Справа № 509/2591/20
22 жовтня 2020 року смт. Овідіополь
Овідіопольсьський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Бочарова А.І.,
при секретарі Сірман Г.В.,
за участю: представника позивача адвоката Бойко Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Овідіополь цивільну справу за позовом
ОСОБА_1
до
ОСОБА_2
про стягнення грошових коштів, -
ВСТАНОВИВ:
04 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. В обґрунтуванні позову зазначала, що 18 лютого 2020 року між нею як Покупцем та відповідачкою ОСОБА_3 як Продавцем в присутності представника агентства нерухомості ТОВ «ПАРТНЕР ЕСТЕЙТ» було укладено Договір про наміри, за умовами якого ОСОБА_4 до 25 травня 2020 року зобов`язувалась передати у власність ОСОБА_1 за Договором купівлі-продажу земельну ділянку загальною площею 0,0499 га за адресою АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 зобов`язувалась прийняти та оплатити вказаний об`єкт нерухомості.
В підтвердження дійсності намірів на підставі пункту 11 Договору про наміри ОСОБА_1 передала ОСОБА_5 14 000 доларів США (чотирнадцять тисяч доларів США), що на той період було еквівалентно 336 000 гривень (триста тридцять шість тисяч гривень). Грошові кошти передавались у доларах США.
Проте, після укладання Договору про наміри та передачі відповідачці 14 000 доларів США ОСОБА_1 стало відомо, що вказана земельна ділянка перебуває в іпотеці за Договором іпотеки з 26 липня 2019 року. Крім того, з відкритих офіційних джерел сайту «Судова влада» позивачці стало відомо, що ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 квітня 2019 року по справі № 509/2025/19 було накладено арешт на земельну ділянку, яку позивачка планувала придбати.
Таким чином, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно крім іпотеки міститься ще накладений судом арешт на вказану земельну ділянку, що унеможливило з вини відповідачки укладання основного Договору купівлі-продажу майна. Станом на 25 травня 2020 року строк, в який мав бути укладений основний Договір купівлі-продажу, з вини продавця земельна ділянка не була передана у власність ОСОБА_1 .
На момент укладення Договору про наміри інформацію про існуючий з 2019 року судовий спір, в межах якого було накладено арешт на земельну ділянку та про укладення договору іпотеки було приховано від ОСОБА_1 . Дізнавшись про це, ОСОБА_1 звернулась до відповідачки з вимогою повернути вже сплачені грошові кошти, проте отримала відмову.
Посилаючись на порушення відповідачкою пунктів 1,14, 20 Договору про наміри, укладеного між сторонами 18 лютого 2020 року, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 28 000 доларів США (двадцять вісім тисяч доларів США), що на момент пред`явлення позову складало еквівалент 750 906, 80 гривень, а також неустойку в розмірі 0,1 % за кожен день прострочення від суми заборгованості, що нараховується з 25 травня 2020 року і до прийняття судового рішення.
19 червня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 11.08.2020 року на 10:00 годину.
Ухвалою суду від 11 серпня 2020 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті на 22 жовтня 2020 року на 11:00 годин.
Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.
Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, в зв`язку з чим судове засідання проведено у її відсутність. Представник відповідачки попередньо знайомився з матеріалами справи, між тим відзив на позовну заяву від відповідачки не надходив.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
18 лютого 2020 року між ОСОБА_1 як Покупцем та ОСОБА_7 як Продавцем, в присутності представника агентства нерухомості ТОВ «ПАРТНЕР ЕСТЕЙТ» в особі ОСОБА_8 було укладено Договір про наміри.
Згідно пункту 1 Договору в строк до 25 травня 2020 року ОСОБА_9 як Продавець зобов`язувалась передати у власність ОСОБА_1 за Договором купівлі-продажу, а ОСОБА_1 зобов`язувалась прийняти та оплатити об`єкт нерухомості (земельну ділянку площею 0,0499 га), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Пунктом 11 Договору сторонами було визначено, що в підтвердження дійсності наміру сторін Покупець передав, а Продавець отримала грошові кошти у розмірі 14 000 доларів США (чотирнадцяти тисячам), що на той період було еквівалентно 336 000 (триста тридцятьом шість тисяч) гривень.
Відповідно до пункту 14 укладеного Договору у випадку відмови Продавця від укладання основного Договору у визначений строк (25 травня 2020 року) вона зобов`язана негайно повернути Покупцю отримані грошові кошти відповідно до пункту 11 Договору та виплатити штраф у розмірі 100% від суми, зазначеної в пункті 11 Договору в якості неустойки. У випадку прострочення виплати грошових коштів, відповідно до пункту 14 Договору кожна сторона має право вимагати пеню у розмірі 0,1% за день прострочення від суми заборгованості.
Укладаючи Договір про наміри, продавець ОСОБА_4 гарантувала ОСОБА_1 як покупцю, що Об`єкт не проданий третій особі, не знаходиться під арештом по рішенню суду, не є об`єктом судового розгляду, треті особи не заявляли на момент укладення договору будь-яких претензій про їх передбачувані чи дійсні права на Об`єкт, про що прямо зазначено в пункті 20 укладеного між сторонами Договору про наміри.
Пунктом 7 Договору передбачені обов`язки Продавця до моменту укладення Основного договору (тобто до 25 травня 2020 року), в тому числі оформлення та отримання всіх документів, необхідних для укладення та нотаріального посвідчення Основного договору, та отримання згоди на відчуження Об`єкту від всіх осіб, які мають будь-які речові права на Об`єкт.
Судом було встановлено, що земельна ділянка загальною площею 0, 0499 га за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 та відносно якої сторони домовились в майбутньому укласти договір купівлі-продажу, з 26 липня 2019 року перебуває в іпотеці за Договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В., іпотекодержателем є ОСОБА_10 .
Крім того, ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 квітня 2019 року по справі №509/2025/19 було відкрито провадження за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_2 , ОСОБА_12 про розірвання договору, повернення безпідставно набутих коштів та відшкодування моральної шкоди.
Цією ж ухвалою суду було забезпечено позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку щодо якої сторони домовились укласти договір купівлі-продажу. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 червня 2019 року було скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 24.04.2019 року, а саме - скасовано арешт на земельну ділянку. 05.08.2019 року ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області, в якій просила скасувати ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 червня 2019 року та прийняти рішення, яким відмовити в задоволені клопотання про скасування заходів забезпечення позову. Постановою Одеського апеляційного суду від 11 березня 2020 року (номер провадження: 22-ц/813/994/20, номер справи місцевого суду: 509/2025/19) ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 червня 2019 року про скасування заходів забезпечення позову скасовано, та прийнято нову постанову. В задоволені заяви ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено. Постанова Одеського апеляційного суду набрала законної сили та є чинною.
За вказаних обставин судом встановлено, що саме з вини продавця (наявність договору іпотеки, яка на момент судового розгляду не знята та накладеного судом арешту на земельній ділянці, щодо продажу якої сторони домовились у Договорі про наміри від 18.02.2020 р.) між позивачкою та відповідачкою не було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки у встановлений Договором про наміри строк.
Пунктом 14 Договору про наміри сторони чітко визначили наслідки відмови продавця від укладення основного Договору купівлі-продажу. Так, продавець зобов`язаний негайно повернути грошові кошти, отримані від покупця відповідно до пункту 11 Договору, а також сплатити штраф у розмірі 100% від отриманої суми. Крім того, у випадку прострочення виплати грошових коштів інша сторона має права вимагати пеню у розмірі 0,1% за кожен день прострочення.
З аналізу вказаного пункту Договору вбачається, що сплата штрафу та пені передбачена за різні порушення умов договору, а саме штраф підлягає сплаті за відмову від укладання основного Договору, а пеня за прострочення виплати грошових коштів. У даному випадку відповідачка ОСОБА_4 допустила обидва порушення умов договору.
За змістом статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статей 6 та 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статті 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України). Відповідно до вимог статті 533 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:
1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;
2) зміна умов зобов`язання;
3) сплата неустойки;
4) відшкодування збитків та моральної шкоди (частина 1 ст.611 ЦК України).
Згідно з частинами 1, 2 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Суд зазначає, що оскільки відповідачкою не виконано основне зобов`язання, а саме не укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки у встановлений Договором про наміри строк, то вона зобов`язана повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 14 000 доларів США (чотирнадцяти тисяч доларів США) на день прийняття судового рішення, а також сплатити встановлений пунктом 14 Договору штраф у розмірі 100% від вказаної суми.
Відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого Національним Банком України на день прийняття судового рішення, курс долара США до української гривні складає 28, 2737 гривень. Таким чином, стягненню з відповідачки підлягає сума 28 000 доларів США (двадцять вісім тисяч доларів США), що на день прийняття судового рішення еквівалентна 791 663, 60 гривень (сімсот дев`яносто одна тисяча шістсот шістдесят три гривні 60 коп).
Крім того, оскільки відповідачкою ОСОБА_3 не було негайно повернуто ОСОБА_1 отриманих грошових коштів, то позивачка має право на стягнення пені за прострочення виплати цих коштів у розмірі 0,1% за кожен день прострочення від суми заборгованості.
З 25 травня 2020 року (дати, встановленої сторонами у Договорі про наміри як кінцевої для укладання основного Договору купівлі-продажу земельної ділянки) по день прийняття судового рішення сплинуло 150 днів.
Таким чином, пеня, що підлягає сплаті, розрахована за формулою: 791 663, 60 (загальна сума простроченої заборгованості) х 150 днів х 0,1% за кожен день прострочення, та на день прийняття судового рішення складає суму 118 749, 54 грн. (сто вісімнадцять тисяч сімсот сорок дев`ять гривень 54 коп.)
Прийшовши до висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог ОСОБА_1 , суд також приймає рішення в порядку статті 141 ЦПК України про розподіл судових витрат та їх стягненню з відповідачки. Так, при пред`явленні позову позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 7 569, 14 гривень ( сім тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять гривень 14 коп) та 630, 60 гривень (шістсот тридцять гривень 60 коп) сплачених за заяву про забезпечення позову, разом - 8199,60 гривень (вісім тисяч сто дев`яносто дев`ять гривень 60 коп).
Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже сплачений ОСОБА_1 судовий збір підлягає стягненню з відповідачки.
Керуючись ст.ст.12, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 судові витрати в сумі 8199 (вісім тисяч сто дев`яносто дев`ять) грн. 60 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково в строки визначені ст.354 ЦПК України до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд Одеської області.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 ч.1 Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Овідіопольський районний суд Одеської області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 27.10.2020 року.
Суддя А.І.Бочаров