ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 грудня 2020 року

м.Харків

справа № 614/546/20

провадження № 22-ц/818/5875/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ПриватБанк» на рішення Борівського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2020 року, постановлене у порядку спрощеного позовного провадження під головуванням судді Гуляєвої Г.М., в залі суду в смт Борова Борівського району Харківської області, -

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 21 767,10 грн.

Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що позовні вимоги є доведеними та обгрунтованими. Доказом видачі кредитних коштів є виписка по рахунку із зазначенням розміру встановлення ліміту.Кредитна картка ОСОБА_1 неодноразово була перевипущена, остання має строк дії до 06/22. Відповідачка активно користується кредитними коштами, що також свідчить про визнання та обізнаність її з умовами кредитування. Правила та умови надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, діяли на дату підписання відповідачкою анкети-заяви; вони є публічною офертою. Крім того 24 лютого 2010 року відповідачка підписала довідку про умови кредитування, якою погоджено сплату відсотків, пені та штрафу за користування кредитними коштами. Зазначена довідка не була надана до суду першої інстанції у зв`язку з її розшуком в архівах банку. Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» вказує, що основними вимогами Банку до боржника за кредитним договором є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредиту. Позивач вважає, що відповідачка у письмовому вигляді погодилася з умовами кредитування, в тому числі погодила базову відсоткову ставку за користування кредитом 2,5% на місяць. Тому наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, просила рішення Борівського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» надало письмові пояснення до апеляційної скарги, в яких зазначено, що Банком відповідачу було встановлено кредитний ліміт на певних умовах, які визначені у особисто підписаній відповідачкою довідці про умови кредитування. Тобто передбачена плата за користування кредитом у вигляді відсотків. Враховуючи, що Банком довідка про умови кредитування помилково подана лише до суду апеляційної інстанції, нараховані ОСОБА_1 відсотки, які погашалися за рахунок тіла кредиту у розмірі 11 908,40 грн., потрібно відрахувати від суми заявленого тіла кредиту 19 407,03 грн. Тобто стягненню з відповідачки підлягає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7 498,63 грн. (19407,03 грн. 11908,40 грн.).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено погодження сторонами умов кредитування та наявності заборгованості. Крім того, неможливо встановити який саме кредитний ліміт був погоджений сторонами.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 24 лютого 2010 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 250 грн. з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.38).

З анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_1 висловила свою згоду на те, що дана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідачка ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, просить відкрити рахунок та надати зазначені в заяві послуги, зокрема кредитну картку з сумою кредитного ліміту, що дорівнює 250,00 грн. (а.с. 38).

АТ КБ «ПриватБанк» надано до суду довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка не містить підпису відповідачки (а.с. 39).

12 липня 2013 року при перевиданні кредитної картки ОСОБА_1 було збільшено кредитний ліміт до 16 200 грн. Строк дії картки відповідачки встановлений до 06/22 (а.с.36-37).

Станом на 31 травня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 24 лютого 2010 року становить 21 767,10 грн., з яких:

-20 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту,

- 19 387,03грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту,

- 2 360,07 грн. заборгованість за нарахованими відсотками.

Як на підставу позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що зобов`язання за кредитним договором відповідачка належним чином не виконала, тому наявні підстави для стягнення заборгованості.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

ОСОБА_1 не заперечує факт укладення кредитного договору. Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав відповідачка не заявляла.

Крім того відповідачка зверталася до Банку задля перевипуску кредитної картки та отримала перевипущені картки з новими номерами, якими продовжувала користуватися. Остання кредитна картка ОСОБА_1 має строк дії до 06/22 року (а.с. 36,37).

Матеріали справи свідчать про те, що у анкеті-заяві позичальника від 24.02.2010 року процентна ставка не зазначена (а.с.38).

Довідка про Умови кредитування «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка надана позивачем до суду першої інстанції, не підписана відповідачкою.

Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для стягнення заборгованості за нарахованими відсотками по кредитному договору від 24.02.2010 року згідно Умов та правил надання банківських послуг, оскільки не доведено, що останні є частиною кредитного договору, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

До апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» була надана довідка про умови кредитування, яка підписана ОСОБА_1 (а.с.172).

Колегія суддів не приймає зазначені докази по справі, з огляду на таке.

Частинами другою, третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

За змістом пункту 6 частини другої статті 356, частини третьої статті 367 та пункту 1 частини першої статті 376ЦПК апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

При цьому колегія суддів виходить з того, що позивач у справі є юридичною особою, яка, звертаючись до суду із вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором , має дані про обставини укладання кредитного договору. Довідка про умови кредитування, знаходилась у позивача. При цьому зазначений доказ до суду першої інстанції не надавався.

Апелянт зазначає, що вказана довідка не була надана до суду першої інстанції у зв`язку з її розшуком в архівах банку.

Проте про наявність будь-яких перешкод у наданні суду першої інстанції вказаних доказів матеріали справи не містять.

Отже, АТ КБ «ПриватБанк» скористався своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд, та не надав до суду першої інстанції належних доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам за кредитним договором.

Крім того посилання в апеляційній скарзі на те, що відсотки за кредитним договором підлягають стягненню з відповідачки на підставі ст. 1048 ЦК України, - також не приймаються колегією суддів, оскільки в позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» стягнення відсотків обгрунтовувалося не ст. 1048 ЦК України, а Умовами та правилами надання банківських послуг, які не є частиною кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги в частині стягнення відсотків за користування кредитом не спростовують висновки суду першої інстанції.

Натомість колегія суддів вважає, що стягненню з відповідачки підлягає заборгованість за тілом кредиту, з огляду на таке.

З матеріалів справи убачається та не заперечується сторонами, що 24 грудня 2009 року ОСОБА_1 була видана кредитна картка № НОМЕР_1 , якою відповідачка не користувалася.

24 лютого 2010 року шляхом підписання анкети-заяви, між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № НОМЕР_1 у розмірі 250 грн. з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки 12/13 (а.с.37).

З виписки за кредитним договором убачається, що 07 червня 2012 року ОСОБА_1 кредитний ліміт по її картці збільшено до 7 500 грн. (а.с.34).

12 липня 2013 року здійснене перевидання кредитної картки ОСОБА_1 . Відповідачка отримала картку за № НОМЕР_2 строком дії до 07/15 та картку за № НОМЕР_3 строком дії до 05/17 (а.с.36-37). Кредитний ліміт збільшено до 16 200 грн.

08 серпня 2018 року повторно перевипущена кредитна картка. ОСОБА_1 отримала картку № НОМЕР_4 строком дії до 06/22.

Позивачем наданий розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 24.02.2010 року, а також виписка по договору (а.с.5-35). З зазначених документів убачається, що ОСОБА_1 активно користувалася вказаним кредитним лімітом, вносила кошти на його погашення, не зверталася до Банку з приводу незгоди зі збільшенням кредитного ліміту.

Станом на 31 травня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 24 лютого 2010 року становить 21 767,10 грн., з яких:

-20 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту,

- 19 387,03грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту,

- 2 360,07 грн. заборгованість за нарахованими відсотками.

Апелянтом подані додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких зазначено, що стягненню з відповідачки підлягає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7 498,63 грн., оскільки нараховані ОСОБА_1 відсотки погашалися за рахунок тіла кредиту у розмірі 11 908,40 грн. Вказану суму потрібно відрахувати від суми заявленого тіла кредиту (19407,03 грн.).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом із тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Реалізуючи право вимоги повернення фактично отриманої суми кредитних коштів банком заявлено до стягнення заборгованість за тілом кредиту. Обґрунтовуючи підстави стягнення такої заборгованості, банком, окрім її розрахунку, надано виписку по картковому рахунку, із якої убачається, що позичальник користувалася кредитними коштами та виконувала свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів, в тому числі відсотків за використання кредитного ліміту.

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься у матеріалах справи, у сукупності із розрахунком, є доказом отримання позичальником кредитних коштів, погодження сторонами суми кредитного ліміту та їх фактичного використання.

Крім того, з виписки по рахунку вбачається, що з моменту укладення кредитного договору на картці відповідачки встановлено кредитний ліміт у розмірі 250 грн., з 12 липня 2013 року було збільшено кредитний ліміт до 16 200 грн; (перевипущена картка).

Після чергового збільшення кредитного ліміту позичальник активно користувалася кредитними коштами, часткового погашала заборгованість за кредитом (а.с.27-35).

Зазначене свідчить про поінформованість позичальника про збільшення їй кредитного ліміту, а активні дії щодо використання кредитних коштів про згоду на таке збільшення.

Розмір заборгованості по тілу кредиту ОСОБА_1 не спростовано.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів вважає, що факт укладення кредитного договору між сторонами доведений позивачем. А також доведеною належними доказами є наявність заборгованості відповідачки за кредитним договором від 24.02.2010 року.

Згідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором б/н від 24.02.2010 року у розмірі 7 498,63 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625 ЦК України позивач не пред`явив.

Посилання ОСОБА_1 на пропуск позивачем строків давності, - не приймаються до уваги, оскільки строк перевипущеної картки встановлений до 06/22, а з позовом Банк звернувся у липні 2020 року.

З урахуванням вказаного рішення суду першої інстанції слід змінити, а позовні вимоги - задовольнити частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріали справи свідчать про те, що при подачі позову АТ КБ «ПриватБанк» було сплачено судовий збір у розмірі 2 102 грн., а при поданні апеляційної скарги 3 153 грн. Вимоги позивача задоволено на 34% (з 21 767,10 грн. на 7 498,63 грн.). У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог та вимог апеляційної скарги, з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 786,70 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Борівського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2020 року, змінити.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 24.02.2010 року у розмірі 7 498,63 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1 786,70 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова