ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4512/19
Провадження № 2/210/583/20
У Х В А Л А

іменем України

"21" жовтня 2020 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Хлистуненко О.В.

секретаря судового засідання Недолуги Л.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянув у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах, суд -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах.

До початку судового засідання, а саме, 20.10.2020 року, до суду надійшла заява ОСОБА_2 про відвід судді. Заяву мотивовано тим, що суддя не приймає до уваги норми матеріального права. Так, відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомового майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно з ЗУ «Про заставу» заставні правовідносини виникають на основі договору або закону. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного договору. В даному випадку договір іпотеки від 20.07.2017 року виник на підставі основного договору позики грошових коштів від 20.07.2017 року. Тому, розглядати окремо вимоги позивача, а саме: звернення стягнення на предмет іпотеки, при цьому повністю ігнорувати обставини укладання основного договору позики грошових коштів, не можливо.

Суддя не приймає до уваги факт кримінального провадження по факту шахрайства при укладанні 20.07.2017 року договору позики грошових коштів між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. Кримінальне провадження 14.11.2017 року внесено до ЄРДР за №0002621 за попередньою кваліфікацією ч. 1 ст. 190 КК України. Вказане провадження 27.12.2017 року закрито, 01.06.2020 року постанову слідчого оскаржено в Дзержинському районному суді м. Кривого Рогу. 11.06.2020 року судом відмовлено в задоволенні скарги, але в мотивувальній частині ухвали суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Літвіненко Н.А. прямо вказала, що за договором позики грошових коштів від 20.07.2017 року гроші в сумі 3000 доларів брав в борг її співмешканець ОСОБА_4 у знайомого ОСОБА_5 .

Суддя не приймає до уваги, що правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Згідно з ч. 1 ст. 26 вказаного закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, а ордер, як документ, саме посвідчує повноваження адвоката на надання такої допомоги. Представник позивача адвокат Морозов Є. за весь час розгляду справи так і не надав суду договір про надання правової допомоги, укладений між ним та позивачем.

Суддя не приймає до уваги норми процесуального права. Відповідно до протоколу судового засідання від 25.02.2020 року п.68 13:19:07 головуючий суддя оголошує ухвалу суду (вступна та резолютивна частини); п.69 час 13:21:24 кінець звукозапису. За 2 хвилини 17 секунд суддя прочитала приблизно 300 слів ухвали. Тому, на наступному судовому засіданні 19.08.2020 року вона з подивом взнала, що попередній розгляд справи закінчено ще 25.02.2020 року. Хоча ще 25.04.2020 року в приміщенні суду на дошці справ, призначених до розгляду було призначено попередній розгляд справи.

Тому, просить відвести суддю Хлистуненко О.В. від розгляду цивільної справи №210/4512/19.

В судовому засіданні відповідач заяву про відвід підтримала, просила задовольнити її.

Представник позивача вважав заяву про відвід необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Суд, заслухавши заяву, думку представника позивача, оглянувши матеріали цивільної справи в обсязі, необхідному для вирішення даного питання, приходить до наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Зважаючи на ч. 3 ст. 4о ЦПК України та враховуючи, що заява про відвід судді надійшла 20.10.2020 року, тобто, за день до судового засідання, заява вирішується даним складом суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Статтею 37 ЦПК України передбачені випадки недопустимості повторної участі судді в розгляді справи.

Частиною 3 ст. 39 ЦПК України передбачено, що відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до положення ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», якою визначено дві вимоги щодо безсторонності суду: по-перше бути об`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву в його безсторонності.

Суддя під час здійснення судочинства зобов`язаний бути неупередженим та незалежним, керуватися під час прийняття рішення лише вимогами закону та фактами, які ним встановлені.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримала і колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України у справі №5-15п12.

Як визначено в ст. 129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Білуха проти України» особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Дослідивши підстави для відводу, суд приходить до висновку, що обставини, які на думку заявника викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді, зводяться виключно до незгоди з процесуальними рішеннями судді та не свідчать про наявність підстав для відводу судді.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

За таких обставин, доказів, що вказують на необ`єктивність чи упередженість судді встановлено не було, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява про відвід задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 36, 37, 39, 40ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про відвід судді залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 22 жовтня 2020 року.

Суддя: О. В. Хлистуненко