Справа №333/1384/20
Провадження №2/333/1385/20
РІШЕННЯ

Іменем України

28 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючої - судді Варнавської Л.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Гешевої Ю.Л., Христової Н.К.,

представника позивача - адвоката Трачук Н.І.,

представника відповідача за довіреністю Демчук А.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Яценка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні прав власника шляхом скасування реєстрації та припинення права власності ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду 24.03.2020 р. з позовом до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні прав власника шляхом скасування реєстрації та припинення за ОСОБА_1 права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису 01 об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, літ А, адреса: АДРЕСА_1 . Посилається на таке. ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідчених договорів дарування, купівлі-продажу належить 18/25 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де збудовані два житлових будинки: літера А та Б. Співвласником 7/25 цього ж домоволодіння з 1996 р. був ОСОБА_3 (колишній чоловік ОСОБА_4 ), який без згоди іншого співвласника домоволодіння збудував на земельній ділянці самочинні споруди та намагався їх узаконити у судовому порядку. Рішенням Комунарського районного суду від 23.12.2008 р. у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права власності на самочинні споруди було відмовлено. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.07.2009 р. по справі №2-2173/09 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання права власності,зобов`язано ОП «ЗМБТІ» погасити право власності та визнано право власності на самочинно збудоване нерухоме майно: житлову прибудову літ.А 1-2, гараж літ Т, сарай літ.С, сарай літ. Ц, навіс літ.Ч та навіс літ Ш, виділено у окремий об`єкт нерухомості частину будинку та самочинні споруди і присвоєно окрему адресу. Зазначена справа слухалася без участі позивача, тому про існування цього рішення вона дізналась після набуття ним чинності, його реєстрації у ЗМБТІ і продажу. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 26.10.2010 р. її апеляційну скаргу було задоволено та рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.07.2009 р. по справі №2-2173/09 скасовано, закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_2 про визнання права власності на самовільно збудовані споруди: житлову прибудову літ.А 1-2, гараж літ.Т, сарай літ.С, Сарай літ.Ц, навіс літ Ч, навіс літ Ш. В іншій частині позову відмовлено. Тобто, ці споруди є самовільно збудованими, але в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутній запис про те, що зазначені споруди є самовільно збудовані. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2009 р. було зобов`язано відповідача ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_2 у здійсненні належних прав користувача земельною ділянкою і звільнити земельну ділянку площею 588 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самовільно збудованих нерухомих споруд. Рішення набуло чинності 11.02.2010 р. 28.05.2010 р. ОСОБА_8 продала житловий будинок ОСОБА_9 ; 25.09.2013 р. ОСОБА_9 продала будинок дочці ОСОБА_8 та дружині ОСОБА_3 - ОСОБА_1 ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25.09.2013 р. укладеного між нею та ОСОБА_9 належить житловий будинок літ А, хоча фактично їй належить 7/25 частин цього домоволодіння , бо рішення, за яким було проведено виділ 7/25 частин домоволодіння в окремий об`єкт нерухомості скасоване. Таким чином, за ОСОБА_1 на теперішній час зареєстровано право власності на об`єкт в цілому, як жилий будинок літ А, що унеможливлює реєстрацію її права власності на 18/25 частин домоволодіння, без скасування запису в державному реєстрі.

19.05.2017 р. вона звернулась до державного реєстратора з заявою про реєстрацію права власності та подала всі наявні в неї та зазначені вище судові рішення. 30.05.2017 р. державним реєстратором прийнято рішення про відмову у внесенні змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №354369975, яким відмовлено їй у внесенні запису про нерухоме майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у зв`язку з тим, що в реєстрі вже є запис про право власності на виділений об`єкт нерухомості.

Відмову у реєстрації позивач оскаржила до адміністративного суду. Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2017 р. її позов до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради задоволено, державного реєстратора зобов`язано повторно розглянути заяву позивача про реєстрацію права власності на частку домоволодіння. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2018 р. рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2017 р. змінено в частині правового обґрунтування, відповідача зобов`язано повторно розглянути заяву позивача та прийняти відповідне рішення. Позивач повторно звернулась в Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради з заявою про реєстрацію права власності. Рішенням державного реєстратора від 7 червня 2018 р. у задоволені заяви знову відмовлено.

