погодила, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 7).

Також, ОСОБА_1 було підписано довідку №258114036 про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» (а.с. 8). Підписана відповідачкою довідка містить пільговий період, базову процентну ставку в розмірі 2,5% на місяць, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань.

Отже, апеляційний суд вважає, що підписані відповідачкою заява та довідка свідчать про її обізнаність щодо умов кредитування та узгодження з нею саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а відтак становлять у своїй сукупності кредитний договір.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачці ОСОБА_1 на підставі кредитного договору б/н від 12 листопада 2011 року були надані кредитні карти № 5577 2127 1749 5207, № 5577 2127 1612 0152 та № 5457 0828 0026 6848, зі строком дії до липня, червня та грудня 2015 року відповідно (а.с. 102).

З виписки про рух коштів вбачається, що відповідачка користувалась вказаними картками, здійснювала зняття кредитних коштів через банкомат, оплату товару, поповнення рахунку (а.с. 70-74).

Суд першої інстанції наданим позивачем доказам належної правової оцінки не надав, передчасно констатував недоведеність факту укладення між сторонами договору.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція викладена у пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц по якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Переглядаючи рішення суду з урахуванням доводів скарги та наданих матеріалів апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки заборгованість по процентам може бути стягнута тільки в межах строку дії кредитної картки, який за даними банку встановлений до грудня 2015 року.

Відповідно до умов укладеного договору, відповідачка зобов`язалася сплачувати 30% річних за користування кредитом і оскільки сторони письмово не погоджували збільшення відсоткової ставки, розрахунок заборгованості по сплаті процентів необхідно проводити виходячи саме з цієї ставки річних.

Згідно з додатково наданим позивачем розрахунком, перевіреним апеляційним судом, заборгованість по процентам за користуваннями кредитом, із розрахунку первісно встановленої та погодженої сторонами відсоткової ставки у розмірі 30% річних за період з 12 листопада 2011 року по 31 грудня 2015 року складає 5453 грн. 88 коп., яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання до суду першої інстанції позовної заяви, позивач сплатив судовий збір в розмірі 1921 грн. (а.с. 1). За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2881 грн. 50 коп. (а.с. 75).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача на загальну суму у розмірі 9 447 грн. 01 коп. (3 993,13 грн. тіло кредиту + 5453 грн. 88 коп. грн. заборгованість по процентам), що становить 7,52% від заявленої позивачем суми у розмірі 125 612 грн. 98 коп., то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина сплаченого судового збору у розмірі 144 грн. 47 коп. (1 921 грн. х 7,52% ) за подачу позову до суду першої інстанції та 216 грн. 68 коп. за подачу апеляційної скарги (2 881,50 грн. х 7,52% ).

Враховуючи викладене, судове рішення в частині відмови у задоволені позову про стягнення заборгованості за процентами підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову в цій частині. В частині стягнення витрат по сплаті судового збору рішення суду підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 листопада 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом скасувати, в частині стягнення витрат по сплаті судового збору змінити.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентами за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по процентами за період з 01 вересня 2014 року по 31 січня 2019 року в розмірі 5 453 (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят три) грн. 88 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в сумі 144 (сто сорок чотири) грн.. 47 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 216 (двісті шістнадцять) грн. 68 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2020 року.

Судді В.М. Барков

І.П. Мироненко

Є.Є. Мальцева