Справа № 558/54/18
номер провадження 2/558/3/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2020 року смт. Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі судді одноособово Феха Т.С., при секретарі судового засідання Ковальській Л.С., Хом`як О.О., з участю представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , Боремельської сільської ради про визнання заповіту нікчемним, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_3 , Боремельської сільської ради про визнання нікчемним заповіту, складеного від імені ОСОБА_5 , 24 червня 2008 року, що посвідчений секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області і зареєстрований в реєстрі за № 259.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_4 у позовній заяві зазначала про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 91 рік померла її мати ОСОБА_5 . ОСОБА_5 на час смерті була зареєстрована в с. Набережне, Демидівського району Рівненської області. Після смерті матері ОСОБА_5 залишилося спадкове майно, що складається з житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , та земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, а також для ведення особистого селянського господарства. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є її діти - вона, ОСОБА_4 , та її брат ОСОБА_3 (відповідач по справі).

Позивач ОСОБА_4 у позовній заяві зазначає, що вважала, що частки її та брата у спадщині будуть рівними. Однак, при зверненні до приватного нотаріуса Демидівського районного нотаріального округу Рівненської області Мельник А.Б. для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, як спадкоємець першої черги, дізналася, що її матір`ю ОСОБА_5 був складений заповіт за яким вона все своє майно заповідала ОСОБА_3 . До часу звернення до приватного нотаріуса, про заповіт, що складений нібито її матір`ю ОСОБА_5 , їй не було нічого відомо. За життя ОСОБА_5 неодноразово говорила про те, що бажала, щоб все майно після її смерті було поділено в рівних частинах між дітьми - нею та відповідачем ОСОБА_3 .

Крім того, у позовній заяві позивач ОСОБА_4 вказує про те, що при ознайомленні із змістом заповіту дізналась, що заповіт складений нібито 24 червня 2008 року ОСОБА_5 та посвідчений о 13 годині 40 хвилин секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області Нищою Л.В. в с. Боремель, Демидівського району Рівненської області, зареєстрований в реєстрі за № 259.

Однак, її мати ОСОБА_5 проживала в с. Набережне, Демидівського району Рівненської області, фізично не могла прибути 24 червня 2008 року в с. Боремель, Демидівського району Рівненської області, для складення заповіту, його прочитати, підписати, сплатити державне мито. ОСОБА_5 тривалий час була лежачою, не могла не тільки самостійно прибути в сусіднє село для складення заповіту, а й сама себе обслуговувати. Відповідно до записів у медичній картці ОСОБА_5 зазначено, що вона оглядалася лікарями на дому, була лежача і не могла сама себе обслуговувати. ОСОБА_5 хворіла на ішемічну хворобу серця, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу, деформуючий поліартрит, хронічну церебро-васкулярну недостатність, ДЕП ІІ-ІІІ ст. У медичній картці ОСОБА_5 є записи про те, що у ОСОБА_5 свідомість була збережена частково, вона неохоче вступала в контакт, на запитання відповідала незрозуміло і нечітко, мала знижену пам`ять та неадекватну поведінку. Вважає, що такі записи лікаря свідчать про те, що стан здоров`я ОСОБА_5 мав вплив на розуміння нею значення своїх дій та здатність керувати своїми діями.

Позивач ОСОБА_4 у позовній заяві зазначає, що стан здоров`я її матері ОСОБА_5 не дозволяв їй прибути в с. Боремель, Демидівського району Рівненської області, та підписати заповіт.

З вказаних підстав ОСОБА_4 просила визнати нікчемним заповіт, що складений від імені ОСОБА_5 24 червня 2008 року та посвідчений секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області і зареєстрований в реєстрі за № 259.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_2 позовні вимоги позивача підтримала та пояснила, що ОСОБА_5 не могла самостійно ходити та піти у сільську раду, щоб скласти заповіт чи сплатити державне мито за його складення. Крім того, ОСОБА_5 хворіла, мала підвищений артеріальний тиск. Через свій вік та наявні проблеми з здоров`ям ОСОБА_5 не пам`ятала певні періоди свого життя, інколи не впізнавала дочку та внуків, що свідчить про те, що ОСОБА_5 в момент складення заповіту не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Вважає, що заповіт, складений від імені ОСОБА_5 не відповідає вимогами закону, оскільки в заповіті не зазначене місце його складення, не вказано осіб, які мають право на обов`язкову частку спадкового майна (позивача), не зазначено у заповіті, яке саме майно ОСОБА_5 мала у власності та заповідала відповідачеві. Вважає, що ОСОБА_5 мала повідомити позивача про складення заповіту. Наявність заповіту ОСОБА_5 порушує права позивача, оскільки позивач ОСОБА_4 бажає успадкувати після смерті ОСОБА_5 половину належного їй майна, а не ј частку, як спадкоємець, який має право на обов`язкову частку спадкового майна.

Представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_2 просила позовні вимоги позивача задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 - адвокат Новосад В.О. під час розгляду справи підтримав позовні вимоги позивача, з підстав викладених у позовній заяві та просив визнати нікчемним заповіт, що складений 24 червня 2008 року від імені ОСОБА_5 та посвідчений секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області і зареєстрований в реєстрі за № 259.

Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги позивача не визнав та пояснив, що його мати ОСОБА_5 , хоч не могла ходити, але могла розуміти значення своїх дій. Його мати ОСОБА_5 не могла самостійно пересуватися, проте вона сама отримувала пенсію, розпоряджалася своєю пенсією. Він завжди на вихідні приїжджав до матері, допомагав їй по господарству, готував їсти на тиждень, залишав продукти, а мати далі сама готувала їжу. Його матір була психічно здорова, могла читати газети, рахувала пенсію, яку їй приносила листоноша додому, давала гроші листоноші за світло, газ, воду. Пізніше, він наймав жінку, яка доглядала матір. Оскільки сестра ОСОБА_4 рідко приїжджала до матері, то мати говорила, що складе заповіт, а він просив матір не складати заповіт. Одного разу, коли він приїхав до матері, то вона йому сказала забрати бумагу на столі (це був заповіт). На його зауваження, що він просив цього не робити, матір йому лише відповіла, що це не його справа. Вважає, що заповіт був складений матір`ю через те, що дочка (позивач) до неї не приїжджала. Поведінка матері змінилася в 2012 році, коли вона почала забувати певні події, але це відбувалося переважно в той час, коли в неї підвищувався тиск. В період, коли був складений заповіт ОСОБА_5 розуміла значення усіх своїх дій. ОСОБА_5 в силу свого віку мала підвищений артеріальний тиск, але будь-яких підстав сумніватися у її психічному стані здоров`я не було. Складений його матір`ю ОСОБА_5 заповіт, складався у письмовій формі, зареєстрований у встановленому порядку, був підписаний його матір`ю. Будь-яких підстав вважати, що заповіт є нікчемним немає.

В судове засідання представник відповідача Боремельської сільської ради не з`явився, подав до суду заяви в яких зазначав, що підтримує позицію висловлену в підготовчому засідання (про невизнання позовних вимог позивача), та просив справу розглянути без його участі (а.с. 100, 136, 189, 217 т. 1; 39, 48 т. 2).

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності, за внутрішнім переконанням, що ґрунтується та повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи та дослідженні доказів, приходить до наступного висновку.

Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

В ході розгляду справи за клопотанням сторін (їх представників) судом витребувалися: спадкова справа, що заведена після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстр для реєстрації нотаріальних дій Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області (а.с. 28 т. 1); заява (форма № 1) про отримання паспорта серії НОМЕР_1 , виданого Демидівським РВ УМВС України в Рівненській області 23 вересня 2003 року на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 57, 58 т. 1); відомості про отримання пенсії ОСОБА_5 за 2007-2017 роки (а.с. 131 т. 1).

