Ухвала

07 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 758/2246/15-ц

провадження № 61-1187ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптек» на постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптек»

про поворот виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптек» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості зі сплати заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптек» (далі - ТОВ «Оптек») про поновлення на роботі, стягнення заборгованості зі сплати заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Оптек» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати, компенсацію за невикористану відпустку, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, суму оплати днів тимчасової непрацездатності, суму недоплати через зменшення посадового окладу у загальному розмірі 2 695 618,72 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Допущено негайне виконання судового рішення в частині стягнення заборгованості із заробітної плати в розмірі 5 440,50 грн та суми недоплати через зменшення посадового окладу у розмірі 60 000 грн, в межах платежу за один місяць.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 01 грудня 2016 року рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Оптек» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку у сумі 24 196,67 грн та компенсацію у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю у сумі 5 781,50 грн, а всього 29 978,17 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 26 червня 2018 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 01 грудня 2016 року залишено без змін.

У грудні 2016 року ТОВ «Оптек» звернулося до суду із заявою про поворот виконання рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2016 року.

Заява мотивована тим, що рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2016 року скасовано рішенням Апеляційного суду міста Києва від 01 грудня 2016 року. Однак, на підставі виконавчого листа, виданого на виконання рішення суду від 03 жовтня 2016 року,

з ТОВ «Оптек» на користь ОСОБА_1 стягнуто 60 000 грн. Крім того, ТОВ «Оптек» добровільно виплатило ОСОБА_1 5 440,50 грн, що разом становить 65 440,50 грн.

Посилаючись на вищевказане, ТОВ «Оптек» просило суд застосувати поворот виконання вказаного рішення суду та стягнути з ОСОБА_1 на його користь різницю у розмірі 35 462,33 грн.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 26 червня 2019 року заяву ТОВ «Оптек» про поворот виконання судового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Оптек» грошові кошти у розмірі 65 440,50 грн у порядку повороту виконання рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2016 року у справі

№ 758/2246/15-ц.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 26 червня 2019 року скасовано та постановлено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви

ТОВ «Оптек» про поворот виконання судового рішення відмовлено.

У січні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ТОВ «Оптек» на постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня

2019 року, в якій заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Ухвала суду першої інстанції щодо повороту виконання рішення суду чи відмови у повороті виконання рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду (пункт 29 частини першої статті 353 ЦПК України).

Водночас стаття 389 ЦПК України визначає перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку після їх перегляду в апеляційному порядку.

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Оскарження ухвал суду першої інстанції щодо повороту виконання рішення суду чи відмови у повороті виконання рішення, після їх перегляду в апеляційному суді, у статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено.

Пункт 8 статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Отже, враховуючи норми ЦПК України та компетенційну складову у понятті що термін «судом, встановленим законом», Верховний Суд встановив, що повноваження розглядати питання, які виходять за межі компетенції суду касаційної інстанції є помилковим (Рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2012 року у справі ТОВ «Фірма «Верітас» проти України»).

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи викладене, постанова Київського апеляційного суду

від 19 грудня 2019 року, прийнята за результатами перегляду ухвали Подільського районного суду міста Києва від 26 червня 2019 року, не підлягає касаційному оскарженню у зв`язку з відсутністю пункту 29 частини першої статті 353 ЦПК України у переліку оскаржуваних ухвал за пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

З наведених обставин не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за заявою заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптек» про поворот виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптек» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості зі сплати заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптек» на постанову Київського апеляційного суду

від 19 грудня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська