Провадження № 2-о/761/325/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Сіромашенко Н.В., вивчаючи матеріали заяви ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в :

Заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт того, що заявник є учасником масових акцій громадського протесту в Україні в 2013-2014 р.р., а саме: масової акції громадського протесту, що проходила з 21.11.2013 року по 21.02.2014 року на майдані Незалежності в місті Києві.

Вивчивши матеріали даної заяви, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 315 ЦПУ України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ЦК України відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 56 від 31.03.95 із змінами внесеними поставною № 15 Пленуму Верховного Суду України від 25.05.98 не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

Як вбачається зі змісту заяви встановлення вказаного вище факту необхіднозаявнику, зокрема, для прийняття його до громадянства України.

Разом з цим, правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначений Законом України «Про громадянство».

Також суд звертає увагу на те, що в матеріалах заяви міститься рішення Державної міграційної служби України про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, громадянина ОСОБА_1 № 282-16 від 30.05.2016, відомості про його оскарження заявником в матеріалах заяви відсутні.

В заяві заявник посилається також на те, що встановлення зазначеного факту необхідно йому для отримання захисту в Україні від переслідувань з боку Російської Федерації.

Проте, питання, пов`язані з біженцями та особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, регулюються Законом України « Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», іншими нормативно-правовими актами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Зазначеним Законом визначено порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З урахуванням зазначеного, заявлені вимоги про встановлення факту того, що ОСОБА_1 був учасником масової акції громадського протесту, що проходила з 21.11.2013 року по 21.02.2014 року на майдані Незалежності в місті Києві, не підлягають розгляду в судовому порядку.

Порядок отримання громадянства України та статусу біженця унормовані спеціальними законами, про які зазначено вище.

З огляду на зазначене, в ідповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 186, 260-261, 293, 315, 353, 354 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: