Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7580/20 Головуючий у 1-й інст. В. П. Маслак
Категорія 16 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Миніч Т.І.,

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.,

з участю представника позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 09 вересня 2020 року, постановлену під головуванням судді Маслак В.П.

у цивільній справі №296/7580/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом. Просила зобов`язати відповідачів знести ганок, що самочинно прибудований до стіни квартири АДРЕСА_1 із габаритними розмірами 1,8 х 3,17 м. та розташований в межах земельної ділянки № НОМЕР_1 .

Одночасно із позовом ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони відповідачам, а також будь-яким іншим особам за вказівкою, дорученням Андросюка В.А., ОСОБА_3 здійснювати будівельні роботи на території земельної ділянки спільного користування співвласників будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Необхідність такого забезпечення обґрунтовувала тим, що відповідачі у серпні 2020 року без будь-якого погодження з іншими співвласниками будинку АДРЕСА_2 здійснили самочинне будівництво у вигляді ганку. Самочинно побудований ганок знаходиться в межах земельної ділянки, що була виділена рішенням суду у спільне користування співвласників будинку з метою проїзду до внутрішнього двору. У результаті незаконної прибудови грубо порушуються права не тільки позивача, а й інших співвласників будинку. Вважає, що і на сьогоднішній день відповідачі не позбавлені можливості і надалі продовжувати незаконне самочинне будівництво на земельній ділянці. Тому вважала, що незабезпечення позову може призвести до створення відповідачами нових об`єктів самочинного будівництва на спільній земельній ділянці співвласників будинку АДРЕСА_2 .

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 09 вересня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.

У поданій через свого представника ОСОБА_4 апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити. На думку апелянта, ухвала суду першої інстанції незаконна та необґрунтована, ухвалена судом з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Апелянт вважає, що надала достатню кількість доказів, що свідчать про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, а саме: висновок експерта яким встановлено факт самочинного будівництва на спільній земельній ділянці та звуження у зв`язку з цим проїзду до спільного двору будинку, рішення суду про встановлення порядку користування земельною ділянкою, фотокартки самочинного будівництва, звернення до Управління ДАБК, яке залишилося без реагування тощо. Вважає, що відповідачі здійснили самочинне будівництво ганку без жодної дозвільної технічної документації та звернення до компетентних органів державної влади, і очевидно, у разі здійснення нового самочинного будівництва попередньо отримувати дозвільну документацію не будуть.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18,153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Відповідно до положень ст.ст.149, 150 ЦПК забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову мають бути сумірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

В даному випадку відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції правильно виходив із того, що особа, яка звернулася з такою заявою, не навела достатніх правових підстав для забезпечення позову. Під час розгляду питання про забезпечення позову, суд взяв до уваги відсутність належних доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення даного позову.

Судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок, що заборона відповідачам чи будь-яким іншим особам здійснювати будівельні роботи на території земельної ділянки спільного користування до вирішення спору по суті призведе до обмеження прав відповідачів за наявності відповідної дозвільної технічної документації. Крім того, запропонований вид забезпечення позову виходить за межі заявлених в цій справі вимог.

За наведених обставин ухвала суду першої інстанції постановлена із дотриманням норм процесуального законодавства та підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.259,268,367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 09 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 28.10.2020 року.