Справа № 289/459/19
Номер провадження 2/289/71/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2020 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Сіренко Н.С., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

22.03.2019 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 11609,60 грн. за кредитним договором б/н від 16.05.2006, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, мотивуючи порушенням відповідачем зобов`язань за вказаним договором як наслідок, станом на 18.02.2019 виникла заборгованість у розмірі 11609,60 грн., яка складається з: 0,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1329,57 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 7001,00 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 2250,00 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн.; 500 грн. - штраф (фіксована складова); 529,03 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами в сумі 1921,00 грн.

Ухвалою від 24.01.2020 відкрито спрощене провадження у справі та ухвалено розглядати справу без повідомлення сторін, визначено відповідачу строк для подання відзиву, копію ухвали з додатками направлено відповідачу, яку остання отримала 10.02.2020 (а.с.48,70).

06.04.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що позов не визнає, посилаючись на те, що кредит вона не отримувала, заяву-анкету про надання кредиту не підписувала, жодних вимог про сплату боргу не отримувала і жодних коштів на сплату кредиту не платила (а.с.53-55).

Також відповідач ОСОБА_1 просить застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову за спливом строку позовної давності (а.с.63-64).

Крім того, відповідач ОСОБА_1 надала до суду заяву про визнання доказів, поданих позивачем, сумнівними, в якій просить суд виключити з числа доказів: 1. Заяву на отримання кредиту від 16.05.2006 з кредитним лімітом 3100,00 грн.; 2. Розрахунок заборгованості за договором б/н від 16.05.2006, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 31.05.2015 (а.с.65-66).

06.04.2020 відповідачем ОСОБА_1 до суду подано клопотання про витребування доказів, а саме просить витребувати з Радомишльського районного сектору Державної міграційної служби у Житомирській області дані про дату вклеювання у паспорт ОСОБА_1 другої фотографії (а.с.67-68).

Ухвалою від 13.04.2020 продовжено ОСОБА_1 строк для надання відзиву на позовну заяву, а клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів залишено без задоволення (а.с.73-74).

22.04.2020 від позивача надійшло клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи з метою обґрунтування своїх позовних вимог (а.с.78-100).

Згідно положень ч. 2, 4, 5, 8 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Враховуючи визначені ст. 83 ЦПК України правила подання доказів, суд не приймає до уваги направлені позивачем 13.04.2020 докази, так як відсутні обґрунтування неможливості їх подання у визначений законом строк.

29.04.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній просить задовольнити заявлені позовні вимоги, так як відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. На підставі вказаних документів відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 , ключем до якого є пластикова картка, яку отримала відповідач, що підтверджується фотографією відповідача з карткою, яку позивач додав до відповіді на відзив. Випискою з карткового рахунку підтверджується встановлення відповідачу кредитного ліміту та вбачається, що вона користувалася грошима, частково сплачувала заборгованість за договором, договір ніким не оспорений, а отже є всі підстави для стягнення заборгованості з відповідача (а.с.104-122).

Станом на дату розгляду справи клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що позивач має банківську ліцензію за № 22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених частиною третьою статті 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.29-33).

Як вбачається з матеріалів справи, 16.05.2006 між сторонами було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання Заяви, в якій ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між сторонами Договір про надання банківських послуг, що підтвердила своїм підписом у заяві (а.с.9).

Договір є дійсним та жодною зі сторін не оспорений.

До кредитного договору банк додав розрахунок заборгованості, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Розрахунок заборгованості складається з двох частин, а саме: станом на 31.05.2015 (з 19.09.2007 по 31.05.2015) та станом на 18.02.2019 (з 01.06.2015 по 18.02.2019) (а.с.5-6,7-8).

З обох розрахунків заборгованості вбачається використання впродовж 2007-2019 кредитної картки: витрати кредитних коштів та внесення коштів на погашення заборгованості.

Згідно розрахунку за договором б/н від 16.05.2006 станом на 18.02.2019 заборгованість за тілом кредиту складає 0,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 1329,57 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн., нарахована пеня за прострочене зобов`язання - 7001,00 грн., заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 2250,00 грн., загальна заборгованість за наданим кредитом - 10580,57 грн., заборгованість по судовим штрафам - 1029,03 грн., а разом 11609,60 грн. (а.с.7-8).

Посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що вона жодних заяв не підписувала і кредитні кошти не отримувала не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, клопотань про призначення почеркознавчої, економічної чи будь-якої іншої судової експертизи відповідач не заявляла.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також пеню та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Разом з тим, з урахуванням правової позиції, викладеної в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 № 342/180/17, та враховуючи положення ч. 1 і 2 ст. 207, ст.ст. 1047, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, суд прийшов до висновку, що вказані Умови та правила надання банківських послуг, які разом з Тарифами відповідачем не підписані, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, що у цій справі між сторонами був укладений кредитний договір, не містить відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

До того ж суд звертає увагу, що до позовної заяви банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк, « Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/ (а.с.11-26), який суд не може прийняти як належний та допустимий доказ щодо укладеного сторонами договору та його умов, оскільки договір (заяву) було підписано позичальником 16.05.2006, а у долученому до позову Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в розділі «Загальні положення» вказані дані про ПАТ КБ «Приватбанк», що діє на підставі ліцензії НБ України № 22 від 29.07.2009. Дана обставина свідчить про те, що Витяг з Умов та правил долученого в редакції, яка діяла після липня 2009 року.

В підписаній сторонами Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 16.05.2006 відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не містить підпису відповідача, а тому її не можна розцінювати як складову кредитного договору, укладеного 16.05.2006 між сторонами, шляхом підписання Заяви.

Позивачем не представлено суду жодного підписаного відповідачем документу, з якого можливо встановити волевиявлення останнього на укладення кредитного договору з конкретно визначеними істотними умовами - розмір тіла кредиту, розмір відсотків, строк повернення, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у договорі домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, із наданого позивачем останнього розрахунку вбачається, що станом на 18.02.2019 заборгованість відповідача за наданим кредитом складає 11609,60 грн., при цьому станом на початок періоду - 01.06.2015 заборгованість за наданим кредитом складає 989,93 грн., за період з 01.06.2015 по 18.02.2019 витрати клієнтом кредитних коштів складають 1615,25 грн., а сума коштів, внесена клієнтом на погашення заборгованості за цей же період становить 2727,25 грн., що перевищує суму витрачених клієнтом коштів разом із заборгованістю на початок розрахункового періоду (989,93+1615,25=2605,18) згідно наданого позивачем розрахунку.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача нарахованої позивачем заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені, штрафів, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Інший висновок за наявних обставин не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності суд зазначає, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц).

Керуючись ст.ст. 2, 12, 19, 76-81, 141, 263, 265, 274-279 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) до ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. С. Сіренко