Дата документу 28.10.2020
Справа № 334/7818/19
Провадження № 2/334/1554/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

при секретарі Панасюри Н.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Мальцевої О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про усунення перешкод у користуванні власністю, зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою, в якій просить зняти арешт, що був накладений на все її нерухоме та рухоме майно постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ Перевєдєнцева Д.О. про арешт майна від 25.11.2010 року №21913668, реєстраційний номер обтяження №10534649, та постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ Перевєдєнцева Д.О. про арешт майна від 26.02.2010 року №17675789, реєстраційний номер обтяження №9628906.

В обгрунтування своїх вимог зазначила, що згідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, виданої Департаментом надання адміністративних послуг та розвитку підприємництва Запорізької міської ради від 14.09.2018р., на все належне їй нерухоме майно накладено арешти на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №17675789 від 26.02.2010р. Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження 9628906; та на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №21913668 від 25.11.2010р. Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження 10534649.

Дніпровський ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області повідомив її про те, що стосовного її нерухомого майна існує вищевказаний арешт. 18.11.2018 року Листом Начальника Дніпровського ВДВС м.Запоріжжя №40801 позивача повідомлено, що на виконанні у цьому відділі перебували виконавче провадження №21913668 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості у розмірі 29 204,77 грн.; та виконавче провадження №17675789 про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, що належать ОСОБА_1 в межах забезпечення позову. 25.11.2010 та 17.03.2010 в межах вищевказаних виконавчих проваджень на все майно боржника було накладено арешти. Станом на 18.11.2018р. виконавчі провадження №21913668 та №17675789 знищені на підставі п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби. Перевірити їх матеріали неможливо. Запропоновано звернутись до суду.

Посилаючись на викладене, та вказуючи про те, що на сьогодні зазначені виконавчі провадження вже закінчені, однак арешти не були зняті виконавчою службою, просить зняти арешти в судовому порядку.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, виходячи з мотивів, що наведені у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, суду надав відзив на позов, в якому послався на наявність заборгованості за кредитним договором у розмірі 29 204,77 грн., відповідно до рішення суду та просив застосувати позовну давність, оскільки позивачка знала про накладення арешту у травні-червні 2016 року, а звернулась до суду у листопаді 2019 року, тому сплив строку позовної давності для подання позивачем позову про зняття арештів.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши позивачку та її представника, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя суду від 21.01.2010р. по цивільній справі №2-880/10 задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 14.14824 від 16.04.2008 р. в розмірі 20318,42 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складало 162547,36 грн., а також судові витрати.

21.01.2010 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя по цивільній справі №2-880/10 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволена заява представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення позову та винесена ухвала про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, що належать відповідачам.

На підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя №2-880/10 від 21.01.2010 року було винесено постанову державного виконавця Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ Перевєдєнцева Д.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 26.02.2010 року ВП №17675789, реєстраційний номер обтяження №9628906 від 17.03.2010р.

Постановою державного виконавця від 17.03.2010р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, відкритого на підставі ухвали Ленінського районного суду м.Запоріжжя №2-880/10 від 21.01.2010р. згідно п.8 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку із повним фактичним виконанням згідно виконавчого документа.

08.07.2010 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було ухвалене рішення по цивільній справі №2-1133/2010 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , за яким з відповідачів в солідарному порядку було стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 29204,77 грн. та судові витрати: держмито 262,44 гри. та ІТЗ в сумі 120 гри., а всього 29587,21 грн.

На підставі виконавчого листа №2-1133/10, виданого 29.07.2010 р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя, державним виконавцем Ленінського ВДВС ЗМУЮ, було відкрито виконавче провадження та постановою ВП № 21913668 від 25.11.2010 р. накладено арешт на все майно боржника та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику в межах суми боргу, реєстраційний номер обтяження №10534649 від 25.11.2010р.

04.05.2011р. державним виконавцем було винесено постанову, якою виконавчий документ №2-1133/10, виданий 29.07.2010р. Ленінським районним судом м.Запоріжжя, повернутий стягувачу.

25.04.2016 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до начальника Дніпровського ВДВС із заявою про надання інформації щодо наявності або відсутності в провадженні ВДВС виконавчих проваджень, у яких вона є боржником та 06.06.2016 року з повторною заявою.

Листом №20843 від 27.04.2016 року за підписом начальника Дніпровського ВДВС Проценко А.Ю. позивачку було проінформовано, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1133 виданого 29.07.2010 року про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості 29204,77 грн. 04.05.2011 року державним виконавцем Ленінського ВДВС винесено постанову про повернення виконавчого листа за №2-1133 виданого 29.07.2010 року Ленінським районним судом стягувачу без виконання, за відсутністю майна на яке можливо звернути стягнення. Станом на 27.04.2016 виконавчий лист №2-1133 виданий 29.07.2010 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя до Ленінського ВДВС у м. Запоріжжя на виконання не надходив.

06.06.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя із заявою про зняття арешту накладеного Ленінським ВДВС за номером №26530782 від 17.03.2010 та №29393365 від 25.11.2010.

Листом начальника Дніпровського ВДВС №25910 від 09.06.2016 р. ОСОБА_1 було повідомлено, що згідно до п.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому) органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про - визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого упровадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, тому на підставі вище викладеного, арешт не може бути знятий.

18.11.2018 року Листом Начальника Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя №40801 позивача повідомлено, що на виконанні у цьому відділі перебували виконавче провадження № 21913668 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості у розмірі 29 204,77 грн.; виконавче провадження №17675789 про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, що належать ОСОБА_1 в межах забезпечення позову. 25.11.2010 та 17.03.2010 в межах вищевказаних виконавчих проваджень на все майно боржника було накладено арешти. Станом на 18.11.2018р. виконавчі провадження №21913668 та №17675789 знищені на підставі п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби. Перевірити їх матеріали неможливо. Запропоновано звернутись до суду.

Вказана інформація про наявність арештів також підтверджується відомостями, що містяться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, про що надана інформаційна довідка № 137733633 від 14 вересня 2018 р.

Ухвалою суду від 19 березня 2020 р. було задоволено клопотання представника Позивача та витребувано в Ленінському районному суді м. Запоріжжя матеріали справи №2-1133/2010 (провадження №4-с/334/16/18; №4-с/334/14/17), які оглянуті у судовому засіданні.

Згідно п. 9.9. Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» від 25.12.2008 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Відповідно до п. 9.10. даного Наказу, завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення (додаток 17), якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 01 січня року, в якому складений акт. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою.

Аналогічні за своїм змістом положення містились і в Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби N 470/7 від 05.07.99 (діяла з 05.07.1999 р. по 25.12.2008 р.), а також і в нині діючих Правилах ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями від 07.06.2017 за № 1829/5.

З вищевикладеного вбачається, що завершення виконавчого провадження та закінчення строків зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень є підставою для їх знищення.

Таким чином, повідомлення в листі № 40801 від 18.11.2018р. виконавчою службою того факту, що документи по виконавчим провадженням №21913668 та №17675789 в рамках яких були накладені арешти - знищені, свідчить про те, що такі виконавчі провадження вже більш ніж три роки закінчені.

Згідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. №606-XIV зі змінами станом на дату видачі виконавчого листа за №2-1133 від 27.07.2010р., строк його пред`явлення становить три роки.

Докази повторного пред`явлення виконавчого листа за №2-1133 від 27.07.2010р. до виконавчої служби та докази щодо поновлення судом пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа за №2-1133 від 27.07.2010р. до виконання в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. №606-XIV зі змінами, що діяла станом на дату закінчення виконавчого провадження (04.05.2011р.), а також відповідно до ст. 40 нині діючого Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно боржника, знімається, разом з цим виконавча служба всупереч цій нормі, порушуючи права та законні інтереси Позивача, не зняла арешт.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» наводяться випадки при настанні яких, арешт знімається державним виконавцем. А в ч. 5 ст. 59 цього Закону встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, діюче законодавство не обмежує перелік випадків, при яких арешт може бути знятий за рішенням суду.

Жодної необхідності в збереженні накладеного арешту в подальшому судом не встановлено, жодні законні права чи інтереси будь-якого в цьому випадку не захищаються, навпаки вони порушуються у Позивача, який позбавлений вільно розпоряджатись своїм майном.

Стосовно застосування до позовних вимог по справі строку позовної давності Верховний Суд визначає, що позови про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном можуть бути пред`явлені протягом періоду порушення права власності, яке визначається триваючим. Відповідна позиція Верховного Суду відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі №653/ 1096/16-ц щодо застосування негаторного способу захисту.

Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном (пункт 38 постанови).

Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення (пункти 52, 96 постанови).

Також, надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

За таких умов, згідно наведених вище обставин, звільнення майна з-під арешту в судовому порядку є найбільш ефективним способом правового захисту його інтересу.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, а відтак і про задоволення даного позову.

Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст.316, 317, 319, 321,391 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати арешт накладений постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ Перевєдєнцева Д.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.11.2010 року, виконавче провадження №21913668, реєстраційний номер обтяження №10534649 від 25.11.2010р., на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

Скасувати арешт накладений постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ Перевєдєнцева Д.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.02.2010 року, виконавче провадження №17675789, реєстраційний номер обтяження №9628906 від 17.03.2010р., на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено 04.11.2020 року.

Суддя: Баруліна Т. Є.