В той же час співвласник домоволодіння ОСОБА_1 оскаржила в апеляційний суд постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2017 р., якою державного реєстратора зобов`язано повторно розглянути заяву позивача про реєстрацію права власності на частку домоволодіння. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2018 р. апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2017 р. скасовано, провадження у справі закрито; позивачеві роз`яснено, що питання щодо реєстрації майна та майнових прав можуть бути вирішені при вирішені спору про право на спірну частину домоволодіння, який підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Ухвалою суду від 26 березня 2020 р. відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті позову.

06.04.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від адвоката Шумейка І.П. який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 , згідно наданого відзиву, відповідач не визнає позовні вимоги, посилаючись на те, що у 2018-2019 роках у провадженні Комунарського районного суду міста Запоріжжя вже перебувала справа № 333/6450/18 з подібним предметом позову, в якій ОСОБА_1 виступала не відповідачем, а третьою особою. У згаданій справі, ОСОБА_2 просила суд, зокрема, зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, запис про право власності на житловий будинок літ. А за адресою: АДРЕСА_1 . В свою чергу, у даній справі ОСОБА_2 просить суд «усунути перешкоди у здійсненні... прав" власника нерухомого майна... шляхом скасування реєстрації та припинення за ОСОБА_1 , права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису 01 Об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, літ. А. Адреса: АДРЕСА_1 ». Таким чином, незважаючи на відмінності у складі учасників справи (у справі № 333/6450/18 ОСОБА_1 була третьою особою, а в даній справі - відповідачем), предмет та підстави позовів у справі № 333/6450/18 є тотожними. Більше того, в силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, які були встановлені судом у справі № 333/6450/18, мають преюдиційне значення для даної справи.

Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 11 січня 2019 року у справі № 333/6450/18 у задоволенні позову ОСОБА_2 до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, третя особа ОСОБА_1 , про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, - відмовлено. У справі № 333/6450/18 суд встановив, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 25 вересня 2013 року, ОСОБА_1 є власником житлового будинку літ. А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також суд зазначив, що діючим цивільним законодавством не передбачено захист права власності або інших речових прав виключно шляхом оскарження дій державного реєстратора. Суд також констатував, що вимоги щодо оцінки правочинів, на підставі яких вчинені оспорювані реєстраційні дії, позивачем не заявлено З тих підстав, враховуючи те. що дійсність правочину не спростована, а скасування реєстраційної дії без визнання недійсним правочину неможливо, суд відмовив у позові. Постановою Запорізького апеляційного суду від 16 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 11 січня 2019 року у справі № 333/6450/18 залишено без змін.

В своїй позовній заяві ОСОБА_2 знову просить суд про скасування реєстраційної дії та запису про державну реєстрацію, і при цьому жодних позовних вимог щодо правочину, на підставі якого ОСОБА_1 набула право власності, не заявляє.

Відповідно до ст.204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним

За вимогами ст.204 ЦК України, ч.1 ст.19 ЦПК України, та з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/6337/16 та преюдиційних обставин, встановлених у справі № 333/6450/18, не може бути задоволена позовна вимога про скасування реєстрації права власності та запису в реєстрі, якщо правочин, на підставі якого до реєстру внесено оспорюваний запис, є дійсним. Крім того, посилання позивача на перешкоди здійсненню позивачем права власності суперечать фактичним обставинам справи, оскільки позивач та відповідач є власниками різних об`єктів нерухомого майна: позивачу належить частка у праві спільної часткової власності, а саме - 18/25 частин домоволодіння, тоді як відповідачу належить інший об`єкт нерухомого майна, а саме - житловий будинок літ. А. Позивач не позбавлена можливості володіти, користуватися та розпоряджатися 18/25 частинами домоволодіння.

Що стосується посилань позивача на справу № 2-2173/09, то на момент вчинення щодо житлового будинку літ. А першого правочину (27.04.2010), рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 06.07.2009 було таким, що набрало законної сили, та на момент 27.04.2010 не було відкрито апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 . На момент вчинення першого правочину щодо житлового будинку літ. А. жодна зі сторін правочину не могли знати, що в майбутньому на рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 06.07.2009 буде подано апеляційну скаргу, та не могли на момент вчинення 27.04.2010 правочину знати, що 26.10.2010 це рішення суду буде скасовано. На момент укладення договору 27.04.2010, право власності на житловий будинок літ. А скасоване не було, під арештом чи іншим обтяженням будинок не перебував. Отже, сторони договору від 27.04.2010 не порушували вимог чинного законодавства. Скасування 26.10.2010 рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 06.07.2009 не тягне за собою скасування права власності на житловий будинок літ. А. оскільки на момент 26.10.2010 право власності належало вже іншій особі, а саме ОСОБА_8 , на підставі не рішення суду, а іншого правовстановлюючого документа - договору купівлі-продажу від 27.04.2010.

