ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року

м. Харків

Справа № 639/3494/19

Провадження № 22-ц/818/619/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря Прокопчук І.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Харківська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Моісеєнко Олени Миколаївни на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2019 року в складі судді Рубіжного С.О.

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Харківської міської ради від 20 вересня 2017 року № 733/17 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів» в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_1 , зобов`язання повторно розглянути заяву позивача від 06 червня 2017 року б/н про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за вищевказаною адресою в строки та в порядку відповідно до вимог законодавства та зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за вищевказаною адресою.

Позовна заява мотивована тим, що понад 15 років користується земельною ділянкою по АДРЕСА_1 для обслуговування індивідуального гаража.

Реалізовуючи свої конституційні права, 06 червня 2017 року звернулась до Харківської міської ради із заявою про виділ земельної ділянки, в якій просила передати їй безоплатно у власність земельну ділянку для будівництва індивідуального гаражу орієнтовною площею 0,01 га за адресою: АДРЕСА_1 , та надати дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки на зазначеній території.

Протягом тривалого часу з порушенням місячного строку, ії заява не була розглянута відповідачем. Після направлення заяви ОСОБА_1 від 06 червня 2017 року відбулося дві сесії Харківської міської ради 21 червня 2017 року та 27 липня 2017 року, на яких заява про виділ земельної ділянки не розглядалась.

Відповідь про виділ земельної ділянки позивач отримала лише 13 жовтня 2017 року.

Згідно листа Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради №Б-6-33702/1-17.08-39 від 22 вересня 2017 року заявника повідомлено, що рішенням 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20 вересня 2017 року №733/1.7 (дод. 3 п. 1) їй відмовлено в надані дозволу на розроблення проекту землеустрою для будівництва індивідуального гаражу.

Згідно копії рішення сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20 вересня 2017 року №733/17 та витяг до нього, які отримала 20 жовтня 2017 року, їй було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва гаража біля будинку АДРЕСА_1 , у ряді вже побудованих гаражів, на підставі ст. 118 Земельного Кодексу України, у зв`язку із невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам Законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а саме:

земельна ділянка по АДРЕСА_1 не є вільною від забудови, існують об`єкти нерухомості на які відсутня інформація про реєстрацію права власності, а також ведеться будівництво гаражів. Вихідні дані, а саме: містобудівні умови та обмеження ОСОБА_1 за даною адресою Управлінням містобудування та архітектури не надавались.

на суміжних ділянках розташовані: з північного та західного боків нежитлові будівлі (гаражі), з інших боків - багатоквартирний житловий будинок, земельні ділянки на експлуатацію яких, не надано у власність чи користування;

при розгляді наявних графічних матеріалів Управлінням містобудування та архітектури встановлено, що в системі існуючої забудови по АДРЕСА_1 в межах земельної ділянки (відповідно до наданих графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки), яка пропонується для будівництва індивідуального гаража, існують металеві та капітальні гаражі, які розташовано на інженерних мережах міста та їх охоронних зонах (каналізація, газ низького тиску), що не відповідає нормам ДБН 360-92**;

розташування існуючих гаражів на прилеглій території до багатоповерхового будинку за даною адресою та будівництво нового індивідуального гаража (відповідно до наданих графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки) не відповідає нормам ДБН 360-92** «Містобудування, Планування і забудова міських і сільських поселень».

Позивач зазначає, що разом із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва гаража надано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

У додатку № З до рішення ХМР від 20 вересня 2017 року відповідач сам зазначає, що відповідно до наданих графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки на суміжних ділянках розташовані нежитлові будівлі (гаражі). Про те, що на земельній ділянці, яку позивач зазначила як бажане місце розташування земельної ділянки для будівництва свого гаража безпосередньо розташовані нежитлові будівлі (гаражі) відповідач не зазначає. Будівництво гаражів не підтверджує той факт, що безпосередньо на земельній ділянці, яку бажає приватизувати позивач, ведеться таке будівництво.

Відповідно до п. 7.50 ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень (далі ДБН 360- 92**), відстані від наземних і комбінованих (наземно-підземних) гаражів і автостоянок легкових автомобілів до житлових і громадських будинків слід приймати не менше тих, що наведені у таблиці 7.5.

Так, зокрема, у таблиці 7.5. ДБН 360-92** зазначено, що відстані, м, від гаражів і відкритих автостоянок при кількості легкових автомобілів 10 і менше до житлових будинків, у т.ч. торці житлових будинків без вікон становить 10 м.

Також, відповідно до примітки 1 п. 3.2а* ДБН 360-92, господарські будівлі і гаражі сусідніх ділянок допускається об`єднувати. На підставі чого вважає другу підставу відмови необґрунтованою.

Також позивач посилається на вимоги п. 8.53. із п. 8.56. ДБН 360-92**, які визначають розміщення інженерних мереж, переважно у межах розділювальних смуг - теплові мережі, водопровід, газопровід, господарсько-побутову й дощову каналізацію.

Посилаючись на вимоги ДБН 360-92**, Правил охорони газових мереж та споруд на них;

ДБН В.2.5.-75:2013 Каналізація. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування, з урахуванням графічних матеріалів, на яких визначено бажане місце розташування земельної ділянки для будівництва гаража, зазначає, що з обох боків розташовані житлові будинки.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених вимог ДБН, вважає, що по АДРЕСА_1 , не може бути розташовано інженерних мереж (каналізації, газ низького тиску), як про це зазначає відповідач у своєму рішенні, у зв`язку з тим, що таке розташування суперечитиме вимогам ДБН.

Відмовляючи в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, що земельну ділянку перетинають інженерні мережі міста відповідачем не було враховано можливість оформлення прав на земельну ділянку за умови внесення в приватизаційні документи запису про встановлення обмеження містобудівного характеру, а саме вести обмеження відповідно до діючих норм і правил, забезпечувати безперешкодний допуск власників і експлуатаційних технічних служб для ремонту та експлуатації інженерних мереж (встановлення земельного сервітуту).

Також не враховано можливість відведення інженерних мереж за межі земельної ділянки за рахунок позивача.

Відповідачем в обґрунтування своєї відмови повинні бути надані графічні (картографічні) матеріали, завірені належним чином, які містять визначення підземних інженерних мереж та відповідають фактичному зображенню земельної ділянки на кадастровому плані. В підтвердження обставин своєї відмови, а саме щодо проходження через спірну земельну ділянку підземної комунікації, Відповідачем повинно бути надано договір про встановлення права обмеженого користування чужою земельною ділянкою та схему проходження підземних комунікацій.

Також посилається на те, що перелік документів, визначених ч. 6 ст. 118 ЗК України, не містяться відомості про необхідність надання позивачем документів, що підтверджують відповідність розташування існуючих гаражів на прилеглій території до багатоповерхового будинку за даною адресою нормам ДБН 360-92**.

Частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу України, встановлено заборону вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Таким чином позивач не повинен надавати разом з клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва гаража документи, що підтверджують відповідність нормам ДБН 360-92** існуючих гаражів на прилеглій території.

У зв`язку з вищевикладеним позивач вважає, що рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20 вересня 2017 року №733/17 у частині відмови ОСОБА_1 у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва гаража біля будинку АДРЕСА_1 є незаконним та необґрунтованим, та внаслідок протиправних дій та бездіяльності Харківської міської ради були порушені права позивача.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова 16 жовтня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовлено.

На зазначене судове рішення представником ОСОБА_1 адвокатом Моісеєнко О.М. подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Моісеєнко О.М. просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справ. Зазначає, що надала відповідачу всі необхідні документи передбачені чинним законодавством. Судом не наведено достатнього обґрунтування яким чином ДБН кореспондуються із положеннями ч. 7 ст. 118 ЗК України які зазначають вичерпний перелік підстав для надання дозволу. ДБН встановлюють вимоги для об`єктів забудови, а питання саме земельної ділянки ними не регулюються. Суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, оскільки дійшов хибного висновку про те, що позивачкою на земельній ділянці, яки просила надати у власність, здійснено будівництво гаражів. Проте не зрозуміло, з яких підстав суд дійшов такого висновку і чим обґрунтовує їх, так як матеріали справи не містять письмових пояснень щодо даного факту, ані будь-яких документів, що підтверджують будівництво саме позивачем гаражу. При недотриманні місячного строку щодо розгляду питання про відведення земельної ділянки можна вважати, що відмови Харківської міської ради фактично не було.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Моісеєнко О.М. на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року закінчено підготовку апеляційного розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Призначено цивільну справу до розгляду судом апеляційної інстанції в судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду на 10 год. 00 хв. 14 січня 2020 року.

18 грудня 2019 року до апеляційного суду надійшов відзив представника Харківської міської ради Бойко О.С., в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2019 року без змін.

Вказує на те, що Харківська міська рада, діючи в межах своїх повноважень, та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, розглянула заяву позивача та прийняла рішення відповідно до норм діючого законодавства. Безпідставними та необґрунтованими є доводи апелянта про те, що суд, дійшов хибного висновку з приводу наявності в межах спірної земельної ділянки інженерних мереж та їх охоронних зон. Апелянту було відомо про наявність інженерних мереж, оскільки ОСОБА_1 при зверненні до Харківської міської ради із заявою від 06 червня 2017 року додано графічні матеріали, на яких розміщені вищевказані мережі. Апелянт безпідставно зазначає, що ані судом, ані відповідачем не наведено обґрунтування з приводу того як ДБН кореспондуються з положеннями ч. 7 ст. 118 ЗК України, які передбачають вичерпний перелік для відмови у наданні дозволу проекту землеустрою. Крім того, факт самочинного будівництва позивачем гаражу по АДРЕСА_1 встановлено постановою Харківського апеляційного суду від 28 березня 2019 року.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на земельній ділянці, яку просить передати у власність та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, позивачем здійснено будівництво гаражів. Графічні матеріалі були досліджені в судовому засіданні за участю представників сторін. На графічних матеріалах в межах земельної ділянки проходять інженерні мережі (каналізація, газ низького тиску), які відображені пунктирними лініями. Посилання на те, що відповідачем не було враховано можливість оформлення прав на земельну ділянку за умови внесення в приватизаційні документи запису про встановлення обмеження містобудівного характеру, а саме вести обмеження відповідно до діючих норм і правил, забезпечувати безперешкодний допуск власників і експлуатаційних технічних служб для ремонту та експлуатації інженерних мереж (встановлення земельного сервітуту) та можливість відведення інженерних мереж за межі земельної ділянки за рахунок позивача, суд вважав необґрунтованими, оскільки орган місцевого врядування перевіряє невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Посилання позивача в позовній заяві, що зазначених мереж не може бути розташовано, оскільки їх розташування на вказаній ділянці суперечить вимогам ДБН, суд оцінив критично, оскільки при розгляді справи, судом не перевіряється відповідність розташування інженерних мереж. Враховуючи наведене, суд вважав, відмову надання дозволу на розроблення проекту землеустрою вмотивованою, на підставі чого не вбачав підстав для визнання незаконним та скасування рішення Харківської міської ради від 20 вересня 2017 року № 733/17 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів» в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_1 . Вимоги про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 06 червня 2017 року б/н про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за вищевказаною адресою в строки та в порядку відповідно до вимог законодавства та зобов`язати відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є похідними від вимог про скасування рішення, на підставі чого не підлягають задоволенню.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 06 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Харківської міської ради із заявою про передачу їй безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва індивідуального гаражу орієнтовною площею 0,01 га за адресою: АДРЕСА_1 , а саме під гаражами 8, 9, 10, 11, 12 та відповідно надати дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки на зазначеній території, додавши до заяви графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. (а.с.12,13).

У відповіді начальника архітектурного відділу Київського району районного архітектора Довбні О.Б. від 06 липня 2017 року за № Б-6-22060/1-17.08-39 на заяву ОСОБА_1 , від 06 червня 2017 року було повідомлено, що відповідний проект рішення, після погодження в установленому порядку з відповідними службами міської ради, буде винесено на розгляд сесії Харківської міської ради.

