Єдиний унікальний номер 233/5163/19
Номер провадження 22-ц/804/2774/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер 233/5163/19

Номер провадження 22-ц/804/2774/20

04 листопада 2020 року

Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Никифоряка Л.П., Новікової Г.В.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

учасники справи:

позивач: Приватне акціонерне товариство «АПК-ІНВЕСТ»

відповідач: ОСОБА_1

третя особа: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання права оренди

- за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ»

на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 травня 2020 року, повний текст якого складено суддею Маліновим О.С. в м. Костянтинівка в приміщенні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області 27 травня 2020 року, час ухвалення рішення суду не зазначено, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

07 серпня 2019 року ПрАТ «АПК-Інвест» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання права оренди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 22 березня 2012 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної частки (паю), згідно із яким в оренду строком на 20 років передається земельна частка (пай) (рілля) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів. Також позивач зазначає, що прийняв у володіння та користування (оренду) вказану земельну частку (пай) (рілля) відповідно до акту приймання-передачі 22.03.2012 р. та сумлінно виконував свої обов`язки згідно із Договором, зокрема і зі сплати орендної плати ОСОБА_1 .

В подальшому позивачу стало відомо про факт виділення в натурі відповідачкою земельної ділянки площею розміром 4,43 га, кадастровий номер :17:000:0055, яка на момент подачі позовної заяви фактично використовується позивачем на підставі укладеного договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року. Крім того позивач дізнався про зміну 02.11.2016 року власника земельної ділянки кадастровий номер :17:000:0055 з відповідача на ОСОБА_2 .

Враховуючи вищезазначене, просило визнати право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :17:000:0055, площею 4,43 га, за орендарем - ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» на підставі договору оренди земельної частки (паю) від 22.03.2012 року.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

21 травня 2020 року рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області в задоволенні позовних вимог ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання права оренди відмовлено в повному обсязі.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погодившись з вказаним рішенням, ПрАТ «АПК-Інвест» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким визнати право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :17:000:0055, площею 4,43 га за орендарем на підставі договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача понесені судові витрати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на прийняття судом першої інстанції оскаржуваного судового рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин справи. Вважає, що рішення прийняте із порушенням засад законності та верховенства права.

Зокрема, позивач посилається на те, що договір оренди земельної частки (паю) від 22.03.2012 року є чинним на момент розгляду справи незважаючи на те, що ОСОБА_1 виділенно в натурі на (на місцевості) спірну земельні ділянку та передано її у власність третьої особи. А отже, саме ОСОБА_1 , яка не повідомила позивача про таке виділення в натурі земельної ділянки та проігнорувала переважне право позивача на укладення договору оренди щодо новоствореної земельної ділянки, чим порушила норми Закону України «Про оренду землі» та положення договору від 22.03.2012 року, є належним відповідачем у справі.

Наголошує, що право оренди земельної частки (паю), а в подальшому і право оренди спірної земельної ділянки належить ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» на підставі діючого договору оренди земельної частки (паю) від 22.03.2012 р., саме з моменту реєстрації такого договору 29 березня 2012 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколаївської селищної ради. А також звертає увагу на період в якому відповідачем було порушено його право оренди та на зміни земельного законодавства щодо необхідності реєстрації права оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухому майно, який існує з 01.01.2013 р.

Також вважає, що судом першої інстанції неправильно застосована ст. 148-1 Земельного кодексу України, оскільки відповідно до її положень на нового власника земельної ділянки ( ОСОБА_2 ) покладаються матеріально-правові наслідки дії чинних договорів оренди щодо земельної ділянки, укладених попереднім власником із третіми особами.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Сторони не скористалися своїм правом на подання відзиву відповідно до положень ст. 360 ЦПК України.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

З наявних у матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовилися від отримання судових повісток.

Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Крім того, ОСОБА_2 був повідомлений про розгляд справи, відкладений на 09 годину 40 хвилин 04 листопада 2020 року телефонограмою.

Таким чином, сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи (т. 2 а. с. 18, 22-26).

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала у повному обсязі, просила її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення про задоволення позовних вимог.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

22 березня 2012 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» було укладено Договір оренди земельної частки (паю) (далі Договір), відповідно до п.п.1.1, 2.2, 2.3 якого орендодавець ОСОБА_1 передає, а орендар приймає у володіння та користування (оренду) земельну частку (пай), яка належить ОСОБА_1 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), розміром 4,78 умовних кадастрових га, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, терміном на 20 років (а.с.9-12).

Згідно з позначкою у Договорі, його зареєстровано у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської с/р за №976 від 29 березня 2012 року за підписом посадової особи ОСОБА_4 , скріплено печаткою Миколайпільської с/р, що відповідає Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2000 року № 119.

22 березня 2012 року сторонами підписано Акт приймання передачі земельної частки (паю) відповідно до умов укладеного договору оренди від 22.03.2012 (а.с.13).

В подальшому, відповідачка ОСОБА_1 провела виділ земельної ділянки в натурі та 22 листопада 2012 року отримала Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯК №081510, згідно якого вона є власником земельної ділянки площею 4,43 га, кадастровий номер :17:000:0055, що розташована на території Миколайпільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області (а.с.14).

02 листопада 2016 року між відповідачкою ОСОБА_1 та третьою особою ОСОБА_2 укладено договір міни, згідно із яким ОСОБА_1 обміняла належну їй земельну ділянку площею 4,43 га, кадастровий номер :17:000:0055, що розташована на території Миколайпільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, на земельну ділянку площею 0,01 га, кадастровий номер :33:000:0043, що розташована на території Миколайпільської сільської ради, та належить ОСОБА_2 (а.с.156)

02 листопада 2016 року право власності на спірну земельну ділянку сільськогосподарського призначення на підставі договору міни від 02.11.2016, посвідченого державним нотаріусом Другої Костянтинівської державної нотаріальної контори, було зареєстровано за третьою особою ОСОБА_2 (а.с.155).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог дійшов висновку про те, що право оренди є похідним від права власності. А тому на третю особу ОСОБА_2 до якого перейшло право власності на спірну земельну ділянку від відповідача ОСОБА_1 , не можуть були покладені матеріально-правові наслідки ухваленого судового рішення у цій справі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Частиною 2 статті 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до положень статті 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не укладали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.

Частиною 1 статті 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійного договору (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства/концесії).

Відповідно до положень ст. 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України.

Частиною 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до частини 2 статті 32 Закону України «Про оренду землі», у разі розірвання договору оренди землі з ініціативи орендаря орендодавець має право на отримання орендної плати на землях сільськогосподарського призначення за шість місяців, а на землях несільськогосподарського призначення - за рік, якщо протягом зазначеного періоду не надійшло пропозицій від інших осіб на укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки на тих самих умовах, за винятком випадків, коли розірвання договору було обумовлено невиконанням або неналежним виконанням орендодавцем договірних зобов`язань.

Як вбачається із пункта 2.3 договору оренди земельної частки (паю), укладеного 22 березня 2012 року між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та відповідачкою ОСОБА_1 , договір може бути припинений у будь-який час за взаємною згодою Сторін шляхом підписання додаткової угоди Сторонами. Сторони не мають права відмовитись від виконання умов цього Договору в односторонньому порядку. В разі переходу права власності до інших осіб, цей Договір оренди зберігає чинність для нового власника на тих же умовах. Припинення дії Договору оренди допускається у випадках, визначених цим Договором та чинним законодавством України.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачкою ОСОБА_1 не надано суду підписаної сторонами додаткової угоди, а отже взаємної згоди на розірвання між сторонами договору укладеного 22 березня 2012 року між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та відповідачкою ОСОБА_1 досягнуто не було.

Відповідно до пункту 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Одночасно частиною 2 Перехідних положень Закону України «Про оренду землі» врегульовано, що після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 19 березня 2018 року у справі № 924/468/14, після виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок в натурі та отримання ними державних актів на право власності на землю відповідні сертифікати на земельну частку (пай) є недійсними. У той же час факт оформлення державного акта на право власності на землю дію раніше укладених їх власниками договорів оренди земельних паїв автоматично не припиняє, а такі договори підлягають переукладенню. Отже, припинення дії договорів оренди земельних паїв має місце тільки після їх переукладення відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або з підстав, передбачених статтею 31 Закону України «Про оренду землі».

Частиною 1 статті 27 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Як вбачається із частини 2 Закону України «Про оренду землі», орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об`єднаннями та організаціями.

Оскільки договір оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 укладено строком на 20 років, вказаний договір оренди автоматично не припинив своєї дії у зв`язку з тим, що з 02.11.2016 року власником земельної ділянки з кадастровим № :17:000:0055 став ОСОБА_2 .

Укладення договору оренди паю на 20 років, очевидно, свідчить про намір сторін на момент його укладення забезпечити тривалу стабільність свого становища в цих правовідносинах і в такому випадку відмова орендодавця від переукладення та намагання розірвати договір вже через 5 років від початку строку оренди не можна вважати добросовісним.

Крім того, зміна статусу земельної ділянки чи її власника не має наслідком автоматичного припинення договору, крім випадків, коли це передбачено самим договором.

Вказане твердження співпадає з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у Постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 233/3676/19, провадження № 14 65 цс 20.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, ОСОБА_1 своїми діями висловила намір про припинення договірних відносин в односторонньому порядку та про відмову від переукладання договору, що суперечить як умовам укладеного договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, так і діючому законодавству, зокрема, Закону України «Про оренду землі».

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог АПК-Інвест» про визнання права оренди земельної ділянки на підставі договору оренди земельної частки (паю) від 22.03.2012 року, укладеному між ОСОБА_1 та ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» а тому рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» задоволено повністю, а рішення суду першої інстанції скасовано, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1 921,00 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 2 881, 50 грн, в загальному розмірі 4 802,50 грн.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Установивши, що суд першої інстанції, ухвалив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання права оренди земельної ділянки, неправильно застосувавши норми матеріального права, суд апеляційної інстанції скасовує рішення про відмову в задоволенні вимог з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ».

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» задовольнити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 травня 2020 року скасувати.

Позов Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» задовольнити.

Визнати право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :17:000:0055, площею 4,43 га за орендарем - Приватним акціонерним товариством «АПК-ІНВЕСТ» на підставі договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, укладеним між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «АПК-ІНВЕСТ», зареєстрованим у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за №976 від 29 березня 2012 року.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ», , витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 802 (чотири тисячі вісімсот дві) грн. 50 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено та долучено до матеріалів цивільної мпраи 04 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач: А.В. Гапонов

Судді: Г.В. Новікова

Л.П. Никифоряк