Справа № 450/2303/18 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/811/2699/19 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Сеньків Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 червня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Пустомитівська районна державна адміністрація Львівської області, як орган опіки та піклування, в якому, уточнивши свої позовні вимоги просив:

1) зобов`язати відповідача, ОСОБА_2 , не чинити перешкоди позивачу у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження НОМЕР_1 ;

2) визначити наступні способи участі позивача у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 особисте спілкування: систематичні побачення з сином, поза межами місця проживання ОСОБА_2 та без її присутності на нетривалий час: у 1-шу та 3-тю та 5-ту суботу місяця 2-3 години (19:00-21:00) та у 1-шу та 3-тю та 5-ту неділю місяця - 5-6 годин (14:00-20:00), а також з ночівлею із суботи на неділю після досягнення дитиною п`ятирічного віку (кожні перші та треті та п`яті суботи та неділі із 19:00 год. у суботу та до 20:00 год. у неділю);

в день народження сина ОСОБА_3 , з 18:00 до 21:00, поза межами місця проживання ОСОБА_2 та без її присутності;

після досягнення дитиною п`ятирічного віку в іменини та у дні народження родичів ОСОБА_3 (його батька, дідуся та бабусі) з 19.00 год. до 21.00 год., поза межами місця проживання ОСОБА_2 та за попереднім попередженням матері дитини та без її присутності;

спільний відпочинок: після досягнення дитиною п`ятирічного віку у першу половину літніх канікул дитина проводить з батьком без присутності матері (строком на 45 днів), періоди можуть бути поміняні місцями за 30 днів до початку літніх канікул за письмовою домовленістю між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;

забирати зі садка та зі школи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без присутності ОСОБА_2 за попереднім попередженням матері дитини та без її присутності;

необмежене спілкування зі сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином;

кожного Різдва в перший або другий день свят та кожного Великодня (Паска) в перший або другий день свят (за письмовою домовленістю між матір`ю та батьком дитини ОСОБА_3 ), в тому числі з ночівлею, після досягнення дитиною п`яти років.

3) призначити місцем передачі сина ОСОБА_3 від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 : біля входу (брами) на подвір`я за адресою: АДРЕСА_1 ;

4) зобов`язати відповідача ставити до відома ОСОБА_1 про виїзд матері - ОСОБА_2 з сином - ОСОБА_3 за межі області та погоджувати ці поїздки із ним у письмовій формі та із його письмовою відповіддю;

5) зобов`язати відповідача ставити до відома ОСОБА_1 про початок хвороби чи простуди чи інших проблем із здоров`ям у сина ОСОБА_3 (або введення йому щеплень чи вакцин) та погоджувати з позивачем методи і засоби лікування (або введення йому щеплень чи вакцин) у письмовій формі та із письмовою відповіддю позивача.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 19.08.2015 року між сторонами, було зареєстровано шлюб, у них народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народження. Після розлучення між ними почали виникати непорозуміння щодо його участі у вихованні сина, його відвідуванні. Незважаючи на те, що проживає окремо від дитини, він завжди цікавиться здоров`ям, життям та потребами сина. Постійно допомагає фінансово, перераховує кошти на утримання дитини, про що свідчать квитанції з банку про грошові перекази. В той же час відповідачка систематично чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною: забороняє побачення, переносить заплановані зустрічі, не дає можливості бачитись дитині з батьками позивача. Така поведінка зі сторони відповідача змусила звернутися в службу у справах дітей Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області, у зв`язку з чим 01.06.2017 року адміністрацією видане розпорядження № 373 «Про встановлення гр. ОСОБА_1 способу участі у виховання малолітнього сина ОСОБА_3 ». Однак, цього розпорядження відповідачка не виконує і надалі чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з сином. Всі намагання позивача, з моменту розлучення, нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає позивачу, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини, через які він не може в нормальних умовах спокійно без сварок і скандалів нормально зустрічатися з сином. Весь цей час намагається налагодити нормальний зв`язок із дитиною, приймати участь у його вихованні, утриманні, розвитку його здібностей та забезпечувати його всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Неодноразово пробував мирно врегулювати конфлікт, однак жодного результату це не принесло. Здійснював виклики поліції з метою проведення профілактичної роботи з відповідачкою, однак вирішити дане питання мирним шляхом, шляхом переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину, не вдалось. Вказує, що відповідачка перешкоджає здійсненню ним батьківських обов`язків, прав щодо дитини, не надає інформації про стан здоров`я дитини, змінює місце перебування та місце проживання дитини без його відома, що позбавляє його можливості бачитись з сином, у зв`язку з чим змушений звернутися до суду з даним позовом.

Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 червня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Пустомитівська районна державна адміністрація Львівської області, як орган опіки та піклування про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї відмовлено.

Додатковим рішенням від 28 лютого 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а саме:

визначення наступних способів участі ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 особисте спілкування: систематичні побачення з сином, поза межами місця проживання ОСОБА_2 та без її присутності на нетривалий час: у 1-шу та 3-тю та 5-ту суботу місяця 2-3 години (19:00-21:00) та у 1-шу та 3-тю та 5-ту неділю місяця - 5-6 годин (14:00-20:00), а також з ночівлею із суботи на неділю після досягнення дитиною п`ятирічного віку (кожні перші та треті та п`яті суботи та неділі із 19:00 год. у суботу та до 20:00 год. у неділю); в день народження сина ОСОБА_3 , з 18:00 до 21:00, поза межами місця проживання ОСОБА_2 та без її присутності; після досягнення дитиною п`ятирічного віку в іменини та у дні народження родичів ОСОБА_3 (його батька, дідуся та бабусі) з 19.00 год. до 21.00 год., поза межами місця проживання ОСОБА_2 та за попереднім попередженням матері дитини та без її присутності; спільний відпочинок: після досягнення дитиною п`ятирічного віку у першу половину літніх канікул дитина проводить з батьком без присутності матері (строком на 45 днів), періоди можуть бути поміняні місцями за 30 днів до початку літніх канікул за письмовою домовленістю між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; забирати зі садка та зі школи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без присутності ОСОБА_2 за попереднім попередженням матері дитини та без її присутності; необмежене спілкування зі сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; кожного Різдва в перший або другий день свят та кожного Великодня (Паска) в перший або другий день свят (за письмовою домовленістю між матір`ю та батьком дитини ОСОБА_3 ), в тому числі з ночівлею, після досягнення дитиною п`яти років;

призначення місцем передачі сина ОСОБА_3 від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 : біля входу (брами) на подвір`я за адресою: АДРЕСА_1 ;

зобов`язання ОСОБА_2 ставити до відома ОСОБА_1 про виїзд матері - ОСОБА_2 з сином - ОСОБА_3 за межі області та погоджувати ці поїздки із ним у письмовій формі та із його письмовою відповіддю;

зобов`язання ОСОБА_2 ставити до відома ОСОБА_1 про початок хвороби чи простуди чи інших проблем із здоров`ям у сина ОСОБА_3 (або введення йому щеплень чи вакцин) та погоджувати з позивачем методи і засоби лікування (або введення йому щеплень чи вакцин) у письмовій формі та із письмовою відповіддю позивача відмовлено у повному обсязі.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27.06.2019 року оскаржив ОСОБА_1 , вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Зазначає, що судом надана неправильна оцінка показам свідків, які були допитані в судовому засіданні. Судом не враховано, що з моменту розлучення у сторін почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні. Вказує , що батько відповідачки, ОСОБА_4 не давав присягу свідка, не повідомлявся про кримінальну відповідальність та судом взагалі не було встановлено його особу, а його свідчення фактично зводились до обставин, які йому не були особисто відомі. Бабуся відповідачки та сусід підтвердили той факт, що він приїжджає до будинку відповідачки з метою побачення з сином, проте з листопада 2018 року відповідачка чинить йому перешкоди. Також апелянт посилається на те, що поза увагою суду залишився той факт, що він звертався в поліцію та орган опіки і піклування з відповідними заявами на дії відповідачки, що свідчить про його намагання побачитись з сином та приймати участь у його вихованні та розвитку. Вказує, що висновок суду про відсутність перешкод в спілкуванні з сином є необґрунтований, оскільки акти, складені з 26.08.2017 року по 05.03.2018 року, не є належними та допустимими доказами зазначеної в них інформації. Апелянт вважає, що судом безпідставно не враховано те, що він, як батько, має право на безперешкодне особисте спілкування з сином та приймати участь у його вихованні у відсутності будь-яких інших осіб, в тому числі і матері дитини. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Згідно зі ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

В положенні принципу 6 «Декларації прав дитини» зазначено, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю».

