Справа № 347/1587/19
Провадження № 2/347/46/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого - судді Гордія В.І.,

з секретарем - Корбутяк Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Позовну заяву ОСОБА_1 мотивує тим, що у провадженні Косівського районного суду знаходиться кримінальна справа № 347/760/17 по обвинуваченню її чоловіка ОСОБА_3 за ч.2 ст.121 КК України (головуюча по справі суддя Крилюк М.І.). На 13.08.2019 року о 14.00 год. було призначено попередній розгляд у даному кримінальному провадженні, який у зазначений час було розпочато і в ході якого заслухавши думку потерпілої (відповідачки по даній справі), остання в присутності всіх учасників процесу та присутніх заявила, що вона бажає притягнення до кримінальної відповідальності її чоловіка у зв`язку з тим, що він убив її батька і на даний час вільно розгулює на волі. Це тоді, коли її чоловік за ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду перебуває під цілодобовим домашнім арештом, який жодним чином не порушував. Таке голослівне і безпідставне звинувачення чоловіка, заподіяло позивачці нестерпні моральні страждання, які полягають у у тому, що відповідачка по справі, хоча б у межах присутніх у судовому засіданні осіб, безпідставно звинуватила її чоловіка у вчиненні ним тяжкого злочину, назвавши його «вбивцею, який вільно розгулює на волі». Все висловлене відповідачкою зафіксовано технічними засобами щодо здійснення судового процесу та мало місце у присутності її чоловіка - ОСОБА_3 , його батьків - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , секретаря судового засідання, головуючої у справі судді та прокурора.

Окрім того, позивачка за видом своєї діяльності, сама має широке коло соціальних зв?язків із різними людьми, і вважає, що розповсюдження такої інформації про її чоловіка, принижує її честь, гідність і ділову репутацію. В зв?язку із цим просить зобов?язати відповідачку принести їй публічне вибачення у Коломийському міському часописі (Дзеркало Коломиї) та в Косівській районній газеті, а також стягнути з відповідачки на її користь 100 тис. грн. моральної шкоди.

В судове засідання позивачка вдруге поспіль не з?явилася, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі до суду не подавала. Однак, в попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з наведених у позовній заяві підстав та просила їх задоволити в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з?явилася, подала до суду заяву, в якій просить в позові відмовити, а справу розглядати без її участі. І у судовому засіданні 16.12.2019 року позов не визнала та суду пояснила, що з позивачкою вона не розмовляла взагалі, в її адресу не висловлювалася і нічого вказаного у позові не казала. А у вказаному судовому засіданні лише сказала вголос фразу, що «він має відповідати за свої поступки».

У відповідності до вимог ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Суд звертає увагу, що 16.12.2019 року сторони дали свої пояснення по справі, а також за клопотанням сторони позивачки судом було допитано свідка, про що свідчить журнал судового засідання (а.с.28-32) та розписка і присяга свідка (а.с.26), і що, після дослідження письмових доказів у справі, з якими обидві сторони ознайомлені, дає суду підстави для ухвалення рішення по суті.

Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст.15-16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею ст. 297 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

А відповідно до частини першої ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно положень ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Разом із тим, Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вказано, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Як було встановлено судом, та стверджується позивачкою у її позовній заяві, спірну інформацію було поширено 13.08.2019 року в судовому засіданні при попередньому розгляді кримінального провадження № 347/760/17 по обвинуваченню чоловіка позивачки ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Зокрема, позивачка вказує у позові на те, що відповідачка в судовому засіданні, в присутності її чоловіка - ОСОБА_3 , його батьків - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , секретаря судового засідання, головуючої у справі судді та прокурора - безпідставно звинуватила її чоловіка у вчиненні ним тяжкого злочину, назвавши його «вбивцею, який вільно розгулює на волі», що, на її думку, принижує її честь, гідність та ділову репутацію, оскільки вона, є керівником ТзОВ «Стратегема консалтинг груп», в зв?язку із чим має широке коло соціальних зв?язків з різними людьми та клієнтами, що пов?язано із її бізнесом.

При цьому, у позовній заяві позивачка просила визнати дії відповідачки ОСОБА_2 неправомірними, стягнути з відповідачки на її користь 100 000 грн. моральної шкоди, а також зобов?язати відповідачку принести їй публічне вибачення у Коломийському міському часописі (Дзеркало Коломиї) та в Косівській районній газеті.

Проте, як передбачено п. 15 вищенаведеної Постанови Пленуму ВС України, - при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Як ствердила в судовому засіданні 16.12.2019 року позивачка, ОСОБА_2 постійно і всюди обзиває її чоловіка, називаючи вбивцею.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердив, що відповідачка в судовому засіданні 13.08.2019 року на нього кричала і говорила: «Вбив батька, за це не відповідає, не сидить, а у суді ніхто нічого доказати не може».

При цьому, 05.11.2019 року позивачка подала заяву про витребування від судді Крилюк М .І. аудіо-відеозапис судового засідання від 13.08.2019 року, який на її прохання їй виданий не був, і який слід вважати основним доказом при розгляді її позову. Однак доказів того, що вона дійсно зверталась із таким клопотанням до суду і їй у цьому було відмовлено (що б дало підстави суду для їх витребування) - суду не надала.

А згідно чинного цивільно-процесуального закону, обов`язок доказування і подання доказів лежить на сторонах, і суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи (ст. 81 ЦПК України). Тобто підставність позову позивачка має довести в суді, надавши для цього відповідні докази.

Таким чином, зважаючи на надані сторонами пояснення в судовому засіданні, яке відбулося 16.12.2019 року, а також долучені до матеріалів справи докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Водночас, при вирішенні вказаного позову, суд, взявши до уваги роз?яснення вказані у п.19 Постанови Пленуму ВС України від 27.02.2009 року (вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням), прийшов до переконання, що по-перше, відповідачка висловлювалась зовсім не в адресу позивачки, а по-друге, з огляду на пояснення сторін по справі та свідка, суд вважає, що висловлювання відповідачки в судовому засіданні 13.08.2019 року мало характер не фактичного твердження, а оціночного судження висловленого нею в стані обурення та невдоволення (яке в свою чергу не тягне за собою юридичної відповідальності), оскільки відповідачка ОСОБА_2 є потерпілою, після смерті батька, у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до ч.1 та 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Зважаючи на те, що підстав для задоволення позовних вимог в частині публічного вибачення - немає, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди також не підлягають для задоволення.

Враховуючи наведене на підставі ст.ст. 15, 16, 277 ЦК України, та керуючись ст.ст.12, 13, 263-265, 268 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.І. Гордій