Крім того, судом були задоволені клопотання сторін про виклик до суду свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (а.п. 45), ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 (а.с. 80, 81 т. 1).

12 березня 2018 року судом проведено підготовче засідання по даній справі.

Ухвалою суду від 28 березня 2018 року у справі № 558/54/18 призначалася судова почеркознавча експертиза.

Ухвалою суду від 17 квітня 2018 року поновлено провадження у справі № 558/54/18 у зв`язку з необхідністю вирішення клопотання відповідача (а.с. 138 т. 1).

Ухвалою суду від 14 травня 2018 року зупинено провадження у справі на час проведення судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 23 липня 2018 року поновлено провадження у справі, у зв`язку з надходженням до суду клопотання експерта про надання додаткових документів.

Відповідно до ухвали суду від 23 липня 2018 року вирішено додатково надати експерту для проведення експертизи документи та на час проведення експертизи провадження у справі було зупинено.

Ухвалою суду від 5 грудня 2018 року у справі № 558/54/18 судом призначалася комісійна посмертна судово-психіатрична експертиза на час проведення якої провадження у справі зупинялось.

Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про народження серї НОМЕР_2 (а.с. 6 т. 1), свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 (а.с. 7 т. 1) встановлено, що позивач ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_5 .

Дослідженим в судовому засіданні заповітом від 24 червня 2008 року, встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька с. Набережне, Демидівського району Рівненської області, на випадок своєї смерті хату, надвірні будівлі та все належне їй на день смерті майно, заповідала ОСОБА_3 . У разі продажу житлового будинку, виручені від продажу кошти розділити з її дочкою ОСОБА_4 . Такий заповіт було посвідчено секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області Нищою Л.В. 24 червня 2008 року та підписано заповідачем о 13:40 годині (а.с. 8 т. 1). Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 259.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Положення ч. 1, ч. 2 ст. 1234 ЦК України визначають, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

П. 33 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України від 25 серпня 1994 року № 22/5 (в редакції, що діяла на час складення заповіту) визначалося, що заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач ОСОБА_4 у позовній заяві, а її представники під час розгляду справи судом, посилались, як на підставу визнання заповіту нікчемним, на те, що у заповіті, складеному від імені ОСОБА_5 , не зазначено місце складення заповіту.

Із змісту дослідженого в судовому засіданні заповіту, що складений ОСОБА_5 та посвідчений 24 червня 2008 року секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області Нищою Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 259, зазначено про те, що такий заповіт був складений 24 червня 2008 року в с. Боремель, Демидівського району Рівненської області.

Допитані в судовому засіданні як свідки ОСОБА_6 , якою був посвідчений заповіт, та ОСОБА_7 , який був головою Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області, дали показання про те, що заповіт був складений за місцем проживання ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні дала показання про те, що у заповіті зазначено місце складення заповіту с. Боремель, Демидівського району Рівненської області, оскільки заповіт посвідчувався нею, як секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області, а с. Набережне перебуває у підпорядкуванні саме Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області.

Суд, дослідивши докази по справі та оцінивши, як кожен окремо, так і в їх сукупності приходить до висновку, що не може бути підставою для визнання заповіту нікчемним, зазначення у заповіті місця його складення с. Боремель Демидівського району Рівненської області, оскільки с. Набережне в якому проживала заповідач, перебувало у підпорядкуванні Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області (в межах її території).

Крім того, обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач ОСОБА_4 , як на підставу визнання заповіту нікчемним, посилалась на те, що підпис на заповіті, посвідченому 24 червня 2008 року секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області Нищою Л.В., зареєстрованому в реєстрі за № 259, виконаний не ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до повідомлення експерта № 1.1.-259/18 від 13 листопада 2018 року (а.с. 206-210 т. 1) проведення судової почеркознавчої експертизи по справі № 558/54/18 виявилось неможливим через відсутність вільних зразків підпису ОСОБА_5 за період 2008 року.