Як перший правочин щодо житлового будинку літ. А (а саме, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 договір від 27.04.2010), так і подальші правочини від 28.05.2010 та від 25.09.2013, за якими право власності на будинок переходило до інших власників, були вчинені з додержанням вимог законодавства та не визнавалися в судовому порядку недійсними. Тому позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні прав власника нерухомого майна шляхом скасування реєстрації та припинення права власності, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідач вважає, що позивачем було пропущено строк позовної давності, виходячи з наступного. Як вбачається з рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 07.12.2017 у справі № 333/10570/14-ц, ОСОБА_2 принаймні у 2014 році (дата надходження позову до суду - 25 грудня 2014 року) знала про наявність укладеного між ОСОБА_9 і ОСОБА_1 договору купівлі-продажу житлового будинку від 25 вересня 2013 року. В той час як у даній справі позовна заява надійшла до суду 24 березня 2020 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач ОСОБА_1 просить суд застосувати у справі № 333/1384/20 позовну давність.

Крім того відповідач ОСОБА_1 очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи. Загальний розмір витрати залежатиме від кількості судових засідань та обсягу наданих адвокатом послуг.

21.04.2020 р. до суду надійшов відзив представника відповідача Департаменту реєстраційних послуг, в якому він позов не визнав, пояснив, що ОСОБА_2 подавала до Департаменту реєстраційних послуг заяву, яка стосувалася саме реєстрації права власності на спірну нерухомість за нею, а заяви щодо скасування або припинення права власності за ОСОБА_1 не подавалися, що підтверджується рішенням про відмову у державній реєстрації. Аналіз фактичних обставин цієї справи дає підстави вважати, що оскаржуваним реєстраційним діям передує невирішений спір між його учасниками про право цивільне, зокрема про конкретну нерухомість. Згідно діючого законодавства реєстрація речових прав на нерухоме майно є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення прав на нерухомість. Реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів на підставі яких виникають, припиняються чи переходять права, зокрема на майно і полягають саме в офіційному визнанні державою цих фактів. Так у відповідності до законодавства державна реєстрація здійснюється за заявниць ким принципом на підставі поданих заявником документів. Закриваючи провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора прав на нерухоме майно про визнання протиправним та скасування рішення від 30.05.2017 р. апеляційний суд виходив із того, що цим позовом оскаржувалась відмова в проведенні державної реєстрації прав на домоволодіння , оскільки його частину було виділено в окремий об`єкт нерухомого майна, який зареєстрований в цілому за одним із співвласників домоволодіння, з чим не погоджується позивач. Зазначені обставини свідчать про наявність спору між співвласниками домоволодіння щодо розміру їх часток в спільній власності та наявності спору про право цивільне, у межах якого можуть бути розв`язані й питання, пов`язані з реєстрацією права власності на домоволодіння. Даний спір є майновим спором між співвласниками, а не адміністративно-правовим між Департаментом та позивачем. Вважають Департамент неналежним відповідачем, згідно з правовими висновками, викладеними в постановах Великої Палати ВС від 13.06.2018 р. №361/4307/16-ц належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

