Справа № 216/1910/17
Провадження № 2/216/273/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Онопченка Ю.В.,

за участю: секретаря судового засідання Авшаряна С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, -

в с т а н о в и в:

24 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу.

Позовна заява мотивована тим, що позивач з відповідачем перебував в довірливих відносинах, та 21 січня 2011 року передав у борг йому грошові кошти в сумі 45000 грн. на закупівлю матеріалів, які відповідач зобов`язався повернути до 31 березня 2011 року у Довгинцівському районі. Відповідач стверджував, що він є власником автомобіля «ВАЗ 2110», державний номерний знак НОМЕР_1 , тому у розписці вказав, що вразі неповернення вказаної суми грошових коштів, передасть позивачу у власність автомобіль в рахунок погашення боргу. Після цього, 17 грудня 2011 року відповідач передав позивачу автомобіль «ВАЗ 2110», державний номерний знак НОМЕР_1 , в рахунок погашення боргу. Згодом, позивач передав вказаний автомобіль в оренду ОСОБА_3 , який користувався ним три роки. Однак, договір купівлі-продажу автомобіля належним чином оформлений не був ні на ім`я позивача, ні на ім`я ОСОБА_3

28 травня 2015 року автомобіль «ВАЗ 2110», державний номерний знак НОМЕР_1 , був затриманий працівниками ДАІ, як такий, що знаходився під забороною банку для розшуку та затримання. ОСОБА_3 звернувся до позивача з позовом про стягнення коштів в розмірі 45000 грн. за продаж автомобіля «ВАЗ 2110», державний номерний знак НОМЕР_1 , який рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.01.2017 був залишений без задоволення.

Позивач вважає, що відповідач ввів його в оману, він не став власником автомобіля «ВАЗ 2110», державний номерний знак НОМЕР_1 , та йому не було повернено грошові кошти в розмірі 45000 грн., тому просить стягнути вказану суму боргу, оскільки на його звернення щодо добровільного виконання зобов`язання відповідач не відповідає.

Строк позовної давності позивачем порушено не було, оскільки частину зобов`язання за розпискою відповідачем було виконано, зокрема надано позивачу автомобіль, який не був оформлений на нього. Посилаючись на вищевикладені обставини просить суд задовольнити позов.

Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача ОСОБА_4 надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, представник відповідача ОСОБА_5 надав суду заяву про застосування строку позовної давності, оскільки відповідно до розписки позивач отримав грошові кошти в борг і зобов`язався повернути їх до 31 березня 2011 року, та станом на час звернення позивача до суду з позовом строк позовної давності закінчився, тому просить суд відмовити в позові.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що згідно розписки від 24.01.2011 ОСОБА_2 одержав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 45000 грн., та зобов`язався повернути до 31.03.2011, а у випадку не повернення грошових коштів, зобов`язався віддати належний йому на праві власності автомобіль «ВАЗ 2110», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.8).

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до постанови Верховного суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.01.2017, яке набрало законної сили 14.03.2017, позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів залишити без задоволення. Рішенням суду встановлено, що ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_3 автомобіль «ВАЗ 2110», державний номерний знак НОМЕР_1 , на підставі розписки написаної у присутності свідків, та отримав грошові кошти в розмірі 45000 грн., однак судом не встановлено правових підстав для стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням ним взятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами договором купівлі-продажу автомобіля (а.с.99-101).

Згідно вимог ч.ч. 4, 5 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Положеннями статті 256 ЦК України визначено поняття позовної давності як строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статей 257-258 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється в три роки.

Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч. 2 ст. 264 ЦК України).

Представником відповідача заявлено клопотання про застосування строку позовної давності та відмову в позові з цих підстав.

Нормами ч.ч. 3, 4, 5 статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно розписки, відповідач зобов`язався повернути позивачу суму боргу до 31.03.2011, до суду позивач звернувся з позовом за захистом свого права 24.04.2017, однак рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.01.2017 встановлено, що у ОСОБА_1 перебував у користуванні автомобіль «ВАЗ 2110», державний номерний знак НОМЕР_1 , який у подальшому він передав у користування ОСОБА_3 строком до 28.05.2015, що на думку суду свідчить про переривання строку позовної давності в розумінні статті 264 ЦК України, та відсутності підстав для відмови в позові.

Беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є правомірними, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 640 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 5-8, 10, 11, 12, 13, 264-265 ЦПК України, ст.ст. 257-258, 256, 264, 267, 1046, 1049 ЦК України, суд -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 45000 грн. (сорок п`ять тисяч гривень).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні в 30-денний строк з дня отримання копії рішення.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: ОСОБА_2 ,місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Ю.В.Онопченко