30 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Департаменту організації роботи Харківської міської ради із запитом про отримання публічної інформації № 10 щодо розгляду її заяви.

Листом Департаменту № 613/0/69-17 від 05 вересня 2017 року надано відповідь, що останній не володіє запитуваною інформацією.

У відповідь на скаргу позивача щодо не розгляду її заяви від 06 червня 2017 року, листом Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради №Б-6-33702/1-17.08-39 від 22 вересня 2017 заявника повідомлено, що рішенням 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20 вересня 2017 року №733/17 ОСОБА_1 відмовлено в надані дозволу на розроблення проекту землеустрою для будівництва індивідуального гаражу по АДРЕСА_1 .

Протягом липня-жовтня 2017 року позивач неодноразово звертала з відповідними запитами щодо отримання інформації про розгляд її заяви від 06 червня 2017 року (а.с.14-40).

Листом № 739/0/69/17 від 13 жовтня 2017 року на адресу позивача направлено витяг з додатка 3 до рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20 вересня 2017 №733/17 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів» (а.с. 41).

Спірним рішенням відмовлено у дозволі на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів згідно з додатком 3.

З витягу додатку 3 до рішення, відмовлено ОСОБА_1 (за результатом розгляду ії заяви від 06 червня 2017 року б/№) у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва гаража біля будинку АДРЕСА_1 , у ряді вже побудованих гаражів, на підставі ст. 118 Земельного Кодексу України, у зв`язку із невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам Законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а саме:

земельна ділянка по АДРЕСА_1 не є вільною від забудови, існують об`єкти нерухомості, на які відсутня інформація про реєстрацію права власності, а також ведеться будівництво гаражів. Вихідні дані, а саме: містобудівні умови та обмеження ОСОБА_1 за даною адресою Управлінням містобудування та архітектури не надавались;

на суміжних ділянках розташовані: з північного та західного боків нежитлові будівлі (гаражі), з інших боків - багатоквартирний житловий будинок, земельні ділянки на експлуатацію яких, не надано у власність чи користування;

при розгляді наявних графічних матеріалів Управлінням містобудування та архітектури встановлено, що в системі існуючої забудови по АДРЕСА_1 в межах земельної ділянки (відповідно до наданих графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки), яка пропонується для будівництва індивідуального гаража, існують металеві та капітальні гаражі, які розташовано на інженерних мережах міста та їх охоронних зонах (каналізація, газ низького тиску), що не відповідає нормам ДБН 360-92**;

розташування існуючих гаражів на прилеглій території до багатоповерхового будинку за даною адресою та будівництво нового індивідуального гаража (відповідно до наданих графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки) не відповідає нормам ДБН 360-92** «Містобудування, Планування і забудова міських і сільських поселень».

Відповідно до ст. 38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Стаття 39 ЗК України визначено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. (Ст. 40 ЗК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України, в редакції від 04.2017 року, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Абзацом 1 ч. 7 ст. 118 ЗК України, визначено, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Зазначеним абзацом визначений вичерпаний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього.

Пунктом «д» ч. 1 ст. 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Статтею 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій;

містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема встановлення режиму забудови територій, на яких передбачено провадження містобудівної діяльності; розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; здійснення контролю у сфері містобудування.

Згідно вимог ст. 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій здійснюється на державному, регіональному та місцевому рівнях відповідними органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування.

Планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Згідно з ч. 4 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про будівельні норми» застосування будівельних норм або їх окремих положень є обов`язковим для всіх суб`єктів господарювання незалежно від форми власності, які проводять будівельну, містобудівну, архітектурну діяльність та забезпечують виготовлення продукції будівельного призначення.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації.

Cтаттею 17 Закону України «Про основи містобудування» містобудівна документація - затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій. Містобудівна документація є основою для: вирішення питань раціонального використання територій, регулювання розселення; підготовки обґрунтованих пропозицій щодо встановлення та зміни меж населених пунктів; підготовки вихідних даних для розробки землевпорядної документації; вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єктів містобудування та упорядкування територій; вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про основи містобудування» будівельні норми, державні стандарти, норми і правила встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують розробку і реалізацію містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів з урахуванням соціальних, природно-кліматичних, гідрогеологічних, екологічних та інших умов і спрямовані на забезпечення формування повноцінного життєвого середовища та якнайкращих умов життєдіяльності людини.

Будівельні норми, державні стандарти, норми і правила щодо планування, забудови та іншого використання територій, проектування і будівництва об`єктів містобудування розробляються і затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, іншими центральними органами виконавчої влади в порядку, визначеному законом.

Дотримання органами місцевого самоврядування вимог містобудівного законодавства є обов`язковим при розгляді питань щодо відведення земельних ділянок для їх подальшої забудови, зокрема щодо прийняття рішень про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок або відмови в наданні таких дозволів.

При цьому суд зауважує, що Державні будівельні норми кореспондуються з нормами ч. 7 ст. 118 ЗК України щодо підстав відмови у наданні таких дозволів з підстав невідповідності вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації.

Як свідчать матеріали справи, підставою для відмови Харківська міська рада в рішенні вказано, що розміщення запитуваної земельної ділянки по АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуального гаража не відповідає вимогам затвердженої містобудівної документації та ДБН 360-92** «Містобудування, Планування і забудова міських і сільських поселень» (підстава Пропозиції Управління містобудування та архітектури від. 06 липня 2017 року № 3681/0/27-17) (а.с. 24,25,77-70), тобто у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації.

В матеріалах справи містяться графічні матеріали ситуаційний план (викопіювання топопланів) з містобудівної документації щодо розташування бажаної для відведення земельної ділянки в межах інженерних мереж та їх охоронних зон, що не відповідає вимогам Державних будівельних норм ДБН 360-92** «Містобудування, Планування і забудова міських і сільських поселень». Крім того, ОСОБА_1 при зверненні до Харківської міської ради із заявою від 06 червня 2017 року також було додано графічні матеріали, на яких розміщені інженерні мережі та їх охоронні зони.

Отже, перевірка відповідності розміщення земельної ділянки, яку просила позивач надати у власність, здійснювалась відповідно до викопіювання з існуючих топопланів міста Харкова М 1:500, аналогічним графічним матеріалам, наданих позивачем. (а.с. 13,136).

За таких обставин, встановивши, що земельна ділянка не може бути відведена у власність ОСОБА_1 у зв`язку із тим, що розташована в межах інженерних мереж та їх охоронних зон, Харківською міською радою було обґрунтовано визначено це як підставу відмови в наданні оскаржуваного дозволу.

Крім того, відведення у приватну власність земельної ділянки комунальної власності із земель житлової та громадської забудови для будівництва гаражу передбачає подальше будівництво та обслуговування гаражу, яке має здійснюватися відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

При цьому слід зазначити, що весь периметр бажаної для відведення земельної ділянки було забудовано гаражним боксом, що в тому числі було підставою для відмови у задоволенні заяви, оскільки наявна забудова не відповідає ДБН 360-92.

Державні будівельні норми 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", (далі ДБН 360-92**.) затвердженні Наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 № 44, поширюються на проектування нових і реконструкцію існуючих міських і сільських поселень України.

Ці норми обов`язкові для органів державного управління, місцевого і регіонального самоуправління підприємств і установ незалежно від форм власності та відомчого підпорядкування, громадських об`єднань і громадян, які здійснюють проектування, будівництво і благоустрій на території міських і сільських поселень.

Відповідно до додатку 8.1 таблиці 1 ДБН 360-92** відстань по горизонталі від підземних мереж (каналізація) до фундаментів будинків і споруд повинна становити 5 метрів.

Відповідно до додатку 8.1 таблиці 1 ДБН 360-92** відстань по горизонталі від підземних мереж (газ низького тиску) до фундаментів будинків і споруд повинна становити 2 метри.

Таким чином, судом було встановлено, що на земельній ділянці, яку просить передати у власність та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, позивачем здійснено будівництво гаражів.

Крім того, факт самочинного будівництва позивачем гаражу на 2 АДРЕСА_2 по АДРЕСА_1 встановлено постановою апеляційного суду.

Так, постановою Харківського апеляційного суду від 28 березня 2019 року у справі № 639/6431/17 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Харківської міської ради задоволено. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 листопада 2018 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову Харківської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна - скасовано і ухвалено нове рішення. Зустрічну позовну заяву Харківської міської ради задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди Харківській міській Раді у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна - нежитлової будівлі (гараж на два бокси) по АДРЕСА_1 , за свій рахунок.

Частиною 4, 5 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, у своєму рішенні Харківською міською радою обґрунтовано визначено підстави для відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_1 , а саме: земельна ділянка по АДРЕСА_1 не є вільною від забудови, існують об`єкти нерухомості на які відсутня інформація про реєстрацію права власності, а також ведеться будівництво гаражів; на суміжних ділянках розташовані: з північного та західного боків нежитлові будівлі (гаражі), з інших боків - багатоквартирний житловий будинок, земельні ділянки на експлуатацію яких, не надано у власність чи користування; в системі існуючої забудови по АДРЕСА_1 в межах земельної ділянки (відповідно до наданих графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки), яка пропонується для будівництва індивідуального гаража, існують металеві та капітальні гаражі, які розташовано на інженерних мережах міста та їх охоронних зонах (каналізація, газ низького тиску), що не відповідає нормам ДБН 360-92**.

Доводи апелянта про те, що при недотриманні місячного строку щодо розгляду питання про відведення земельної ділянки слід вважати, що відмови фактично не було, суд не приймає з огляду на наступне.

Харківська міська рада, діючи в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України розглянула заяву позивача та своїм рішенням відмовила у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва гаража біля будинку АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 3 ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Згідно положення про Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради, затвердженого рішенням 1 сесії Харківської міської ради від 20 листопада 2015 року № 7/15, до повноважень управління віднесено забезпечення дотримання законодавства у сфері містобудування, стандартів, норм і правил, затвердженої містобудівної документації. Саме на управління як на структурний підрозділ Харківської міської ради покладено завдання попереднього розгляду заяви, а саме проведення відповідно до приписів ч. 7 ст. 118 ЗК України перевірки на відповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

Згідно абз.3 ч.7 ст. 118 ЗК України, у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема регулювання земельних відносин.

Відповідно до частини п`ятої ст. 46 Закону сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Відповідно до регламенту Харківської міської ради, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 18 травня 2011 року № 275/11, який встановлює порядок діяльності, основні правила та процедури міської ради, її органів і посадових осіб, у тому числі порядок скликання сесії міської ради, підготовки та розгляду нею питань, прийняття рішень міської ради про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії, порядок організації роботи постійних комісій та тимчасових контрольних комісій міської ради, відповідний проект рішення, після погодження в установленому порядку з відповідними службами міської ради, винесено на розгляд Харківської міської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Заява позивача від 06 червня 2017 року була розглянута попередньо виконавчим органом Харківської міської ради, до компетенції якого відносяться вказані повноваження, у передбачений місячний строк, за результатами розгляду якої листом від 06 липня 2017 року Управлінням позивачу надано відповідь.

У відповіді начальника архітектурного відділу Київського району районного архітектора Довбні О.Б. від 06 липня 2017 року за № Б-6-22060/1-17.08-39 на заяву ОСОБА_1 , від 06 червня 2017 року було повідомлено, що відповідний проект рішення, після погодження в установленому порядку з відповідними службами міської ради, буде винесено на розгляд сесії Харківської міської ради.

Як свідчать матеріали справи, на 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання 20 вересня 2017 року було прийнято рішення «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів» № 733/17, відповідно до пункту 1 додатку 3 якого ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 123 ЗК України у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Однак, до Харківської міської ради не надходило повідомлення ОСОБА_1 з доданим договором на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Харківської міської ради від 20 вересня 2017 року № 733/17 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів» в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_1 , зобов`язання повторно розглянути заяву позивача від 06 червня 2017 року б/н про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за вищевказаною адресою, відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд доходить висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно дост. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно дост. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Моісеєнко Олени Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 лютого 2020 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді : С.С. Кругова

О.В. Маміна