19.05.2017 р. ОСОБА_2 було подано заяву про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, яке складається з літ. А та Б за адресою : АДРЕСА_1 . Разом із заявою були подані договори дарування, купівлі-продажу та технічний паспорт на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 від 27.12.2007 р. Під час розгляду поданих документів, державним реєстратором було встановлено, що відповідно до вищезазначених договорів до позивача ОСОБА_2 переходить право власності на частину домоволодіння, що складається з житлових будинків літ. А та літ. Б. Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав та Реєстру прав власності за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано право власності одночасно на житловий будинок літ. А та домоволодіння. А саме 02.12.2008 р. зареєстровано за позивачем 18/25 домоволодіння, яке складалося з літ А та літ Б. Після чого у відповідності до даних державного реєстру було зареєстровано житловий будинок літ. А, як окремий об`єкт, який на даний момент належить іншому право набувачу у цілому на підставі цивільно-правового договору. У зв`язку з державною реєстрацією літ А, як окремого житлового будинку на іншого право набувача у цілому спільна часткова власність щодо літ.А є припиненою, тож державна реєстрація 18/25 за позивачем щодо домоволодіння, яке складається з літ. А та Б на підставі поданих документів, а саме цивільно-правових договорів від 2008 р. (літ.А було виділено у окремий об`єкт у 2010 році на підставі рішення суду від 2009 р. після реєстрації 18/25 за позивачем у відповідності до договорів) є неможливою у відповідності до діючого цивільного законодавства. На 2008 р. домоволодіння належало на праві спільної часткової власності позивачеві та ОСОБА_3 . У зв`язку з припиненням спільної часткової власності на домоволодіння та набуттям права власності на виділене майно (літ А) ОСОБА_3 у відповідності до ст. 364 ЦК припинилась і спільна часткова власність за позивачем. Домоволодіння, яке складається з літ.А та Б вже припинило своє існування, як і спільна часткова власність, але позивач подає документи на реєстрацію спільної частковою власності на вищезазначені літери, тому неможливо встановити на який об`єкт нерухомого майна у позивача виникає право власності.

01.06.2018 р. позивач втретє подала заяву із документами на державну реєстрацію права власності, але на будинок, а не домоволодіння. Розглянувши вищезазначену заяву державним реєстратором, було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав у зв`язку з тим, що наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Заявником разом із заявою про державну реєстрацію права власності подано наступні документи: договір дарування частки будинковолодіння №668 від 30.01.2008р.; договір купівлі-продажу частки будинковолодіння №687 від 31.01.2008р.; договір дарування №3213 від 29.10.2008р.; технічний паспорт, відповідно до яких заявнику належить 18/25 часток домоволодіння, яке складається з літ. А та літ. Б. Але в поданій заяві заявник просить зареєструвати житловий будинок. Тож існують суперечності між наданими документами та заявленими правами.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явилась, її інтереси представляла адвокат Трачук Н.І., яка підтримала позовні вимоги, просила суд усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 , прав власника нерухомого майна, шляхом скасування реєстрації та припинення за ОСОБА_1 , права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису 01 Об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, літ.А, об`єкт житлової нерухомості: Опис об`єкта: Загальна площа (кв.м): 106.1, житлова площа (кв.м): 70, Опис літ.А - житловий будинок, житловою пл.70,0 кв.м., стіни глинобитні; літ.А1-2-житлова прибудова, стіни 24% дерево+тес, 58% цегла, 68% цегла; козирок до А1; літ.С-сарай; літ.Т-гараж; оглядова яма; літ У, Ч, Ш - навіси; літ. Ц - сарай; № I, II -замощення; № 9, 5 - паркан; № 4, 2 - водопровід; № 3, 6 - ворота; № 7-хвіртки; № 8-яма зливна, адреса: АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідачів на понесені судові витрати.

Представник Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Демчук А.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_1 просила відмовити у задоволенні позовних вимог, надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Крім того просила суд стягнути з позивача на її користь витрати понесені нею на професійну правничу допомогу у розмірі 3900 грн.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до таких висновків.

Наданими сторонами доказами встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

На підставі нотаріально посвідчених договору дарування частки домоволодіння від 30 січня 2008 р. (а.с. 14), договору купівлі-продажу частки будинковолодіння від 31 січня 2008 р. (а.с. 16), договору дарування від 29 жовтня 2008 р. (а.с. 17), ОСОБА_2 є власником 18/25 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно нотаріально посвідченому договору купівлі-продажу від 25 вересня 2013 р. ОСОБА_1 є власником житлового будинку літ. А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. ) Право власності ОСОБА_1 на вказане майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 25 вересня 2013 р. (а.с. 11)

19 травня 2017 р. позивач ОСОБА_2 звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради із заявою про проведення державної реєстрації права власності на частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 30 травня 2017 р. ОСОБА_2 відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 37)

В рішенні державного реєстратора від 30 травня 2017 р. вказано, що заявником подані правовстановлюючі документи від 2008 р., в яких зазначено, що об`єктом права було домоволодіння, яке складалось з двох житлових будинків літ. А та літ. Б. Згідно документів заявник є власником частини домоволодіння. Але згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно існують зареєстровані права на домоволодіння та на виділений в окремий об`єкт нерухомого майна житловий будинок літ. А, який входив до складу домоволодіння. Частину домоволодіння було виділено в окремий об`єкт нерухомого майна - житловий будинок літ. А і зареєстровано в цілому за одним з співвласників домоволодіння. Оскільки на підставі поданих документів встановити об`єкт нерухомого майна неможливо, у державній реєстрації права власності на житловий будинок відмовлено.

Рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно від 30 травня 2017 р. ОСОБА_2 оскаржила в адміністративний суд. Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2017 р. позов ОСОБА_2 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 30 травня 2017 р. про відмову у державній реєстрації прав задоволено; вказане рішення державного реєстратора скасовано; державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_2 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду. (а.с. 38-42)

18 грудня 2017 р. ОСОБА_2 звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради із заявою про проведення державної реєстрації права власності на частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 22 грудня 2017 р. ОСОБА_2 відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 56)

В рішенні державного реєстратора від 18 грудня 2018 р. вказано, що провести державну реєстрацію права власності на частину домоволодіння можливо лише після приведення записів Державного реєстру прав у відповідність до вищезазначених судових рішень, а саме скасування запису відносно житлового будинку літ. А.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2018 р. постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2017 р. змінено в частині обґрунтування висновків суду та абзац другий резолютивної частини постанови викладено в наступній редакції: «Зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Білай Олену Павлівну повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 19.05.2017 року та прийняти відповідне рішення.», в іншій частині постанову залишено без змін. (а.с. 43-48)

1 червня 2018 р. ОСОБА_2 звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради із заявою про проведення державної реєстрації права власності на частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 7 червня 2018 р. ОСОБА_2 відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 56)

В рішенні державного реєстратора від 7 червня 2018 р. вказано, що провести державну реєстрацію права власності на частину домоволодіння на підставі наданих документів неможливо, рекомендується привести 18/25 часток домоволодіння (належить ОСОБА_2 ) в окрему одиницю житлового будинку.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2018 р. за апеляційною скаргою ОСОБА_1 постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2017 р. та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2018 р. скасовано, провадження у справі закрито; ОСОБА_2 роз`яснено, що питання щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій можуть бути вирішені при вирішенні спору про право на спірну частину домоволодіння, який підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. (а.с. 49-55)

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2018 р. встановлено такі обставини справи, які відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , складається з двох житлових будинків: літ. «А» та «Б».

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2008 року по справі №2-2575/2008, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 24 березня 2009 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права власності на самочинні споруди було відмовлено.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.07.2009 року по справі №2-2173/09 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання права власності, зобов`язано ОП «ЗМБТІ» погасити право власності та визнано право власності на самочинно збудоване нерухоме майно: житлову прибудову літ. А1-2, гараж літ. Т, сарай літ. С, сарай літ. Ц, навіс літ. Ч та навіс літ. Ш, виділено у окремий об`єкт нерухомості частину будинку та самочинні споруди і присвоєно окрему адресу.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2010 року було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 , рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.07.2009 року по справі № 2-2173/09 скасовано, закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_2 про визнання права власності на самовільно збудовані споруди: житлову прибудову літ. А1-2, гараж літ. Т, сарай літ. С, сарай літ. Ц, навіс літ. Ч, навіс літ. Ш. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2009 року було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , зобов`язано відповідача - ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_2 у здійсненні належних прав користувача земельною ділянкою і звільнити земельну ділянку площею 588 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самовільно збудованих нерухомих споруд: житлова прибудова літ. А1, мансарда літ. мс, сарай літ. Ц, сарай літ. С, гараж літ. Т, усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 588 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самовільно збудованих нерухомих споруд: житлова прибудова літ. А1, мансарда літ. мс, сарай літ. Ц, сарай літ. С, гараж літ. Т. Рішення набуло чинності 11 лютого 2010 року.

28 травня 2010 року ОСОБА_8 продала жилий будинок ОСОБА_9 .

25 вересня 2013 року ОСОБА_9 продала будинок дочці ОСОБА_8 та дружині ОСОБА_3 - ОСОБА_1 .

За ОСОБА_1 на теперішній час зареєстровано право власності на жилий будинок літ. А в цілому.

Враховуючи те, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на жилий будинок літ. А домоволодіння АДРЕСА_1 в цілому, а також те, що позивачем заявлено вимогу про реєстрацію права власності на частину домоволодіння АДРЕСА_1 суд апеляційної інстанції вважає, що у справі, що розглядається існує спір про право цивільне, у межах якого можуть бути розв`язані й питання, пов`язані з реєстрацією права власності на спірну частину будинку.

Закриваючи провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора прав на нерухоме майно про визнання протиправним та скасування рішення від 30 травня 2017 р., апеляційний суд виходив з того, що цим позовом оскаржувалась відмова в проведені державної реєстрації прав на домоволодіння, оскільки його частину було виділено в окремий об`єкт нерухомого майна, який зареєстрований в цілому за одним із співвласників домоволодіння, з чим не погоджується позивач. Зазначені обставини свідчать про наявність спору між співвласниками домоволодіння щодо розміру їх часток в спільній власності та наявності спору про право цивільне, у межах якого можуть бути розв`язані й питання, пов`язані з реєстрацією права власності на домоволодіння.

Норми права, якими керувався суд.

Статтею 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, власник не зобов`язаний у кожному випадку доводити іншим особам правомірність набуття права власності на належне йому майно.

Cтаттею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено поняття державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі документів, зазначених у статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Державна реєстрація не є способом набуття права власності, а лише становить засіб підтвердження фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Незважаючи на те, що між співвласниками спірного домобудування дійсно виник спір про право, позивач предметом позову зазначає не спір про майно, а вимоги немайнового характеру про оскарження реєстраційних дій державного реєстратора.

Відповідно до положень глави 29 ЦК України способами захисту права власності є витребування майна із чужого незаконного володіння; витребування майна від добросовісного набувача; усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном; визнання права власності; визнання незаконним правового акта, що порушує право власності; відшкодування шкоди, завданої власникові земельної ділянки, житлового будинку, інших будівель у зв`язку із зниженням їх цінності.

Таким чином, діючим цивільним законодавством не передбачено захист права власності або інших речових прав виключно шляхом оскарження дій державного реєстратора.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 р. у справі №826/6337/16, визначено, що розгляд та вирішення позовних вимог про скасування реєстраційних дій, які є лише засвідченням факту відчуження, переходу або набуття певних майнових прав, вчинених щодо об`єкту нерухомості, без надання оцінки правочинам, на підставі яких вчинені такі дії, не дасть змогу належно захистити порушене, на думку позивача, майнове право, оскільки не вплине на чинність таких правочинів.

Позивачем заявлено вимоги про усунення перешкод шляхом скасування реєстрації та припинення права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, запис про право власності на житловий будинок літ. А за адресою: АДРЕСА_1 , поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності на 7/25 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Однак вимоги щодо оцінки правочинів, на підставі яких вчинені оспорюванні реєстраційні дії, позивачем не заявлено, що позбавляє суд можливості захистити майнові права позивача у разі їх порушення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З наведених підстав суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Відповідачем ОСОБА_1 до заяви надано договір про надання правничої допомоги від 03.04.2020 року, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Гладкий, Яценко та партнери», розділом 4 якого визначено порядок оплати послуг, п. 4.1 зазначена вартість послуг:складання відзиву - 1500 грн., підготовка та участь в одному судовому засіданні в Комунарському районному суді м. Запоріжжя (а.с.57). Згідно акту виконаних робіт № 462 від 06.04.2020 року (а.с.82), №473 від 27.04.2020 р., №000076 від 08.09.2020 р. (а.с.184) та квитанції про сплату ОСОБА_1 оплатила Адвокатському об`єднанню «Гладкий, Яценко та партнери» суму 3900 грн.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката співмірний із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача.

Позов ОСОБА_2 залишений без задоволення, тому витрати, пов`язані з наданням відповідачу правничої допомоги у розмірі 3900 грн. підлягають стягненню з позивача.

Керуючись ст. 263-265, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_2 до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні прав власника шляхом скасування реєстрації та припинення права власності - відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3900 (три тисячі дев`ятсот) грн.

Рішення може бути оскаржено в Запорізький апеляційний суд через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повний текст судового рішення складено 02 листопада 2020 р.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Л.О. Варнавська