Жодних належних та допустимих доказів, які підтверджували б, що підпис на заповіті, складеному 24 червня 2008 року від імені ОСОБА_5 , посвідченому секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області Нищою Л.В., зареєстрованому в реєстрі за № 259, виконаний не ОСОБА_5 , позивачем до суду на надано.

Крім того, у позовній заяві позивач ОСОБА_4 , як на підставу для визнання заповіту нікчемним, посилалась на те, що ОСОБА_5 , у зв`язку з наявними у нею хворобами, не могла розуміти значення своїх дій, а отже скласти заповіт.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 дала показання, що виконувала свої службові обов`язки секретаря Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області. Їй працівник пошти переказала, що жінка хоче скласти заповіт та просить прийти до неї, оскільки вона була не ходяча. Вона з сільським головою ОСОБА_7 приїхали до тієї жінки, це була ОСОБА_5 , додому. Спочатку з ОСОБА_5 хвилин 10 розмовляв сільський голова ОСОБА_7 ОСОБА_5 сиділа на ліжку, чисто одягнена, зачесана. Сільському голові ОСОБА_5 розповідала, що її син доглядає, тому хоче йому переписати хату, але якщо він вирішить хату продати, то щоб грошима, отриманими від продажу будинку, поділився з її дочкою (сестрою). Після цього, сільський голова поїхав по справах, а вона залишилася складати заповіт. ОСОБА_5 сказала свою волю, як написати в заповіті. ОСОБА_5 повідомила, що для неї є довгим написання в заповіті речення про ознайомлення зі змістом заповіту, та попросила її виконати такий запис. Вона в заповіті записала про ознайомлення заповідача із змістом заповіту, прочитала вголос заповіт та ОСОБА_5 його підписала. Державне мито вона сплатила сама ОСОБА_5 дала їй гривню, вона і сплатила. ОСОБА_5 була повністю адекватна, при своєму розумі, при пам`яті, жодних сумнівів в тому, що вона чогось не розуміє не було.

Свідок ОСОБА_7 дав показання, що знає позивача ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_3 , як колишніх мешканців с. Набережне, більше знав їх батьків. На час складання заповіту ОСОБА_5 був головою сільської ради. Він із секретарем сільської ради під`їхали до ОСОБА_5 додому, де він переговорив з ОСОБА_5 протягом п`яти хвилин, після чого залишив секретаря в хаті, сам поїхав. ОСОБА_5 сказала, що хоче зробити заповіт на сина. ОСОБА_5 його впізнала, говорила з ним. Жодних психічних порушень, розладів у неї не помітив. Сумнівів в її адекватності жодних не мав.

Свідок ОСОБА_14 дала показання, що з 1992 року проживає в с. Набережне, тому знайома з родиною ОСОБА_16 , більше спілкувалися з позивачкою, з відповідачем майже не спілкувалися. Бачила, як позивачка приїжджала до матері протягом 2-х тижнів щодня, коли та була хвора. ОСОБА_5 постійно сиділа на ліжку, не могла ходити.

Свідок ОСОБА_15 дала показання про те, що є троюрідною сестрою позивача та відповідача. Їй відомо, що ОСОБА_5 була не ходяча, не впізнавала людей. В 2008 році вона приїжджала до ОСОБА_5 , тоді вона її впізнала, розмовляла з нею.

Свідок ОСОБА_9 повідомила, що була сусідкою ОСОБА_5 ОСОБА_5 не ходила, але була адекватна, при розумі. Вона рахувала гроші, розповідала, що було колись. З 2003 року до осені 2016 року вона доглядала ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_10 дав показання про те, що є кумом позивача. Він був знайомим з ОСОБА_5 . Вона все розуміла, не ходила, переважно сиділа в хаті. Вона була адекватна, не була психічно хвора, читала газети, рахувала гроші, любила поспілкуватися.

Свідок ОСОБА_12 дав показання, що відповідач ОСОБА_3 після смерті свого батька приїжджав до матері майже кожні вихідні, позивачка набагато рідше. Він періодично провідував ОСОБА_5 , яка його впізнавала, про все його розпитувала, все розуміла, але ходити вона не могла.

Свідок ОСОБА_17 дала показання, що ОСОБА_5 хворіла з 2000 року, не ходила. Відповідач ОСОБА_3 приїжджав до матері, просив сусідів, щоб подивилися за нею. Пізніше у ОСОБА_5 піднімався тиск, могла щось забувати. ОСОБА_5 ніде не лікувалася, але до неї викликали фельдшера.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні дала показання, що є дочкою позивача. Її бабця ОСОБА_5 десь з 2000 року, через хворобу суглобів, не ходила. ОСОБА_5 не була психічно хворою, у неї було від підвищення тиску розсіяння, була неуважна, не пам`ятала.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 дала показання про те, що була сусідкою ОСОБА_5 . Її неодноразово викликали до ОСОБА_5 поміряти тиск. Коли приходила до ОСОБА_5 , то вона її впізнавала завжди, була адекватною, віталася, цікавилася чому довго не заходила, якщо деякий час не приходила до неї.

Свідок ОСОБА_8 дала показання про те, що протягом останніх 18 років працює листоношею в с. Боремель, Демидівського району Рівненської області. Коли вона одного разу зайшла до ОСОБА_5 додому, то ОСОБА_5 сказала їй, що хоче скласти заповіт і просила повідомити про це в сільську раду. Вона передала голові і секретареві сільської ради, що ОСОБА_5 хоче скласти заповіт та просила до неї прийти. ОСОБА_5 на протязі всього часу, коли вона її відвідувала, приносила пенсію, сама розписувалася за отриману пенсію у відомостях, мала хороший почерк. ОСОБА_5 була адекватна, при повній пам`яті, при повному розумі. У неї ніколи не було провалів в пам`яті, була розумною, хорошою жінкою. ОСОБА_5 гроші рахувала сама. Вона була не ходяча, але сама підводилася з ліжка, сиділа. З ОСОБА_5 спілкувалася після складення нею заповіту, знала про заповіт від самої ОСОБА_5 .

Із змісту дослідженої медичної картки ОСОБА_5 , встановлено, що медична картка містить записи про те, що ОСОБА_5 хворіла на ішемічну хворобу серця, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу, деформуючий поліартрит, хронічно церебро-васкулярну недостатність, ДЕП ІІ-ІІІ ст. У медичні картці є також записи про те, що у ОСОБА_5 свідомість була збережена частково, вона неохоче вступає в контакт, на запитання відповідала незрозуміло і нечітко, мала знижену пам`ять та неадекватну поведінку (а.с. 20-25 т. 1).

Такі записи про стан здоров`я ОСОБА_5 не містять відомостей про те, яким саме лікарем зроблено записи, наявні лише підписи лікаря.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 10/20 (а.с. 12-15 т. 2) встановлено, що ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя страждала на тимчасові психічні розлади, однак на час складення заповіту 24 червня 2008 року, що був посвідчений секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області Нищою Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 259, психічних порушень не виявляла. ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , усвідомлювала значення своїх дій та могла ними керувати 24 червня 2008 року під час складення заповіту, що був посвідчений секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області Нищою Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 259.

Жодних доказів, що ОСОБА_5 , на час складення 24 червня 2008 року заповіту, була недієздатною, чи обмежена у дієздатності, позивачем до суду не надано.

Дослідженими доказами по справі встановлено, що заповіт складений ОСОБА_5 , що посвідчений секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області Нищою Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 259, складений з дотриманням вимог ст. 1247 ЦК України.

З матеріалів спадкової справи № 68/2017, заведеної після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 86-99 т. 1), встановлено, що заповіт ОСОБА_5 , що посвідчений секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області Нищою Л.В., зареєстрований за № 259, є також зареєстрованим у Спадковому реєстрі 15 серпня 2008 року (а.с. 93 т. 1).

Щодо доводів представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_2 про невідповідність законодавству, складеного ОСОБА_5 заповіту 24 червня 2008 року, через відсутність у ньому відомостей про майно, яке заповідалося, а також про осіб, які мали право на обов`язкову частку спадкового майна, після смерті заповідача, то суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 1235 ЦК України чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

П. 34 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України від 25 серпня 1994 року № 22/5 (в редакції, що діяла на час складення заповіту) визначалось, що при посвідченні заповіту, від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається.

Дослідивши докази по справі та оцінивши їх щодо належності та допустимості, суд приходить до висновку про те, що позивачем ОСОБА_4 не доведено свої позовні вимоги, оскільки доказів, що підтверджували б наявність обставин, які могли б бути підставою для визнання заповіту нікчемним не надано до суду.

Разом з тим, під час розгляду справи, підстав для визнання заповіту нікчемним, що визначені ч. 1 ст. 1257 ЦК України, судом встановлено не було.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Суд зазначає, що згідно із ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Суд зауважує, що воля це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту).

Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

При вирішенні справи суд враховує вимоги ст. 1234 ЦК України про те, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Так, ч. 1 ст. 1257 ЦК України визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 цього ЦК України.

На заповіт, як односторонній правочин поширюються загальні правила ЦК України щодо недійсності правочинів.

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 5 червня 2019 року по справі № 665/1935/16-ц, та постанові від 15 липня 2019 року № 583/3606/16-ц недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником тощо).

Встановивши, що заповіт складений і посвідчений із дотриманням передбаченого законом порядку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним заповіту.

Таким чином, суд вважає, що посилання позивача ОСОБА_4 щодо нікчемності заповіту від 24 червня 2008 року у зв`язку з недотриманням секретарем сільської ради процедури його складення та посвідчення є необґрунтованими.

Так, заповіт від 24 червня 2008 року складений ОСОБА_5 та посвідчений секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області Нищою Л.В., зареєстрований за № 259, складений на бланку із рукописним записом відомостей про заповідача та його заповітного розпорядження, із зазначенням місця і часу складення такого заповіту, перед підписанням прочитаний вголос заповідачем та особою, яка його посвідчила, і підписаний особисто заповідачем.

Тому судом встановлено, що волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі, про що свідчить заповіт ОСОБА_5 від 24 червня 2008 року, яким остання заповідала свій житловий будинок, надвірні будівлі та все майно ОСОБА_3 . Крім того, у заповіті ОСОБА_5 висловила свою волю про те, що у випадку продажу будинку ОСОБА_3 повинен передати половину вартості такого будинку ОСОБА_4 .

Аналогічні правові позиції були висловлені Верховним Судом у постановах від 25 листопада 2019 року по справі № 695/3475/16-ц та у постанові від 25 вересня 2019 року по справі № 607/2901/16-ц.

Таким чином, судом було встановлено, що посвідчення заповіту від 24 червня 2008 року відбулося з додержанням вимог чинного на момент його складення законодавства, заповіт вчинено у письмовій формі спадкодавцем ОСОБА_5 , дієздатність якої було перевірено секретарем сільської ради та зазначено місце і час його складання, заповіт було прочитано вголос, про що є запис в такому заповіті, та підписано особисто заповідачем.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 3 липня 2019 року по справі № 725/2412/15-ц.

З урахуванням обставин справи та наведених правових норм, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача та їх недоведеність, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення.

При цьому суд враховує, як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини про те, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Оскільки підстав для задоволення позовних вимог позивача немає, понесені позивачем судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, не підлягають стягненню з відповідачів.

У своїй позовній заяві позивач ОСОБА_4 , обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалась на положення ст.ст. 202, 207, 215, 236, 1248, 1251-1253, 1257 ЦК України.

Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованим.

Відповідно до ст.ст. 1233-1235, 1247, 1251, 1252, 1257 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ), Боремельської сільської ради (місцезнаходження: с. Боремель, Демидівського району Рівненської області, код 04386580) про визнання заповіту нікчемним, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Демидівський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.С. Феха.

Повний текст рішення складено 28 жовтня 2020 року.