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами 19.08.2015 року зареєстровано шлюб, який рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.06.2018 року розірвано.

У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 01.07.2016 року.

Копією довідки Зимноводівської сільської ради Пустомитівського район Львівської області від 06.09.21018 року № 3222 підтверджується, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає та зареєстрована з матір`ю, ОСОБА_2 , 1993 року народження за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною 1 ст. 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Розпорядженням Пустомитівської районної державної адміністрації №373 від 01.06.2017 року встановлено ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в присутності ОСОБА_2 поза межами господарського двору проживання дитини, а саме: щосуботи з 17.00 год. до 19.00 год.; в першу і третю неділю місяця з 12.00 год. до 18.00 год.; всі державні та релігійні свята, визначені як вихідні дні, іменини та дні народження дитини, батьків чи інших родичів - за домовленістю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зобов`язано ОСОБА_2 не створювати перешкод у спілкуванні та побаченні батька з сином.

На підставі ч.2 ст. 158 СК України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Позивач, як на підставу звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, які вважає порушеними відповідачем, посилається на те, що відповідач не виконує розпорядження Пустомитівської районної державної адміністрації №373 від 01.06.2017 року та перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною та виконанні ним батьківських прав та обов`язків, встановлених законом.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження невиконання ОСОБА_2 розпорядження Пустомитівської районної державної адміністрації №373 від 01.06.2017 року, яким визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина, чинення відповідачем перешкод у побаченні та спілкуванні позивача з малодітнім сином.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини щодо участі у вихованні дитини позивачем, у зв`язку із невиконання рішення органу опіки і піклуванням зі сторони відповідача.

Стаття 153 СК України передбачає, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. ст. 141, 157 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що діючим законодавством визначено порядок вирішення питання щодо участі батьків у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Рішення органу опіки та піклування з вищезгаданого питання є обов`язковим для батьків, і лише у випадку чинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Таким чином, у випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Із матеріалів справи вбачається, що 03.07.2018 року позивач звертався із заявами до Пустомитівської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування, щодо вжиття всіх необхідних заходів для запобігання порушення матір`ю його права на зустрічі з сином та зобов`язати матір дитини виконувати розпорядження від 01.06.2017 року № 373.

Підставою такого звернення позивач зазначив те, що матір залишає дитину без його відома, як батька, зі своєю бабцею, яка є похилого віку, змінила місце проживання своє та дитини без його відома, чим чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною та завдала йому значної шкоди немайнового характеру.

Орган опіки та піклування надав позивачу відповідь, в якій зазначив, що іноді ОСОБА_2 залишає малолітнього сина ОСОБА_5 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_6 або бабцею ОСОБА_7 , які здатні забезпечити належний догляд на час її відсутності, оскільки відповідач працює, змушена заробляти кошти на своє утримання та утримання дитини, так як коштів, які надає батько дитини, не вистачає.

На думку колегії суддів зазначена вище обставина не є доказом чинення позивачу перешкод у зустрічах та спілкуванні з сином, оскільки матір малолітньої дитини змушена працювати, заробляти кошти на своє утримання та утримання сина.

Судом першої інстанції встановлено, що неодноразові звернення позивача до органу опіки та піклування із заявами щодо невиконання відповідачем розпорядження від 01.06.2017 року № 373, не знайшли свого підтвердження, що підтверджується відповідями органу опіки та піклування.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод позивачу щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, суд першої інстанції взяв до уваги акти складені, починаючи з 26 серпня 2017 року та по 05 березня 2018 року про те, що позивач неодноразово не з`являвся за графіком, встановленим опікунською радою для побачення до свого малолітнього сина, а також про те що відповідач дозволяла бачитися позивачу з сином відповідно до розпорядження, які, як вважав суд першої інстанції, доводять відсутність перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини.

Доводи апелянта про те, що зазначені акти не слід вважати належними доказами, не заслуговують на увагу, оскільки такі не суперечать іншим наявним у справі доказам, узгоджуються з іншими доказами, які позивачем не спростовані.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав доведеним відповідачем, що позивач ОСОБА_1 діє всупереч інтересам дитини, порушує встановлений спосіб участі у вихованні малолітнього сина, відвідування батьком сина носить епізодичний характер та є формальним, що підтверджується відповідними актами щодо ухиляння ОСОБА_1 від спілкування та виховання свого малолітнього сина, наявними в матеріалах справи.

Врахував суд першої інстанції також висновки лікарів щодо фізичного та психоемоційного стану дитини ОСОБА_3 , з яких вбачається, що дитина переживає сильні душевні хвилювання, після чого втрачає спокійний сон уночі, зривається та плаче, що трапляється виключно після відвідування її батьком в агресивному стані внаслідок того, що позивач нерідко приходить до дитини в неадекватному стані збуджений та агресивний, в присутності сина в грубій формі з`ясовує відносини з відповідачем.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції взяв до уваги той факт, що ОСОБА_1 вимагає спілкування з дитиною у невстановлений час, без участі матері, чим може порушити нормальний режим життя дитини, яка з урахуванням свого віку вимагає конкретного часу для спілкування та зустрічей, денного сну та відпочинку, відповідного режиму харчування, враховуючи певні відмінності та особливості, які пов`язані з віковими потребами дитини.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, стверджуючи про те, що відповідачем чиняться перешкоди у його спілкуванні з дитиною та участі у її вихованні, ОСОБА_1 покликається на прийняття його заяв про вчинення кримінального правопорушення від 16.09.2018 року, 02.9.20018 року, 27.05.2018 року, з яких вбачається, що позивач неодноразово звертався до органів внутрішніх справ з письмовими заявами про невиконання відповідачем рішення органу опіки та піклування щодо визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо, однак з довідок за результатами проведення перевірок наявних в матеріалах справи вбачається, що внаслідок проведених перевірок подана у заявах інформація не знайшла свого підтвердження, оскільки між сторонами тривають сперечки, викликані спором цивільно-правового характеру щодо спільної дитини, ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення відсутні, що свідчить про безпідставність таких звернень, а відтак і про те, що доводи апелянта про чинення йому перешкод у спілкуванні з дитиною є голослівними, недоведеними належними та допустимими доказами.

Заперечуючи твердження позивача, відповідач пояснила те, що через неприязні відносини з позивачем були випадки, коли вона не давала дитину батькові у відведені розпорядженням органу опіки та піклування години з тих причин, що в цей час дитина спала, що є цілком ймовірним, а тому такі дії відповідача, який діяв в найкращих інтересах дитини, не можуть розцінюватися як перешкоджання відповідачу у спілкуванні з сином.

Проаналізувавши наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження чинення відповідачем ОСОБА_2 перешкод ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому на момент розгляду органом опіки та піклування питання участі батька у вихованні та спілкуванні з сином не виповнилося одного року, а відтак в якнайкращих інтересах дитини орган опіки та піклування визначив, що участь батька у вихованні дитини має бути в присутності матері.

Доводи апелянта з приводу участі його у вихованні дитини у відсутності матері, враховуючи якнайкращі інтереси малолітнього сина сторін, а не інтереси батька дитини, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Необхідно звернути увагу на те, що розпорядження Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області приймалося в той час, коли малолітньому синові сторін не виповнилося і року з дня народження, а відтак таке прийняте з врахуванням віку дитини, те, що дитина проживає з матір`ю, більш прихильна до неї, так як матір набагато більше часу проводить разом з дитиною, саме матір дитини знає стан її здоров`я, звички, бажання дитини, години сну та відпочинку, в тому числі і вдень, режим харчування дитини, а тому зустрічі дитини з батьком повинні відбуватися в присутності матері, з врахуванням саме інтересів дитини, з врахуванням розпорядку дня дитини, який залежить від її потреб у сні, періодів харчування.

Колегія суддів погоджується, що зустрічі малолітньої дитини з батьком повинні відбуватися в присутності матері дитини, оскільки це відповідатиме найвищим інтересам дитини в такому віці, що є першочерговим при вирішенні питання про участь батьків у вихованні та спілкуванні батьків, які не проживають разом з дитиною, що спростовує доводи апелянта про те, що зустрічі з дитиною мають відбуватися у відсутності матері дитини.

За вищенаведеного, беручи до уваги, що позивач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не довів належними та допустимими доказами чинення відповідачем перешкод у вихованні та спілкуванні з сином сторін, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод щодо участі ОСОБА_1 у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї.

З врахуванням зміни обставин, які повинні враховуватися при вирішенні питання щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, в тому числі і зміни її віку, позивач не позбавлений права повторно звернутися до органу опіки та піклування.

Тобто, діюче законодавство спрямоване на захист прав батьків щодо спілкування зі своїми дітьми, участі їх у вихованні, і керівним у вирішення спорів з даного питання визначає найвищий інтерес самої дитини.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що сторонам необхідно дійти спільної згоди щодо порядку спілкування між собою та дитиною, та при необхідності звернутися до органу опіки та піклування, і, враховуючи вік та інтереси дитини, за спільною згодою, змінити години побачень, і це відповідатиме якнайкращим інтересами дитини та інтересам батьків, тобто, буде справедливим по відношенню, як до малолітньої дитини, так і до її батьків.

При вирішенні питання участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною пріоритетними мають бути найвищі інтереси дитини, які за їх важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визначення способу участі позивача у вихованні дитини, то такі судом першої інстанції не розглядалися, підставність цих позовних вимог судом не перевірялася, мотивувальна частина оскаржуваного рішення не містить висновків суду з приводу задоволення чи відмови в задоволенні кожної з цих позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджується, що 28 лютого 2020 року ухвалено додаткове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а саме:

визначення наступних способів участі ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 особисте спілкування: систематичні побачення з сином, поза межами місця проживання ОСОБА_2 та без її присутності на нетривалий час: у 1-шу та 3-тю та 5-ту суботу місяця 2-3 години (19:00-21:00) та у 1-шу та 3-тю та 5-ту неділю місяця - 5-6 годин (14:00-20:00), а також з ночівлею із суботи на неділю після досягнення дитиною п`ятирічного віку (кожні перші та треті та п`яті суботи та неділі із 19:00 год. у суботу та до 20:00 год. у неділю); в день народження сина ОСОБА_3 , з 18:00 до 21:00, поза межами місця проживання ОСОБА_2 та без її присутності; після досягнення дитиною п`ятирічного віку в іменини та у дні народження родичів ОСОБА_3 (його батька, дідуся та бабусі) з 19.00 год. до 21.00 год., поза межами місця проживання ОСОБА_2 та за попереднім попередженням матері дитини та без її присутності; спільний відпочинок: після досягнення дитиною п`ятирічного віку у першу половину літніх канікул дитина проводить з батьком без присутності матері (строком на 45 днів), періоди можуть бути поміняні місцями за 30 днів до початку літніх канікул за письмовою домовленістю між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; забирати зі садка та зі школи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без присутності ОСОБА_2 за попереднім попередженням матері дитини та без її присутності; необмежене спілкування зі сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; кожного Різдва в перший або другий день свят та кожного Великодня (Паска) в перший або другий день свят (за письмовою домовленістю між матір`ю та батьком дитини ОСОБА_3 ), в тому числі з ночівлею, після досягнення дитиною п`яти років;

призначення місцем передачі сина ОСОБА_3 від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 : біля входу (брами) на подвір`я за адресою: АДРЕСА_1 ;

зобов`язання ОСОБА_2 ставити до відома ОСОБА_1 про виїзд матері - ОСОБА_2 з сином - ОСОБА_3 за межі області та погоджувати ці поїздки із ним у письмовій формі та із його письмовою відповіддю;

зобов`язання ОСОБА_2 ставити до відома ОСОБА_1 про початок хвороби чи простуди чи інших проблем із здоров`ям у сина ОСОБА_3 (або введення йому щеплень чи вакцин) та погоджувати з позивачем методи і засоби лікування (або введення йому щеплень чи вакцин) у письмовій формі та із письмовою відповіддю позивача відмовлено у повному обсязі.

Ухвалене додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.02.2020 року ОСОБА_1 не оскаржував, а відтак його законність та обґрунтованість судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, таке є законним та обгрунтованим, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 29.10.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Крайник Н. П.

Цяцяк Р. П.