Провадження №2/748/338/20
Єдиний унікальний № 748/359/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" грудня 2020 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області
в складі :
головуючого - судді Меженнікової С.П.

при секретарі Красній О.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 , його представника - адвоката Кутукова С.О., позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Міністерства оборони України - Примака А.А., представника відповідача Військової частини НОМЕР_1 - Доля С.М., представника відповідача Державної казначейської служби України - Устименко І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням органів державної влади, -

В С Т А Н О В И В:

19 лютого 2020 позивачі звернулися до суду з позовом до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням органів державної влади.

Позивачі зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 поблизу села Злотоустівка Донецької області загинув їх син, чоловік та батько - ОСОБА_6 . На момент загибелі він був мобілізованим військовослужбовцем військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , яка також має назву і позначення НОМЕР_1 та приймав безпосередню участь в антитерористичній операції.

В зв`язку із загибеллю ОСОБА_6 та встановленням зв`язку його смерті із захистом Батьківщини, позивачі, як члени сім`ї загиблого ветерана війни, набули права на відповідний соціальний захист з боку держави, в тому числі на отримання одноразової грошової державної допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Така одноразова грошова державна допомога була визначена та виплачена позивачам у червні 2019 року в розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2015 року, в сумі 913500 гривень у рівних долях кожному.

Для отримання даної допомоги позивачі змушені були відстоювати свої права в судовому порядку, оскаржувати рішення, дії та бездіяльність уповноважених посадових осіб військової частини ПП НОМЕР_2 і Міністерства оборони України. Судові процеси тривали з початку 2015 року до середини 2019 року, тобто, більше трьох з половиною років. У зв`язку із зазначеними протиправними діяннями і рішеннями, довготривалими новими процесами, пов`язаними з необхідністю їх оскаржувати, постійно перебували у стресовому стані та зазнавали моральних страждань через постійні намагання встановити істину у справі, добиваючись від посадових осіб органів державної влади повно та об`єктивно з`ясувати дійсні обставини загибелі ОСОБА_6 , ятрили собі душевні рани. Такі глибокі душевні та моральні страждання пов`язані не лише із тяжкою втратою ОСОБА_6 , а й необхідністю боротьби з власною державою за честь і гідність старшого солдата ОСОБА_6 , а не отримання від неї належного захисту, як визначено у ст. 3 Конституції України. Завдану моральну шкоду позивачі оцінюють в 1000000 (один мільйон) гривень кожному.

Ухвалою суду від 24 лютого 2020 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі та вирішено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 27 липня 2020 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

20 березня 2020 року надійшов відзив Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами встановленого факту протиправних дій або бездіяльності, а також вини військової частини НОМЕР_1 у спричиненні їм моральної шкоди ( т.1 а.с.107-112).

Міністерство оборони України у поданому відзиві просить в задоволенні позову відмовити, вказуючи, що позивачами не доведений факт дії або бездіяльності Міністерства оборони України щодо спричинення моральної шкоди, не зазначено наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини саме Міністерства оборони України в її заподіянні, а тому підстав для відшкодування позивачам шкоди на підставі ст.ст.1167, 1174 ЦК України немає. Крім цього, вважає, що заявлена позивачами сума моральних страждань не є співрозмірною з спричиненою моральною шкодою, вона не відповідає принципам розумності, справедливості те виваженості ( т.1 а.с.140-145).

25 березня 2020 року надійшов відзив Державної казначейської служби України, в якому просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що Казначейство жодних прав та інтересів позивачів не порушувало, не вступало у правовідносини з ними і жодної шкоди позивачам не завдавало, то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачам неправомірними діями посадових та службових осіб органів державної влади. До того ж, дії Казначейства відносно позивачів незаконними не визнано. Вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди не є адекватним завданій шкоді, не випливає з обставин справи та не підтверджується доказами, а вказана сума шкоди є завищена і не відповідає дійсності (т.1 а.с.136-137).

23 березня 2020 року надійшли пояснення Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в яких просили в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що Міністерство оборони України своїми діями щодо позивачів не порушило жодну норму матеріального або процесуального права, тому вимоги зазначені у позовній заяві вважають безпідставними. Також зазначають, що заявлена позивачами сума моральних страждань не є співрозмірною з спричиненою моральною шкодою, не відповідає принципам розумності, справедливості та виваженості (т.1 а.с.125-127).

27 березня 2020 року позивачами подано відповідь на відзиви, в якому частково погодились лише із доводами Державної казначейської служби України, що ним або його структурними підрозділами і посадовими особами відносно позивачів не вчинялися діяння та рішення. При цьому вказували, що законодавством визначено, що тягар відповідальності в аспекті виплати відшкодування за рахунок коштів Державного бюджету України несе саме Державна казначейська служба України. Саме в цьому і полягають їх позовні вимоги до казначейства. З рештою доводів не погодилися, наполягають на своєму позові і всіх викладених в ньому доводах (т.1 а.с.157-159).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , його представник - адвокат Кутуков С.О. та позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у позові.

Позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися. Позивачем ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подано заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи без їх участі ( т.1 а.с.219-220).

Представник відповідача - Міністерства оборони України - Примак А.А., в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на заперечення, які викладені у відзиві.

Представник відповідача - Військової частини НОМЕР_1 - Доля С.М., в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на заперечення, які викладені у відзиві.

Представник відповідача - Державної казначейської служби України - Устименко І.Г., в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на заперечення, які викладені у відзиві.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки в судове засідання не з`явився, про причину неявки не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштова кореспонденція.

Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів цивільної справи встановлено, що ОСОБА_6 з 07.02.2015 по 22.02.2015 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, що підтверджується витягом з наказу командира в/ч ПП НОМЕР_2 від 03.032015 № 44 та довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, виданою військовою частиною ПП НОМЕР_2 від 03.03.2015 №1689 (т.1 а.с.12-13).

22 лютого 2015 року поблизу села Злотоустівка Волноваського району Донецької області ОСОБА_6 загинув, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 ( т.1 а.с.11).

23.02.2015 відомості за фактом загибелі ОСОБА_6 внесено до Єдиного реєстру досудових розслудвань за №0000223, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України ( т.1 а.с.75).

По факту смерті старшого солдата ОСОБА_6 , та на підставі п. 11 наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 23.02.2015 № 38 проведено службове розслідування, в ході якого встановлено, що смерть старшого солдата ОСОБА_7 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 вважається такою, що не пов`язана із виконанням обов`язків військової служби.

За результатами службового розслідування було складено акт, затверджений 27.02.2015 (т.1 а.с. 25). На підставі вказаного акту командиром ВЧ НОМЕР_2 було видано наказ про результати проведення службового розслідування від 27.02.2015 № 132 (т.1 а.с. 34), у відповідності до якого смерть водія-слюсаря взводу спеціальних робіт ремонтно відновлювальної роти старшого солдата ОСОБА_6 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважається такою, що не пов`язана із виконанням обов`язків військової служби.

У відповідності до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії від 17.08.2016 № 3559 (т.1 а.с.20), поранення та причина смерті військовослужбовця ОСОБА_6 , пов`язані з проходженням військової служби.

В подальшому, протоколом засідання Центральної військово-лікарської комісієї по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень контузії, травм, каліцтв у військовослужбовця від 12.09.2018 № 2522, встановлено, що поранення та причина смерті ОСОБА_6 пов`язані із захистом Батьківщини, а причинний зв"язок смерті за протоколом засідання ЦВЛК від 17.08.2016 №3559 - відмінено ( т.1 а.с.22).

Позивачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками загиблого ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 ; ОСОБА_3 - дружиною (вдовою) загиблого ОСОБА_6 згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - дітьми загиблого ОСОБА_6 згідно свідоцтв про народження серії НОМЕР_6 та серії НОМЕР_7 , відповідно ( а.с.14-17).

09 червня 2016 року позивачі, як члени сім`ї загиблого військовослужбовця, подали заяви про виплату їм одноразової грошової допомоги передбаченої ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що встановлено судовим рішенням у справі №825/2265/16 (т.1 а.с.26-33).

30 вересня 2016 року при розгляді заяв позивачів про виплату їм одноразової грошової допомоги, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, прийняла рішення, оформлене протоколом № 83 про необхідність повернення на доопрацювання документів, поданих на розгляд, оскільки згідно лікарського свідоцтва про смерть від 24.02.2015 № 75 смерть ОСОБА_6 настала внаслідок пострілу із ручної вогнепальної зброї, намір не визначений, а згідно акту розслідування нещасного випадку ВЧ ПП НОМЕР_2 від 27.02.2015 старший солдат ОСОБА_6 пострілом в ліве око з особистої зброї заподіяв собі смерть ( а.с.24).

Назване рішення Комісії ОСОБА_1 оскаржував в судовому порядку. Також, ОСОБА_1 оскаржував результати службового розслідування у в/ч ПП НОМЕР_2 по факту смерті військовослужбовця ОСОБА_8 .

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.01.2017 у справі №825/2265/16 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 27.02.2015 № 132 в частині визнання смерті військовослужбовця ОСОБА_6 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , непов`язаною із виконанням обов`язків військової служби. Визнано протиправним рішення Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, при Міністерстві оборони України, викладене у п. 13 протоколу засідання № 83 від 30.09.2016. В іншій частині позову відмовлено (т.1 а.с.26-33).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017, постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року скасовано в частині розподілу судових витрат. В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін ( а.с.35-39).

Далі, позивачі вважаючи, що Міністерство оборони України допускає протиправну бездіяльність щодо прийняття рішення про виплату їм одноразової грошової допомоги, звернулися до суду.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28.12.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2018 року у справі № 740/3601/17, визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо неприйняття у встановлений законодавством строк рішення про виплату одноразової грошової допомоги членам родини загиблого військовослужбовця ОСОБА_6 . Зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення з питання виплати одноразової грошової допомоги членам родини загиблого військовослужбовця ОСОБА_6 . В задоволенні інших вимог відмовлено ( т.1 а.с.48-59).

На виконання судового рішення у справі № 740/3601/17, комісія Міністерства оборони України 17.08.2018 розглянула документи щодо призначення позивачам одноразової грошової допомоги за загиблого ОСОБА_6 , та прийняла рішення, оформлене протоколом №85, про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги (т.1 а.с.61).

Зазначене рішення Комісії позивачі оскаржили в судовому порядку.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.12.2018, яке залишено без змін Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2019 у справі №2540/3185/18, позов позивачів задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, при Міністерстві оборони України, викладене у протоколі від 17 серпня 2018 року № 85 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_6 . Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити у рівних частинах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , одноразову грошову допомогу, передбачену п. 1 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, визначеному п. а) ч. 1 ст. 162 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 5 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, як членам сім`ї загиблого 22 лютого 2015 року військовослужбовця військової частини - польова пошта НОМЕР_2 ОСОБА_6 під час виконання обов`язків військової служби (т.1 а.с.62-68, 70-72).

На виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2019 у справі №2540/3185/18, Комісією Міністерства оборони України було прийнято рішення про призначнення позивачам одноразової грошової допомоги в розмірі 750-кратного прожитового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2015, в сумі 913500,00 грн у рівних долях кожному, що оформлено протоколом засідання від 31.05.2019 №67. У червні 2019 року позивачам виплачена одноразова грошова допомога в сумі 913500,00 грн у рівних долях кожному на рахунки ( т.1 а.с.23.).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 397/1745/14-ц.
Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.
Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.
Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові №818/607/17 від 24.03.2020.
Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).
Вбачається, що командиром військової частини - польова пошта НОМЕР_8 було прийнято один незаконний наказ в частині визнання смерті військовослужбовця ОСОБА_6 непов`язаною із виконанням обов`язків військової служби, Комісією Міністерства оборони України було прийнято два незаконних рішення - це щодо повернення документів позивачів на доопрацювання та щодо відмови в призначенні і виплаті позивачам одноразової грошової допомоги в разі загибелі їх сина, а також допущено протиправно бездіяльність щодо неприйняття у встановлений законодавством строк рішення про виплату одноразової грошової допомоги. Протиправність зазначених рішень та бездіяльності встановлена судовими рішеннями, зокрема, постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 червня 2017 року, рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 грудня 2017 року, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2018 року, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2019 року.
За таких обставин, суд вважає, що знайшли своє підтвердження доводи позивачів про необхідність відшкодування їм моральної шкоди.
При цьому суд враховує, що позивачам були спричинені душевні страждання, оскільки вони були змушенні протягом тривалого часу, неодноразово докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, зокрема, неодноразово звертатися до суду, щоб довести неправомірність наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_8 , неправомірність рішень та бездіяльності комісії щодо не призначення їм одноразової грошової домопоги, що призвело до психологічного напруження, розчарування та незручностей. Таким чином, з огляду на засади розумності та справедливості суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в сумі 10000 гривень кожному позивачу.
За таких обставин, позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню частково.
Керуючись ст.ст. 23, 1167, 1174 ЦК України, ст. 12,141,81, 263, 264, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням органів державної влади, задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 10 000 (десять тисяч) грн кожному на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_9 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_10 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_11 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Позивач: малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_12 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Позивач: малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_13 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Міністерство оборони України, , юридична адреса: просп. Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168.

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , Код НОМЕР_14 , місцезнаходження: смт Гончарівське, Чернігівської області.

Відповідач: Державна казначейська служба України, , юридична адреса: вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, , місцезнаходження: вул. Гетьмана Полуботка, 68, м. Чернігів.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28 грудня 2020 року з урахуванням ч. 3 ст. 124 ЦПК України.

Суддя С. П. Меженнікова