Справа №487/3247/19
Провадження №2/487/222/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2020 Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання Рурич І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу №487/3247/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від заборгованості по аліментам,-

за участю відповідача ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

26.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам у розмірі 45739,83 грн., що стягуються на утримання сина ОСОБА_5 25.06.2007 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 20.11.2012 року у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно починаючи з 03.10.2012 року та до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 20.11.2012 року, з нього стягнуті аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно починаючи з 03.10.2012 року та до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На виконання зазначеного рішення суду 03.12.2012 року було видано виконавчий лист. Починаючи з 2012 року він добровільно надавав відповідачу грошові кошти на утримання сина. Виконавчий лист на примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів було пред`явлено відповідачем до Заводського відділу ДВС м.Миколаїв лише 11.08.2016 року. За розрахунком державного виконавця загальна заборгованість по аліментам за виконавчим листом за період з 2012 року по 2019 рік становить 45739,83грн.

Крім того позивач зазначав, що 06.11.2009 він зареєстрував шлюб зі ОСОБА_6 . Від шлюбу вони мають дітей: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дружина і діти знаходяться на повному його утриманні. Діти хворіють, що потребує значних матеріальних витрат. Крім того на його утриманні перебуває батько ОСОБА_9 , який також з березня 2019 року проходив курс лікування. Крім того, зазначав, що у 2008 році він втратив роботу, працевлаштувався лише в січні 2016, та на теперішній час отримує мінімальну заробітну плату, якої ледь вистачає на проживання.

Посилаючись на викладені обставини просив про задоволення позовних вимог.

Ухвалою суду від 17.05.2019 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву в якій просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те що потребує матеріальної допомоги, оскільки син ОСОБА_5 часто хворіє, на лікування витрачається велика кількість грошей, вона отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідно до ст. 263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Так, у судовому засіданні встановлено, що, рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 20.11.2012 року, з ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання дитини сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно починаючи з 03.10.2012 року та до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Постановою державного виконавця Заводського відділу ДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області від 11.08.2016 року було відкрито виконавче провадження (ВП №51919710) з примусового виконання виконавчого листа по справі №2/1412/5088/12 виданого Заводським районним судом м.Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 2007 року народження.

Відповідно довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 06.11.2019 , наданого представником позивача в період розгляду справи, за період з 10.2012 по 10.2019 існує заборгованість із сплати аліментів яка станом на 31.10.2019 складає 25321,42 грн.

Встановлено, що визнаючи в цілому свій обов`язок по сплати аліментів, ОСОБА_1 як підставу для звільнення його від сплати аліментів зазначає тривалість звернення відповідача із виконавчим листом до виконавчої служби, а саме у серпні 2016 року.

Такі посилання позивача суд не може прийняти до уваги, оскільки вони протирічять вимогам ч.1 ст. 195 СК України , та крім того ч.3 ст.197 Сімейного кодексу України ( звільнення платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти) як підстава звільнення від сплати заборгованості по аліментах, була виключена на підставі Закону №1404-VIII від 02.06.2016р.

Доводи позивача про те, що він добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання дитини за період з 2012 по 2016 рік, суд не приймає до уваги, оскільки надання такої допомоги є його правом, як платника аліментів, та не звільняє від обов`язку по сплаті аліментів. Сплачені суми аліментів, можуть бути зараховані в рахунок погашення заборгованості по аліментам за заявою позивача або за домовленістю між ним і відповідачем. Однак позивач не скористався своїм правом щодо оскарження дій державного виконавця з приводу нарахування заборгованості.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 166 та ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей .

Вирішуючи вимоги позивача про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, суд виходить з положень ч.2 ст.197 СК України, згідно яких за позовом платника аліментів, суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає.

Дійсно, вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, якіможуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Посилання позивача на звільнення від заборгованості по аліментам з причин наявності на утриманні двох неповнолітні дітей, які в період з 2011 року по 2019 рік потребували постійного лікування, дружини, та непрацездатного батька, який також проходив курс лікування у 2019 році , суд вважає, що також не дають підстав для звільнення від заборгованості, оскільки СК України не пов`язує звільнення боржника від сплати заборгованості за аліментами у разі знаходження у нього на утриманні інших осіб.

Так, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 192 СК України).

Позивач мав можливість скористатися своїм правом звернувшись з позовом про зменшення розміру аліментів, в зв`язку зі зміною сімейного стану платника аліментів.

Відсутність постійного місця роботи, та отримання на теперішній час мінімальної заробітної плати, на що посилається позивач як на підставу звільнення від сплати заборгованості, не можна вважати поважною причиною неналежного виконання обов`язків по сплаті аліментів.

До того ж тяжкий матеріальний стан платника аліментів може бути підставою для відстрочення або розстрочення сплати заборгованості за аліментами, проте таких вимог позивачем не було заявлено.

Отже, зазначені позивачем у позовній заяві доводи - не можуть розцінюватись судом як обставина, що мають істотне значення, тому підстав для задоволення позовних вимог суд не находить.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору на користь позивача не відшкодовуються.

Керуючись вимогами ст.ст. 13,81,141, 259, 263-265, 279, 352, 354-355 ЦПК України , суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ) про звільнення від заборгованості по аліментам - відмовити.

Рішення набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина