Справа № 655/228/20
Провадження № 4-с/202/25/2020

ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Кухтіна Г.О.

за участю секретаря Паленко І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на дії старшого державного виконавця Горностаївського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося з вищевказаною скаргою до Горностаївського районного суду Херсонської області.

Ухвалою судді Горностаївського районного суду Херсонської області від 07 квітня 2020 року скаргу передано за підсудністю на розгляд до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 травня 2020 року справа розподілена судді Кухтіну Г.О.

Ухвалою судді від 05 травня 2020 року скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що 16.03.2020 року старшим державним виконавцем Маменко В.К. було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу № 202/33029/13-ц, виданого 05.05.2015 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Приватбанк» суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 1073823,03 грн., без прийняття до виконання на підставі п.2 ч. 2 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження». Зі своєї сторони АТ КБ «Приватбанк» вважає, що дана постанова була винесена із порушенням чинного законодавства. Так, на виконавчому документі було зроблено відмітку державного виконавця про повернення виконавчого документу 23.03.2017 року на підставі п.2 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження». Ззгідно чинного законодавства останнім днем пред`явлення документу слід вважати 23.02.2020 року. Скаржник вказує, що у зв`язку з тим, що 23.02.2020 року припадав на вихідний день, представником стягувача 24.02.2020 року було направлено оригінал виконавчого документу разом із заявою про відкриття виконавчого документу через відділення пошти. Вважають, що повідомлення державного виконавця порушують права банку у зв`язку з чим просять визнати протиправною дії старшого державного виконавця Маменко В.К. та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання від 16.03.2020 року; зобов`язати старшого державного виконавця Маменко В.К. винести постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 202/33029/13-ц, виданого 05.05.2015 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Приватбанк» суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 1073823,03 грн.

Не погоджуючись з даною скаргою представником Горностаївського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подано відзив на скаргу, в якому останній посилається на те, що 26.02.2020 року до Горностаївського РВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшов виконавчий лист №655/810/14-ц від 24.12.2014 року, виданий Горностаївським районним судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованості за кредитним договором в сумі 1073823,03 грн., на користь АТ КБ «Приватбанк». 16.03.2020 року було винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання керуючись п.2 ч.4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження». На час прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження, державному виконавцю не було відомо, те що виконавчий лист №655/810/14-ц від 24.12.2014 року направлений стягувачем через відділення пошти. Просив відмовити в задоволенні скарги.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали скарги, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.2015 року у справі № 202/33029/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в сумі 1073823,03 грн. Рішення набрало чинності 26.03.2015 року.

05.05.2015 року на виконання рішення видано виконавчий лист № 202/33029/13-ц.

Згідно відмітки державного виконавця на виконавчому листі останній було повернуто 23.03.2017 року на підставі п. 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, яка діяла на момент видачі виконавчого листа, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом року, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до частини п`ятої Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

За приписами частин першої та четвертої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016 року, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі, зокрема, пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як вбачається з доданих до скарги матеріалів стягувач повторно направив виконавчий документ на адресу Горностаївського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 24.02.2020 року о 18 годині 18 хвилин, що підтверджується квитанцією Укрпошти, поза межами робочого часу.

Згідно повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання старшого державного виконавця Горностаївського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Маменко В.К. від 16.03.2020 року виконавчий лист № 202/33029/13-ц, виданий 05.05.2015 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 1073823,03 грн., повернуто без прийняття до виконання на підставі п. 2 ч. 4 статті 4 ЗУ «Про виконавче провадження» (пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання).

Частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Разом з цим, скаржником не надано належних та допустимих доказів того, що виконавчий документ було отримано державним виконавцем в строк.

При цьому трирічний строк, який почався з 23.03.2017 року, є більш ніж достатнім для вчинення відповідних процесуальних дій з примусового виконання рішення.

У ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції.

Як передбачено ч.1 ст.6 та ст.13 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального судочинства.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Одним із принципів в контексті справедливого судового розгляду, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції, є рівність сторін.

Принцип «рівності сторін» є складовою більш широкого розуміння поняття справедливого судового розгляду. Умова «рівності сторін» у розумінні «справедливого балансу» між сторонами фактично застосовується, як у цивільних, так і у кримінальних провадженнях.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази, в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Положення ч.1 ст.6 Конвенції гарантують «процесуальну» справедливість, що на практиці розуміється як змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін.

Отже у разі прийняття судом позиції скаржника (не доведених належними та обґрунтованими доказами щодо строків звернення про примусове виконання рішення), призведе до порушення права боржника на правову визначеність (передбачуваність), що випливає із застосованого у ст.6 Конвенції словосполучення «встановлений законом» згідно рішення Європейський суд з прав людини, а також право на дотримання судом принципу рівності сторін, оскільки в наведеній ситуації судом необґрунтовано буде віддано перевагу інтересам скаржника, як перед законом, так і перед судом.

Таким чином, не вбачається законних підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 447-449, 451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на дії старшого державного виконавця Горностаївського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції у 15-ти денний строк з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Г.О. Кухтін