ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/219/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Садік Н.Д.

за участю представника Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Козій Т.В., ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/14410/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 11 листопада 2019 року (суддя Приступа Д.І.) у справі за скаргою ОСОБА_3 на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

В березні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця вказуючи, що у Другому відділі ДВС м. Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області перебуває на виконанні виконавче провадження №53810196 по виконанню виконавчого листа №686/14410/15 від 19.04.2017 року, виданого Хмельницьким міськрайонним судом. І 27 лютого 2019 року головним державним виконавцем Заворотним О.М. на підставі заяви стягувача ОСОБА_1 винесено постанову про відновлення вказаного виконавчого провадження. Скаржник вважає таке відновлення безпідставним, оскільки рішення суду виконане ще в травні 2017 року, після чого жодних перешкод стягувачу ОСОБА_1 в доступі до житла боржником ОСОБА_3 не чиниться. А тому ОСОБА_3 просив суд визнати незаконною постанову головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області Заворотного О.М. про відновлення виконавчого провадження від 27.02.2019 у виконавчому провадженні №53810196.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 11 листопада 2019 року в задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із цією ухвалою суду, ОСОБА_3 оскаржив її в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, які регулюють діяльність державного виконавця. На думку апелянта суд, відмовляючи у задоволенні його скарги, неповно з`ясував обставини, які свідчать про перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у квартирі, що стали підставою для відновлення виконавчого провадження. При цьому суд однобічно взяв до уваги звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів, залишивши поза увагою факт звернення скаржника до поліції щодо винесення з квартири речей. Судом також не надано оцінки поясненням свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які вказали, що ОСОБА_1 мала безперешкодний доступ до квартири, самостійно вивозила з неї речі, що спростовує твердження стягувачки про заміну замка у вхідних дверях квартири та недопуск її до квартири. Апелянт вважає, що надані ОСОБА_1 докази чинення їй перешкод у доступі до квартири є суперечливими та навпаки підтверджують доводи скарги про те, що боржником не чинились перешкоди у проживанні стягувача, а тому відновлення провадження є безпідставним та незаконним. Зважаючи на викладене, апелянт просив суд скасувати ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 11 листопада 2019 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення його скарги у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. Так, стягувач вважає дії державного виконавця щодо відновлення виконавчого провадження та виконання судового рішення про усунення перешкод в користуванні квартирою правомірними та такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Доводи апелянта про незаконність ухвали про відмову у задоволенні скарги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до даних ЄДРЮОФОПГФ 28.12.2019 року державним реєстратором проведено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи 37225071 Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому ГТУЮ в Хмельницькій області. А саме зареєстровано зміну повного найменування юридичної особи Другий відділ Державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_2 та представник Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Козій Т.В. проти апеляційної скарги заперечили.

ОСОБА_3 до суду не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Колегія суддів, заслухавши представників відповідача, третьої особи та суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на примусовому виконанні в Другому відділі державної виконавчої служби міста Хмельницького ГТУЮ у Хмельницькій області (з 28.12.2019 року - Другий ВДВС у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький)) перебуває виконавче провадження №53810196 по виконанню виконавчого листа №686/14410/15-ц, виданого Хмельницьким міськрайонним судом про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького ГТУЮ у Хмельницькій області Заворотного О.М. від 25 квітня 2017 року відкрито виконавче провадження (а.с. 70).

29 травня 2017 року головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького ГТУЮ у Хмельницькій області Рибчуком О.І. винесено постанову про виконання виконавчого листа та 31 травня 2017 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с. 126,127).

В подальшому постановою головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького ГТУЮ у Хмельницькій області Заворотного О.М. від 05.06.2018 року вказане виконавче провадження було відновлено на підставі заяви стягувачки ОСОБА_1 від 29 травня 2018 року №9625 (а.с. 138, 157).

Так, відповідно до копії акту державного виконавця від 30 серпня 2018 року рішення суду про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 виконано в повному обсязі: стягувачці надано ключі від вхідних дверей для вільного доступу до квартири в кількості 2 шт. (а.с. 69).

30 серпня 2018 року головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького ГТУЮ у Хмельницькій області Заворотним О.М. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням рішення суду, згідно з вищезазначеним актом (а.с.68).

Із заяви ОСОБА_1 від 13 січня 2019 року, поданої до Зарічанського відділення поліції Хмельницького відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області 21 квітня 2018 року вбачається, що 30 серпня 2018 року вона була вселена у вказану квартиру, проте 12 січня 2019 року вона в черговий раз не змогла потрапити в свою квартиру, оскільки ОСОБА_3 змінив замок у вхідних дверях (а.с. 99).

Висновком лейтенанта поліції ОСОБА_6 В. від 23.01.2019 року за результатами перевірки по заяві ОСОБА_1 по факту погроз фізичною розправою та перешкоді її чоловіком ОСОБА_3 у користуванні приміщенням квартири АДРЕСА_1 , опитати останнього не виявилось можливим, а у телефонному режимі останнім було повідомлено, що у вхідних дверях квартири зламався замок, тому він його замінив та намагався передати своїй дружині копію ключа від квартири, однак остання взяти ключі відмовилась, влаштувавши сварку (а.с. 103).

Крім того, матеріали справи містять підтвердження тривалого конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та існування неприязних стосунків між ними (а.с.118, 129-138).

30 січня 2019 року стягувач ОСОБА_1 звернулася до Другого відділу ДВС м. Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області із заявою про відновлення виконавчого провадження ВП №53810196 з підстав перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.67).

Постановою головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького ГТУЮ у Хмельницькій області Заворотного О.М. від 27.02.2019 року вказане виконавче провадження відновлено (а.с. 66).

Так, за правилами ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (надалі Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ч. 1 ст.1 8 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом ч. 6 ст. 67 Закону у разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 75 цього Закону. Виконавче провадження не відновлюється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню), не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції встановивши, що боржник ОСОБА_3 обмежує (заміна замків, не надання ключів від вхідних дверей стягувачу) ОСОБА_1 у вільному доступі до квартири, що підтверджується зверненнями стягувачки до правоохоронних органів, дійшов вірного висновку, що боржник у такій формі перешкоджає стягувачці в проживанні (перебуванні) у приміщенні квартири, в яку її вселено за рішенням суду. А тому, відповідно до вимог ч .6 ст. 67 Закону у державного виконавця були наявні всі підстави для винесення постанови про відновлення виконавчого провадження для повторного примусового вселення стягувача.

Дійшовши такого висновку, що узгоджується із матеріалами справи, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

З огляду на вищенаведене, судова колегія вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що регулюють діяльність державного виконавця та про неповне з`ясування судом обставини, які свідчать про перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у квартирі, що стали підставою для відновлення виконавчого провадження.

Аргументи апеляційної скарги в тій частині, що звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів стосувалось лише факту винесення з квартири речей не знайшли свого підтвердження, адже як вбачається із з висновку лейтенанта поліції ОСОБА_7 від 23.01.2019 року працівниками Зарічанського відділення поліції проводилась перевірка по заяві ОСОБА_1 по факту погроз фізичною розправою та перешкоді її чоловіком ОСОБА_3 у користуванні приміщенням квартири АДРЕСА_1 , під час якої ОСОБА_8 у телефонному режимі повідомив правоохоронні органи про заміну ним замку у вхідних дверях квартири (а.с. 103).

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не надано оцінки поясненням свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є безпідставними і зводяться до незгоди з оцінкою доказів судом першої інстанції.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 мала безперешкодний доступ до квартири та самостійно вивозила з неї речі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки встановленим є факт того, що боржник ОСОБА_3 чинить опір ОСОБА_1 стосовно вселення останньої до спірної квартири, в яку її було вселено рішенням суду.

У справі «Кайсин проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що правосуддя було б ілюзорним, як би внутрішній правопорядок держави дозволяв невиконання остаточного й обов`язкового рішення суду стосовно однієї з сторін. У справі «Бурдов проти Росії» Європейський суд зазначив, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя.

Беручи до уваги встановлені судом обставини та відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 11 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 лютого 2020 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай