Справа № 2-344/11
Провадження № 4-с/522/55/20
У Х В А Л А

29 жовтня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси

головуючого - судді Чернявської Л.М.,

за участю секретаря судових засідань Пейкова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в місті Одеси скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії за виконавчим провадженням ВП 60739498, в порядку ст.ст. 4, 447 ЦПК України,

ВСТАНОВИВ:

24 грудня 2019 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 на дії приватного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії за виконавчим провадженням ВП 60739498, в порядку ст.ст. 4, 447 ЦПК України. Заявник просить: У відповідності до ст. 449 ЦПК України та п.6 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-152/0/4-13 поновити строк для подання скарги, оскільки він пропущений з поважних причин. Визнати незаконною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича за виконавчим провадження ВП № 60739498 щодо повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку з тим, що на ОСОБА_1 з 15.05.2019 року розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки загальна площа нерухомого житлового майна не перевищує 250 кв. метрів для житлового будинку. Визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 27.11.2018 року, що винесена приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим Віталієм Олександровичем за виконавчим провадженням ВП № 60739498. Визнати незаконною та скасувати Постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 28.11.2018 року, що винесена приватним виконавцем округу Одеської області Цинєвим В.О. за виконавчим провадженням ВП № 60739498. Визнати незаконною та скасувати Постанову про звернення стягнення на майно боржника від 28.11.2018 року що винесена приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим В.О. за виконавчим провадженням ВП № 60739498. Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В.О. винести постанову про повернення виконавчого документу стягувачу згідно до п.9 ч.1 ст.37 «Про виконавче провадження».

Зазначає суб`єкт оскарження: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв В.О., заінтересована особа ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк».

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що ВП № 60739498 відкрито 27.11.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим В.О. за виконавчим листом № 2-344/11 від 27.12.2017 року виданого Приморським районним судом м. Одеси, яким зазначено: «Звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 21 березня 2008 року, а саме: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальної площею 381,9 кв.м., житловою площею 125,0 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належний ОСОБА_1 , для погашення кредитної заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 1807 від 21.03.2008 р. на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління AT «Ощадбанк» (65014, м. Одеса, вул. Базарна, 17 р/р НОМЕР_1 в ФООУ AT «Ощадбанк», МФО 328845) розмір якої становить 460 644,75 євро, що станом на 28.10.2013 року становить 5 077 792,99 гривень, та заборгованість за комісією в розмірі - 5 193,27 грн. Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів/продажу банком як іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Кошти отримані від реалізації предмета іпотеки направити на погашення кредитної заборгованості на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» філія - Одеське обласне управління AT «Ощадбанк» (65014, м. Одеса, вул. Базарна, 17 р/р НОМЕР_1 в ФООУ AT «Ощадбанк», МФО 328845). Встановити початкову ціну предмета іпотеки за договором іпотеки нерухомого майна від 21.03.2008 р. нарівні вартості визначеному сторонами у договорі іпотеки від 21.03.2008 р. в розмірі - 3 603 000,00 (три мільйони шістсот три тисячі) грн. 00 коп., що підлягає визнанню незалежним суб`єктом оціночної діяльності на момент такого продажу обраним Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» філією - Одеське обласне управління AT «Ощадбанк» (65014, м. Одеса, вул. Базарна, 17 р/р НОМЕР_1 в ФООУ AT «Ощадбанк», МФО 328845)».

У скарзі зазначається, що 06 грудня 2019 року представником ОСОБА_1 після отримання по пошті 05.12.2019 року супровідного листа і постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.11.2019 року надано приватному виконавцю Цинєву В.О. «Заяву про повернення виконавчого документу стягувачу за виконавчим провадження № 60739498», до якої у якості підстав що передбачені п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» надано ксерокопію Витягу з «Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності» від 14.05.2019 року (номер запису про право власності: 31622035) і Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У відповідності до наданого Витягу з «Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності» від 14.05.2019 року (номер запису про право власності: 31622035), за ОСОБА_1 визнана приватна спільна частка у розмірі 1/3 щодо житлового будинку за адресою в АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 звернув увагу, що станом на 27.11.2019 року у відношенні до нього діє Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким на час дії вказаного закону, тобто до 21.04.2021 року накладено заборону на примусове стягнення на нерухоме майно, яке є предметом застави згідно до ст.4 Закону України «Про іпотеку», оскільки саме це майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, за умови що загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 250 кв. метрів для житлового будинку. Тобто, з 14.05.2019 року у відношенні до майна, що належить ОСОБА_1 діє заборона на примусове стягнення на нерухоме майно, оскільки загальна площа належного йому нерухомого майна не перевищує 127,3 кв.м., тобто він володіє нерухомим майном в межах дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Також, звернув увагу на зміст «п.3» вимоги Постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 60739498 від 27.11.2019 року що не відповідає резолютивній частині рішення Приморського районного суду від 23.06.2014 року по справі № 2-344/11, де вартість предмета Іпотеки судом визначена саме у розмірі 3 603 000,00 (три мільйони шістсот три тисячі) грн. 00 коп. і який крім того суперечить припису ст.11 Закону України «Про іпотеку», таким чином, «п.3» вимоги Постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 60739498 від 27.11.2019 року повинен бути наступного змісту «Стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 120 100,00 грн.» з посиланнями на визначену судом вартість Предмету іпотеки та з урахуванням того, що частка у цьому Предметі іпотеки у боржника складає - 1/3. Що на його думку є суттєвим порушенням ч.7 ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» де визначено, що «Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів)».

Ухвалою від 26 грудня 2019 року скаргу залишено без руху, а 11 січня 2020 року недоліки скарги усунені, зазначено що оскаржуються постанови не за 2018 а за 2019 рік.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 13 січня 2020 року поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк на звернення до суду зі скаргою, відкрито провадження у справі та призначено проведення судового засідання.

21 лютого 2020 року до суду від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В.О. надійшов до суду відзив, в якому останній просив у задоволенні скарги на дії та бездіяльність приватного виконавця відмовити у повному обсязі та розглянути справу без участі приватного виконавця. Посилається на те, що Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди. Також, об`єктом іпотеки є весь житловий будинок, загальною площею 350 м. кв., а не його частина, та норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не містять норм щодо заборони звернення стягнення на будинок такої площі, якщо навіть він перебуває у частковій спільній власності різних осіб.

18 травня 2020 року представником «АТ Ощадбанк» адвокатом Шишлюк М.О. подано до суду пояснення по скарзі на дії приватного виконавця та зобовязання вчинити певні дії за виконавчим провадженням ВП № 60739498, в яких просив відмовити ОСОБА_2 у задоволенні скарги на дії приватного виконавця.

В той же день, тобто 18 травня 2020 року представником «АТ Ощадбанк» адвокатом Шишлюк М.О. подано до суду клопотання про повернення скарги заявнику без розгляду.

13 липня 2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_3 , який представляє інтереси ОСОБА_1 , в порядку ст.ст. 43,49,64 ЦПК України, про залишення без розгляду п.5 Скарги від 23.12.2019 р.

13 липня 2020 року ухвалою суду залишено без розгляду пункт 5 Скарги ОСОБА_1 від 23.12.2019 року, що містить вимогу «Визнати незаконною та скасувати Постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 28.11.2019р. що винесена приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим Віталієм Олександровичем за виконавчим провадженням ВП № 60739498».

29 жовтня 2020 року представник АТ «Ощадбанк» Туфекчі І.Д. звернувся до суду з заявою про проведення судового засідання без фіксації технічними засобами.

29 жовтня 2020 року від представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 надійшла до суду заява в якій він просить задовольнити скаргу в повному обсязі та просить розглянути її у його та скаржника відсутність.

29 жовтня 2020 року на електронну адресу суду від приватного виконавця Цинєва В.О. надійшло клопотання про розгляд скарги без його участі.

Учасники справи в судове засідання 29 жовтня 2020 року не з`явились.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до припису ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження повинно здійснюватися з дотриманням верховенства права, а також і законності.

Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на час дії вказаного закону заборонено примусове стягнення на нерухоме майно, яке є предметом застави згідно до ст.4 Закону України «Про іпотеку», оскільки саме це майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, за умови що загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 250 кв. метрів для житлового будинку.

Згідно ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін та їхні клопотання.

Згідно ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частина 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» надає сторонам виконавчого провадження гарантовані права під час провадження виконавчих дій та здійснення виконавчого провадження в цілому, а саме заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Частиною 7 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що «Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Стаття 1 Закону України «Про іпотеку», визначає, що «іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель;

майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника».

В ст.3 Закону України «Про іпотеку» вказано, що «Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

В ст.7 Закону України «Про іпотеку» стосовно вимог, які забезпечуються іпотекою вказано, що «За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання».

В ст.11 Закону України «Про іпотеку» вказано, що «Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки».

В ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» вказано, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

На даний час діє та підлягає застосуванню Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014р. №1304-VІІ.

Приватним виконавцем застосовані заходи по примусовому виконанню судового рішення щодо стягнення майна ОСОБА_1 , наданого ним як забезпечення кредиту в іноземній валюті, які виходяться за межі повноважень та законності дій приватного виконавця, що і є підставою для оскарження питання відкриття провадження.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3.06.2014р. №1304-VІІ протягом дії цього Закону (п. 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 м2 для квартири та 250 м2 для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Згідно Витягу з «Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності» від 20.05.2019 року (номер запису про право власності: 31622035), за ОСОБА_1 визнана приватна спільна частка у розмірі 1/3 щодо житлового будинку за адресою в АДРЕСА_1 загальною площею 381,9 кв.м, житлова площа 125 кв.м.

Суд також враховує висновок Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019р. №726/1538/16-ц стосовно неправомірності вчинення дій щодо примусового стягнення нерухомого майна під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3.06.2014р. №1304-VІІ, де ВПВС вказала «Разом з тим 7 червня 2014 року набув чинності Закон № 1304-VII, згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VII протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Вказаний Закон є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню.»

Також суд бере до уваги той факт, що на даний момент відсутні підстави для проведення виконавчих дій на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» філією - Одеське обласне управління AT «Ощадбанк», оскільки дані вимоги підпадають під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Тобто в даному випадку відкрите виконавче провадження приватний виконавець повинен закінчити та повернути виконавчий документ стягувачу на час дії мораторію.

Таким чином, норми Закону України «Про іпотеку», зокрема і в частині задоволення вимог іпотекодержателя, мають бути застосовані з урахуванням норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Даний Закон був прийнятий з метою підтримки громадян України, які вже мають невиконані зобов`язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті (валютних кредитів) шляхом встановлення порядку і умов конвертації зобов`язань за кредитними договорами в іноземній валюті в національну валюту України та з метою мінімізувати негативні наслідки інфляції національної валюти для громадян України та убезпечити зазначених громадян від виникнення скрутної фінансової ситуації.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що державний виконавець зобов`язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Отже, проаналізувавши вищенаведені норми законодавства, суд переконаний, що звернення стягнення на майно боржника, оформлене відповідною постановою не відповідало нормам діючого законодавства, а тому з метою захисту прав заявника, вважає що вимоги про скасування постанови про звернення стягнення на майно боржника та вирішення питання щодо повернення виконавчого документу можуть бути задоволені.

Між тим, ч. 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

З огляду на це, враховуючи також заперечення приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В.О. та заінтересованої особи ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», суд погоджуться з доводами вказаних учасників щодо неможливості визнання неправомірною постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки вирішення питання щодо відкриття виконавчого провадження є однією з основних функцій виконавця та задовольняючи таку вимогу заявника, суд перебере на себе обов`язки виконавця, що є недопустимим.

Те ж саме, стосується і вимоги скаржника про визнання незаконною бездіяльності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича за виконавчим провадження ВП № 60739498 щодо повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку з тим, що на ОСОБА_1 з 15.05.2019 року розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки загальна площа нерухомого житлового майна не перевищує 250 кв. м. для житлового будинку.

Окрім того, з вищевказаних підстав, суд не вбачає бездіяльності у приватного виконавця щодо не повернення виконавчого документу стягувачу, й також зокрема з мотивів того, що воно не відповідає уявленням заявника про виконавче провадження.

Відтак, суд вважає, що вимоги скаржника в цих частинах не є достатньо обґрунтованими, а тому не вбачає підстав для їх задоволення.

За таких обставин, після дослідження та оцінки наявних матеріалів та обставин справи, суд приходить до висновку, що заява скаржника ОСОБА_1 підлягає лише частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10-13, 260, 261, 447-451 Цивільного процесуального кодексу України, Законом України «Про виконавче провадження»,

УХВАЛИВ :

Скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії за виконавчим провадженням ВП 60739498, в порядку ст.ст. 4, 447 ЦПК України задовольнити частково.

Визнати неправомірною постанову про звернення стягнення на майно боржника від 28.11.2018 року що винесена приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим В.О. за виконавчим провадженням ВП № 60739498.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В.О. усунути порушення за виконавчим провадженням ВП № 60739498.

У задоволенні решти вимог у скарзі - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд міста Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 06 листопада 2020 року.

Суддя Л. М. Чернявська