Справа № 266/1761/17
Провадження № 2/266/454/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року м. Маріуполь Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі: головуючого судді Д`яченко Д.О., за участю секретаря судового засідання Сологуб Т.В., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, який в подальшому був уточнений 21.04.2020 року, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, вказуючи на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер спадкодавець ОСОБА_5 яка була їхньою матір`ю. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді будинку АДРЕСА_1 . Спадкоємцями належного спадкодавцю майна за заповітом є ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . Позивач не мав можливості в строк звернутись до нотаріальної контори для прийняття спадщини по Закону, оскільки тривалий час перебував за межами країни. Просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 червня 2017 року позов задоволено повністю. Визначено додатковий шестимісячний строк з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

15.01.2020 року на адресу суду представник відповідача ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_3 надали заяву про перегляд заочного рішення, мотивуючи тим, що відповідач не отримувала заочне рішення, відповідачка обізнана, що після 2009 року позивачка відвідувала Україну, також, позивачка могла звернутися з заявою про прийняття спадщини до Посольства України в Королівстві Данія для прийняття спадщини у встановлені законодавством України строки.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 06.02.2020 року поновлено ОСОБА_3 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. Заяву відповідачки ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду задоволено. Скасовано заочне рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 29 червня 2017 року. Призначено справу до розгляду за правилами загального провадження.

06.03.2020 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_2 , в якому зазначають, що вважають недостатнім обґрунтування позивачки, що вона в останнє перебувала на території України 19.07.2009 року, тому не мала змоги звернутися до нотаріуса, оскільки позивачка підписала довіреність на представництво її інтересів ОСОБА_7 , однак довіреність вимагає особистого підпису позивачки. Просять у позові відмовити. Відшкодувати за рахунок позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі визначеному договором.

Ухвалою суду від 06.03.2020 року витребувано з Державної прикордонної служби України відомості про перетин державного кордону України за період з 2010 року п о2016 рік включно громадянкою ОСОБА_8 та громадянкою ОСОБА_9 . Витребувано з Приморського районного суду м. Маріуполя матеріали цивільної справи №266/5501/19. Витребувано з Приморського районного у м. Маріуполі ВДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відомості про отримувача свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 06.09.2016.

Ухвалою суду від 10 червня 2020 року закрито підготовче судове засідання по справі, справу призначено до судового розгляду. Витребувано у приватного нотаріуса Маріупольського нотаріального округу Донецької області Апалько М.Ю. копію спадкової справи після смерті ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні 20.11.2020 року пояснив, що мати проживає в Данії, приблизно з 1993, там вийшла заміж. Мама з сестрою не спілкувалася. Коли приїжджала, то спілкувалася з бабусею. Мама з бабусею спілкувалися через мене, бо в неї не було телефону. За рік до смерті мама з бабусею спілкувалися. Я сказав мамі в кінці грудня про смерть бабусі, через півроку після смерті, оскільки в неї було погане здоров`я після смерті чоловіка. В той рік, як приїхала подала заяву про відкриття спадщини.

Представник позивача ОСОБА_1 позив підтримав, просив задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_7 надав суду заяву у якій просив справу розглянути у його відсутність. Позов підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_2 вважає причини пропуску строку на прийняття спадщини неповажними, просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідачка ОСОБА_3 просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні доводи та заперечення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи суд приходить до наступного.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За життя спадкодавцю належало нерухоме майно у вигляді будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 27.04.1995 року та Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.04.1995 року. (а. с. 20, 21).

Спадкодавець ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 06.09.2016 року видане Приморським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а. с. 10).

Відповідно до листів другої Маріупольської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Донецькій області від 24.04.2017 №512/01-16 та від 646/01-16 від 26.05.2017 інформація щодо заведення спадкової справи до майна померлої ОСОБА_5 , 31.05.2014 року, у спадковому реєстрі відсутня. (а.с. 22, 39).

Головним центром обробки спеціальної інформації від 26.03.2020 року повідомлено, що датою перетину кордону гр. ОСОБА_6 є 22.08.2016, 15.09.2016, 09.08.2017, 15.09.2017, 25.07.2018, 04.09.2018, 05.08.2019, 09.09.2019. (а.с. 90).

Відповідно до листа Приморського районного у м. Маріуполі ВДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 15.05.202 року повідомлено, що свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 відносно ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане 06.09.2016 року ОСОБА_11 . (а.с. 107).

28.08.2017 року ОСОБА_6 надала заяву на ім`я приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Апалько М.Ю. про прийняття спадщини відповідно до рішення Приморського районного суду м. Маріуполя №266/1761/17. Спадкодавець залишила на ім`я ОСОБА_6 заповіт, посвідчений, 22.08.2006 року за р-р №1-984 державний нотаріусом. Спадкоємцем крім ОСОБА_6 є ОСОБА_3 .

Відповідно до Заповіту №1-984 від 22.08.2006 року ОСОБА_5 все належне їй майно заповіла ОСОБА_8 та ОСОБА_3 в рівних частинах кожній.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.09.2017 року №227/02-31 приватний нотаріус Апалько М.Ю. відмовила гр.. ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Згідно статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року № 6-85 цс12.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постановах від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року № 6-1215цс16.

Верховний Суд України також зробив висновок, що у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Зокрема, при вирішенні цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відомо. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення.

Пунктами 2.3 та 3.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595 на нотаріуса при заведенні спадкової справи покладається обов`язок перевірити за даними Спадкового реєстру наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23.08.2017 р. в аспекті справи № 6-1320цс17.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуск шестимісячного строку, позивачка зазначала, що про смерть ОСОБА_5 вона дізналася у 2016 року. Крім того більше 17 років вона мешкала за кордоном, та на момент відкриття спадщини була відсутня на території України.

Пояснення позивачки об`єктивно підтверджуються відповідними письмовими доказами: копією паспорту, копією свідоцтва про укладення шлюбу від 30.09.1997 року, листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 18.03.2020 року №0.184-9046/0/15-20.

Постійне проживання позивачки ОСОБА_6 за кордоном, на думку суду, свідчить про те, що у спадкоємця за заповітом були реальні перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини, ці обставини суд вважає за необхідне визнати поважними.

Урахувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши факт надання законодавцем переваги здійсненню спадкуванню за заповітом як особистому розпорядженню особи на випадок смерті, суд дійшов висновку про необхідність врахування такої волі спадкодавця як прояву свободи заповіту, з урахуванням наявності поважних причин пропуску передбаченого законом строку на звернення із заявою про прийняття спадщини.

Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.60 ЦПК України докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустив строк прийняття спадщини, то суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити частково і визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини.

Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування.

Однак, суд приходить до висновку, що достатнім строком для подання позивачем заяви про прийняття спадщини є строк в три місяці.

Щодо вимог відповідача про стягнення за рахунок позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі визначеному договором суд зазначає наступне.

Стаття 59 Конституції гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Конституційний Суд зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст. 3, ст. 59 Конституції покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.

Визначальним в цивільному судочинстві, за ст. 2 ЦПК України, є принцип верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та встановлюють зміст і спрямованість діяльності держави, а тому при вирішенні справ суди повинні в першу чергу застосовувати саме принцип верховенства права.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставини кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю досліджувати змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих конвенцією.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Наведене також узгоджується з постановою Великої палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/16.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В матеріалах справи представником відповідача та відповідачем не надано до суду жодного належного документу про оплату гонорару. На підставі викладеного суд не вбачає підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 200, 206, 247, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , додатковий строк в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №447.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_3 , тимчасово зареєстрована та мешкає в України за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Повний текст рішення виготовлено 28.12.2020 року.

Суддя Д`яченко Д. О.