ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 грудня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/3359/20

Головуючий у першій інстанції Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1177/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

із секретарем Зіньковець О.О.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Коваленко Володимир Васильович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 07 серпня 2020 року (місце ухвалення м. Чернігів, дата складання повного рішення 07.08.2020) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на частку в спільному майні,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року адвокат ОСОБА_1 Хайтов П.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на частку в спільному майні. В обгрунтування позову посилався на те, що позивач з ОСОБА_4 проживала спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1989 року по 26.11.2001 року та з 23.07.2018 по 20.11.2019.

26.11.2001 між позивачем та ОСОБА_4 було укладено шлюб, який розірвано рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23.07.2018 (справа № 751/581/18). Позивач посилається, що вказаний шлюб було розірвано з метою отримання субсидії, та в позовній заяві про розірвання шлюбу чоловік вказував, що сторони не проживають однією сім`єю з 2014 року, пояснюючи це тим, що позовну заяву складав юрист, який пояснив, що для розірвання шлюбу та отримання субсидії потрібно вказати, що сторони начеб-то давно вже не проживають однією сім`єю.

В період без реєстрації шлюбу сторони проживали в одній оселі за адресою: АДРЕСА_1 , спільно вели всі фінансові та господарські справи, мали спільний бюджет, спільно проводили вільний час, тощо. Після реєстрації шлюбу теж проживали за вказаною адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, за ритуальні послуги сплачувала позивач, та вона повідомила відповідачів про смерть їх батька.

У позові посилається, що за своє життя ОСОБА_4 часто хворів, тому вона піклувалась про нього, купувала ліки, провідувала у лікарні, доглядала за ним до самої смерті.

Встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно для визнання права власності на 1/2 частину сумісно нажитого майна.

Зазначає, що все майно було придбано під час шлюбу, а саме земельна ділянка в НОМЕР_1 році на якій є побудований, але не зареєстрований садовий будинок, автомобіль з причепом в 2005 році, човен з підвісним мотором, гараж у гаражному кооперативі, багато рухомого майна (меблі, побутова техніка тощо), крім того 29.10.1996 померлий чоловік отримав у власність квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Проте, доньки від попереднього шлюбу ОСОБА_4 позабирали ключі від дачі, квартири, гаражу, заволоділи легковим автомобілем та причіпом до нього, човном з підвісним мотором. На даний час позивачка не в змозі забрати навіть особисті речі. Крім того, у квартирі та у дачному будинку залишилось багато коштовних речей (меблі, побутова техніка тощо). Врегулювати дане питання мирним шляхом виявилося неможливим.

Позивач зазначає, що звернення до суду із вимогою щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, обумовлено необхідністю подальшого здійснення позивачем майнових прав та охоронюваних законом інтересів, оскільки, на цей час ОСОБА_1 обмежена у здійсненні права спільної сумісної власності.

У позові, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просить встановити юридичний факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у періоди з 1989 року по 26.11.2001 та з 23.07.2018 по 20.11.2019 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину сумісного нажитого з ОСОБА_4 майна а саме:

1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ;

1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0581, що розташована на території Киїнської сільської ради, садівниче товариство «Якір» (ділянка № НОМЕР_2 );

1/2 частину будівельних матеріалів, які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :04:000:0581, що розташована на території Киїнської сільської ради, садівниче товариство «Якір» (ділянка № НОМЕР_2 );

1/2 частину автомобілю ВАЗ 210990, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , з причепом (місце знаходження майна: АДРЕСА_3 , так як даний автомобіль з причепом, на даний час, перебуває у незаконному користуванні Відповідача 1);

1/2 частину судна НІГ-0416-К (судно нетипове веслове прогулянкове), що знаходиться за адресою: Киїнська сільська рада, садівниче товариство «Якір»;

1/2 частину човнового мотору HONDA BF 5 A4 SU НОМЕР_4 , що знаходиться за адресою: Киїнська сільська рада, садівниче товариство «Якір».

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.08.2020 позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на:

- 1/2 частку земельної ділянки № НОМЕР_2 з кадастровим номером :04:000:0581, розташовану в садівничому товаристві «Якір» Киїнської сільської ради;

- 1/2 частку будівельних матеріалів і обладнання, з яких побудовано дачний будинок, розташований на земельній ділянці АДРЕСА_4 з кадастровим номером :04:000:0581 на території садівничого товариства «Якір» Киїнської сільської ради;

- 1/2 частку автомобіля ВАЗ , 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_3 . У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду обгрунтовано тим, що в період з 1989 року по 26.11.2001 включно діяв Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який не визнавав інститут спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а також правовий режим спільної сумісної власності на майно, придбане чоловіком або жінкою у незареєстрованому шлюбі, що не тягне за собою юридичних наслідків і не породжує у позивача виникнення права спільної сумісної власності на придбане під час спільного проживання майно, що є безумовною підставою для відмови в задоволені цієї вимоги. Факт спільного проживання позивача з ОСОБА_4 однією сім`єю після розірвання шлюбу в період з 23.07.2018 по 20.11.2019 не недоведено належними доказами.

Щодо визнання за позивачем частини сумісно нажитого майна судом зазначено, що позивач ОСОБА_4 до шлюбу отримав у власність квартиру АДРЕСА_2 , разом з тим, у період шлюбу з позивачем отримав у власність земельну ділянку № НОМЕР_2 площею з кадастровим номером :04:000:0581, розташовану на території садівничого товариства «Якір» Киїнської сіської ради, та придбав у власність автомобіль ВАЗ 210990, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Отже, земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя, що є підставою для визнання за позивачем права власності на 1/2 її частку, та за позивачем визнано право власності й на 1/2 частку будівельних матеріалів і обладнання, з яких побудовано придбаний колишнім подружжям у період шлюбу дачний будинок АДРЕСА_4 , також, позивач має право власності на 1/2 придбаного під час шлюбу автомобілю. Разом з тим, доказів придбання позивачем або ОСОБА_4 у період шлюбу чи поза шлюбом причепу, нетипового веслового прогулянкового судна НІГ-0416-К та човнового двигуна HONDA BF 5 A4 SU НОМЕР_4 позивачем не надано, на підставі чого судом відмовлено в цій частині позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.08.2020 у частині визнання за позивачкою ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки № НОМЕР_2 з кадастровим номером :04:000:0581, розташовану в садівничому товаристві «Якір» Киїнської сільської ради; 1/2 частку будівельних матеріалів і обладнання, з яких побудовано дачний будинок, розташований на земельній ділянці АДРЕСА_4 з кадастровим номером :04:000:0581 на території садівничого товариства «Якір» Киїнської сільської ради; 1/2 частку автомобіля ВАЗ , 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_3 скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних вимог відмовити, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 2522, 40 грн.

За доводами скарги оскаржуване рішення суду постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права; неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; а також таким, що не відповідає доказам зібраним по справі і вимогам закону.

В обґрунтування незаконності оскаржуваного рішення суду заявник посилається на порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону, а саме під час відкриття провадження не встановлено ціну позову (вартість майна) з якої необхідно обрахувати судовий збір, та позивачем при поданні позову (одна з вимог) про визнання 1/2 частини права власності на майно, про які позивач просить визначити у рішенні, не зазначено і не надано жодних доказів, що підтверджують вказані обставини. Крім того, позивачем до позовної заяви додано документ про сплату судового збору лише за одну вимогу, проте ціна позову позивачем взагалі не зазначена.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, про те, що спірна земельна ділянка, будівельні матеріали, автомобіль - є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки сторони придбали їх під час перебування у шлюбі, а тому частки кожної з них є рівними.

Заявник посилається, що земельна ділянка № НОМЕР_2 , розташована в садівничому товаристві «Якір» Киїнської сільської ради, у порядку приватизації була передана у власність ОСОБА_4 15.07.2005, тому режим спільного сумісного майна подружжя на цю земельну ділянку не поширюється. Вказані висновки викладені у Постанові КЦС ВС від 24.04.2020 у справі № 622/999/16-ц (61-1260св19). Суд першої інстанції не мав підстав для визнання за позивачем права власності на 1/2 частку спірної земельної ділянки.

Не обґрунтованим та не підтвердженим є висновок суду в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частку будівельних матеріалів і обладнання, а також щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку спірного автомобіля ВАЗ 210990. Заявник зазначає, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи і одностороннє взяв за основу лише письмову інформацію по даному автомобілю, викладену в листі РСЦ ГСЦ МВС в Чернігівській області від 28.07.2020, та не дослідивши фактичну першу реєстрацію спірного автомобіля 11.01.2006. Крім того, заявник посилається на те, що спірний автомобіль було придбано ОСОБА_4 за кошти від продажу належної йому на праві власності 2/5 долі житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_5 . Тобто, на протязі 3-х років після дня відчуження своєї частки вищевказаного домоволодіння, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з позивачкою ОСОБА_4 придбав собі у власність оспорюваний автомобіль, але за кошти, які належали йому особисто.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.08.2020 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частку нетипового веслового прогулянкового судна НІГ-0416-К та 1/2 частку човнового двигуна HONDA BF 5 А4 SU НОМЕР_4 , та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання права власності на 1/2 частку нетипового веслового прогулянкового судна НІГ-0416-К та 1/2 частку човнового двигуна HONDA BF 5 А4 SUNH282 НОМЕР_6 . В іншій частині залишити рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.08.2020 без змін.

Посилається, що рішення суду першої інстанції незаконним в частині відмови в задоволенні позовних вимог стосовно визнання права власності на 1/2 нетипового веслового прогулянкового судна НІГ-0416-К та човнового двигуна HONDA BF 5 А4 SU НОМЕР_4 . Посилається на те, що після отримання рішення 10.08.2020 ОСОБА_1 випадково, в пустій папці було знайдено документи, які підтверджують факт придбання під час шлюбу нетипового веслового прогулянкового судна та човнового двигуна, а саме видаткову накладну на човновий двигун від 12.03.2009, гарантійний талон на човновий двигун від 12.03.2009, судновий білет № НОМЕР_7 на нетипове веслове судно та свідоцтво про придатність судна до плавання. Зазначає, що про наявність даних документів їй було раніше не відомо, тому не мала змоги надати їх суду першої інстанції.

Вважає, що позовні вимоги про визнання права власності на 1/2 частку нетипового веслового прогулянкового судна НІГ-0416-К та 1/2 частку човнового двигуна HONDA BF 5 А4 SU НОМЕР_4 є законними і підлягають задоволенню.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційгну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.08.2020 в частині визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки № НОМЕР_2 з кадастровим номером :04:000:0581, розташовану в садівничому товаристві «Якір» Киїнської сільської ради; 1/2 частку будівельних матеріалів і обладнання, з яких побудовано дачний будинок, розташований на земельній ділянці АДРЕСА_4 з кадастровим номером :04:000:0581 на території садівничого товариства «Якір» Киїнської сільської ради; 1/2 частку автомобіля ВАЗ , 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_3 без змін. У відзиві посилається на необґрунтованість апеляційної скарги, та зазначає, що судом правомірно визнано, що земельна ділянка, будівельні матеріали та обладнання, автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Зазначає, що посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на не визначення ціни позову, не встановлення дійсної вартості нерухомого та рухомого майна, як на підставу для скасування рішення, просить не приймати до уваги, оскільки нормами ЦПК України такі підстави не передбачені для скасування рішення.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від ОСОБА_3 та від приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Коваленко В.В. до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що на підставі рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23.07.2018 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , зареєстрований 26.11.2001 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 2061 розірвано (а.с. 13-14 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с. 97 т. 1), відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є дочками померлого ОСОБА_4 (а.с. 120, 125 т.1). Відповідно до поданої заяви ОСОБА_3 , відмовилась від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 (а.с. 122 т. 1 зворотня сторона).

15.07.2005 на підставі розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації від 29.04.2004 № 278 ОСОБА_4 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку № НОМЕР_2 площею 0,0768 га., для ведення садівництва. Розташовану у садівничому товаристві «Якір» Киїнської с/р (а.с. 129 т. 1 зворотня сторона).

Згідно інформаційної довідки КП «Чернігівське МБТІ» від 04.12.2019 право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.10.1996 (а.с. 70, 131 т. 1).

На підставі розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації від 29.04.2004 № 278 ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку 0,0768 га. для ведення садівництва в садівничому товаристві «Якір» (а.с. 72-73 т. 1).

З копії довідки КП «Чернігівське районне БТІ» Чернігівської районної ради Чернігівської області вбачається, що право власності на садовий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 і знаходиться на землях Киїнської сільської ради та за ОСОБА_4 по садівничому товариству «Якір» в Чернігівському РБТІ, станом на 01.01.2013 та 11.12.2019 не зареєстровано (а.с. 132 т. 1).

Відповідно до довідки регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Чернігівській області Головного сервісного центру МВС від 28.07.2020, згідно облікових даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС України, про зареєстровані транспортні засоби станом на 26.07.2020 власником ВАЗ , днз НОМЕР_3 є ОСОБА_4 , транспортний засіб перебуває на обліку з 13.06.2018 (а.с. 150 т. 1).

З відповіді Верхньодніпровського міжрегіонального управління державної служби морського та річкового транспорту України від 01.12.2020 вбачається, що у Судновій книзі України серії СК № 117 під записом № 424 від 20.06.2007 було зареєстровано нетипове, прогулянкове, веслове судно з реєстраційним номером «НІГ-0416-к», власник ОСОБА_4 . Судно побудоване у 2000 році в домашніх умовах. Орган реєстрації Інспекція Головного державного реєстратора флоту України. Документи, що стали підставою для реєстрації вищезгаданого судна, до Державної служби морського та річкового транспорту України не передавалися (а.с. 62 т. 2).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що в період з 1989 року по 26.11.2001 включно діяв Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який не визнавав інститут спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а також правовий режим спільної сумісної власності на майно, придбане чоловіком або жінкою у незареєстрованому шлюбі, що не тягне за собою юридичних наслідків і не породжує у позивача виникнення права спільної сумісної власності на придбане під час спільного проживання майно, що підставою для відмови в задоволені цієї вимоги.

Факт спільного проживання позивачки з ОСОБА_4 однією сім`єю після розірвання шлюбу в період з 23.07.2018 по 20.11.2019 не недоведено належними доказами.

Щодо визнання за позивачем частини сумісно нажитого майна судом зазначено, що до шлюбу з позивачем ОСОБА_4 отримав у власність квартиру АДРЕСА_2 , а в період шлюбу з позивачем отримав у власність земельну ділянку № НОМЕР_2 площею з кадастровим номером :04:000:0581, розташовану на території садівничого товариства «Якір» Киїнської сіської ради, та придбав у власність автомобіль ВАЗ 210990, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Отже, земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя, що є підставою для визнання за позивачем права власності на 1/2 її частку, та за позивачем визнання права власності й на 1/2 частку будівельних матеріалів і обладнання, з яких побудовано колишнім подружжям у період шлюбу дачний будинок АДРЕСА_4 , також, позивач має право власності на 1/2 придбаного під час шлюбу автомобілю. Разом з тим, доказів придбання позивачем або ОСОБА_4 у період шлюбу чи поза шлюбом причепу, нетипового веслового прогулянкового судна НІГ-0416-К та човнового двигуна HONDA BF 5 A4 SU НОМЕР_4 позивачем не надано, на підставі чого судом відмовлено в цій частині.

З апеляційних скарг вбачається, що сторонами не оскаржується рішення суду першої інстанції в частині відмови у задовленні позовних вимог щодо визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 за позивачем ОСОБА_1 та про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за визначені періоди у позові, а тому рішення суду в цій частині, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

З висновками суду першої інстанції частково не погоджується апеляційний суд враховуючи наступне.

За приписами частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Статтею 74 СК України регулюється право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. З аналізу цієї статті випливає, що майно, набуте жінкою та чоловіком, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що на підставі рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23.07.2018 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , зареєстрований 26.11.2001 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 2061 розірвано (а.с. 13-14 т. 1).

Тобто, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.11.2001 по 23.07.2018.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. ст. 3, 74 СК України).

Отже, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання права власності за позивачем на 1/2 частку земельної ділянки № НОМЕР_2 враховуючи наступне.

Судом не враховано, що відповідно до ч. 5 ст. 61 СК України у редакції Закону України від 11.01.2011, № 2913-VI «Про внесення змін до ст.61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08.02.2011, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя була земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Законом України від 17.05.2012 № 4766-V1 «Про внесення змін до СК України щодо майна, що є особистою приватною власністю, дружини, чоловіка», який набрав чинності з 13.06.2012, режим майна подружжя, набутого внаслідок приватизації, було змінено.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України земельна ділянка, набута на час шлюбу внаслідок приватизації, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Частину 5 ст. 61 СК України виключено.

З урахуванням змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався.

Виключно, протягом періоду з 08.02.2011 по 13.06.2012 приватизована одним із подружжя земельна ділянка вважалася об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 року у справі №158/1016/16-ц (провадження № 61-4238св18): від 23.01.2019 року у справі № 352/1974/15-ц (провадження № 61-4313св18).

За приписами ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації від 29.04.2004 № 278 ОСОБА_4 15.07.2005 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку № НОМЕР_2 площею 0,0768 га., для ведення садівництва. Розташовану у садівничому товаристві «Якір» Киїнської с/р (а.с. 129 т. 1 зворотня сторона).

З врахуванням викладеного вище, вбачається, що спірна земельна ділянка № НОМЕР_2 була передана у власність ОСОБА_4 безоплатно відповідно до вимог ЗК України, тому режим спільного сумісного майна подружжя на цю земельну ділянку не поширюється, враховуючи період набуття спірної земельної ділянки у власність.

Вказані висновки викладені також у Постанові КЦС ВС від 24.04.2020 року у справі № 622/999/16-ц (61-1260св19).

Таким чином, висновки місцевого суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частку будівельних матеріалів і обладнання, з яких побудований дачний будинок, розташований на земельній ділянці АДРЕСА_4 з кадастровим номером :04:000:0581 на території садівничого товариства «Якір» Киїнської сільської ради, є не обґрунтованими, та не підтвердженими жодними належними та допустимими доказами. Місцевий суд послався лише на те, що дачний будинок АДРЕСА_4 придбаний колишнім подружжям у період шлюбу, проте з матеріалів справи не вбачається, доведених належними доказами обставин, на які послався суд.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частин 2, 3 статті 332 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 у справі № 6-47цс16 зроблено висновок, що новостворене нерухоме майно набуває правового режиму житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не з`ясовано в достатньо повному об`ємі обставини справи, не перевірено доводи позовних вимог та не надано їм правової оцінки, суд першої інстанції постановив рішення, що не відповідає вимогам закон в цій частині. Висновки суду не обґрунтовані і не підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Так, матеріали справи не містять жодного належного та обґрунтованого доказу у підтвердження наявності права власності позивача ОСОБА_1 на 1/2 частку будівельних матеріалів і обладнання, з яких побудований дачний будинок, розташований на земельній ділянці АДРЕСА_4 . Наявна в матеріалах справи копія довідки КП «Чернігівське районне БТІ» Чернігівської районної ради Чернігівської області згідно якої право власності на садовий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 і знаходиться на землях Киїнської сільської ради та за ОСОБА_4 по садівничому товариству «Якір» в Чернігівському РБТІ, станом на 01.01.2013 та 11.12.2019 не зареєстровано (а.с. 132 т. 1), не дає підстав для висновку про витрати чи внесок позивача у використання будівельних матеріалів і обладнання, з яких побудований дачний будинок.

Таким чином, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про необґрунтованість рішення місцевого суду в частині визнання права власності за позивачем на 1/2 частку будівельних матеріалів і обладнання, з яких побудований дачний будинок, розташований на земельній ділянці АДРЕСА_4 .

Разом з тим, є не обґрунтованими та спростовуються матеріалами справи доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо безпідставного визнання за позивачкою права власності на 1/2 частку спірного автомобіля ВАЗ 210990, 2005 року випуску. Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію (а.с. 195 т. 1). Дата першої реєстрації спірного транспортного засобу є 11.01.2006, в подальшому було здійснено перереєстрацію 13.06.2018 у зв`язку з встановленням при переобладнанні для роботи на газовому пальному, зазначені обставини не заперечувалися сторонами під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

З врахуванням наведеного є правильним висновок суду першої інстанції, що спірний автомобіль придбаний в період шлюбу, і відповідачами не надано переконливих доказів придбання автомобіля виключно за особисті кошти ОСОБА_4 , як і висновок, що копія договору купівлі-продажу 2/5 часток житлового будинку від 07.08.2002 в с. Количівка, не доводить придбання автомобіля виключно за особисті кошти ОСОБА_4 . З врахуванням наведеного не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення в цій частині і посилання в апеляційній скарзі на зазначені у рішенні помилки, оскільки це не призвело до неправильного вирішення справи по суті у оскаржуваній частині.

Проте, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваного рішення суду в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання права власності за позивачем на 1/2 частину судна НІГ-0416 (судно нетипове веслове прогулянкове) та на 1/2 частину човнового двигуна HONDA BF 5 A4 SU НОМЕР_4 враховуючи наступне.

Матеріали справи містять копію видаткової накладної № РН-00014 від 12.03.2009, згідно якої ОСОБА_4 придбав човновий двигун HONDA BF 5 A4 SU НОМЕР_4 та копію свідоцтва про придатність малого судна до плавання, регістровий номер НОМЕР_8 , тип та призначення веслове, прогулянкове, власник судна ОСОБА_4 , рік і місце побудови зазначено 2000 рік (а.с. 213, 214-215 т. 1).

На запит суду апеляційної інстанції від Верхньодніпровського міжрегіонального управління державної служби морського та річкового транспорту України від 01.12.2020 надійшла відповідь, з якої вбачається, що у Судновій книзі України серії СК № 117 під записом № 424 від 20.06.2007 було зареєстровано нетипове, прогулянкове, веслове судно з реєстраційним номером «НІГ-0416-к», власник ОСОБА_4 . Судно побудоване у 2000 році в домашніх умовах. Орган реєстрації Інспекція Головного державного реєстратора флоту України. Документи, що стали підставою для реєстрації вищезгаданого судна, до Державної служби морського тат річкового транспорту України не передавалися (а.с. 62 т. 2).

З врахуванням викладеного вище вбачається, що під час зареєстрованого шлюбу ОСОБА_4 , побудував в домашніх умовах у 2000 році веслове судно з реєстраційним номером «НІГ-0416-к», яке було зареєстровано під час шлюбу 20.06.2007, що підтверджується даними суднового білету № 029844 (а.с. 75, 76 т. 2), а також під час шлюбу останнім було придбано човновий двигун HONDA, що є підставою для визнання права власності по 1/2 частині вказаного майна за позивачкою (а.с. 213, 216 т. 1).

Не можуть бути підставою для скасування рішення по суті доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції в порушення вимог процесуального закону прийняв позовну заяву до розгляду, а саме те, що позивачем до позовної заяви додано документ про сплату судового збору лише за одну вимогу, проте ціна позову позивачем взагалі не зазначена, не є це підставою і для відмови у позові повністю.

З врахуванням наведеного, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню частково, а рішення місцевого суду в частині вирішення позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку земельної ділянки № НОМЕР_2 , на 1/2 частку будівельних матеріалів і обладнання, з яких побудований дачний будинок, розташований на земельній ділянці АДРЕСА_4 , на 1/2 частину судна НІГ-0416, на 1/2 частину човнового двигуна HONDA підлягає скасуванню. За ОСОБА_1 слід визнати право власності на 1/2 частину судна НІГ-0416 та на 1/2 частину човнового двигуна HONDA. У задоволенні позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки № НОМЕР_2 , 1/2 частку будівельних матеріалів і обладнання, з яких побудовано дачний будинок, розташований на земельній ділянці АДРЕСА_4 слід відмовити. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Положеннями ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України констатовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюється.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України встановлено, що ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна.

Згідно ч. 2 ст. 176 ЦПК, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Відповідно до п. 2 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Таким чином, з врахуванням викладеного вище, а також те, що позивачем не було встановлено ціну позову (вартість майна, на яке вона просила визнати право власності) судом було прийнято позовну заяву до розгляду з врахуванням сплаченого позивачем судового збору.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Звертаючись до суду першої інстанції з позовом позивачем було сплачено кошти за розгляд справи у розмірі 840,80 грн, тобто за одну позовну вимогу, оскільки позивачем ціна позову не була встановлена.

Проте, судом не враховано, що позовні вимоги містять вимоги, як майнового так і не майнового характеру.

Відповідно до п. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Таким чином, при подачі позову позивач, з врахуванням не встановленої ціни позову, повинна була сплатити судовий збір за вимогу немайнового характеру та за вимогу майнового характеру, що вбачається з позовних вимог, оскільки позивач ОСОБА_1 просила встановити юридичний факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у періоди з 1989 року по 26.11.2001 та з 23.07.2018 по 20.11.2019 (вимога немайнового характеру); визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину сумісного нажитого з ОСОБА_4 майна а саме: 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ; 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0581, що розташована на території Киїнської сільської ради, садівниче товариство «Якір» (ділянка № НОМЕР_2 ); 1/2 частину будівельних матеріалів, які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :04:000:0581, що розташована на території Киїнської сільської ради, садівниче товариство «Якір» (ділянка № НОМЕР_2 ); 1/2 частину автомобілю ВАЗ 210990, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , з причепом (місце знаходження майна: 15563, Чернігівська область, Чернігівський район, с. Количівка, вул. Ніжинська, 11, так як даний автомобіль з причепом, на даний час, перебуває у незаконному користуванні Відповідача 1); 1/2 частину судна НІГ-0416-К (судно нетипове веслове прогулянкове), що знаходиться за адресою: Киїнська сільська рада, садівниче товариство «Якір»; 1/2 частину човнового мотору HONDA BF 5 A4 SU НОМЕР_4 , що знаходиться за адресою: Киїнська сільська рада, садівниче товариство «Якір» (вимоги майнового характеру).

Таким чином, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід стягнути на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції по 420,40 грн з кожної, та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції 420,40 грн, тобто пропорційно до задоволених вимог та вимог апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 07 серпня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку земельної ділянки № НОМЕР_2 з кадастровим номером :04:000:0581, розташованої в садівничому товаристві «Якір» Киїнської сільської ради, Чернігівського району та області, на 1/2 частку будівельних матеріалів і обладнання, з яких побудований дачний будинок, розташований на земельній ділянці АДРЕСА_4 з кадастровим номером :04:000:0581 на території садівничого товариства «Якір» Киїнської сільської ради, на 1/2 частину судна НІГ-0416 (судно нетипове веслове прогулянкове), на 1/2 частину човнового двигуна HONDA BF 5 A4 SU НОМЕР_4 - скасувати.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину судна НІГ-0416 (судно нетипове веслове прогулянкове), на 1/2 частину човнового двигуна HONDA BF 5 A4 SU НОМЕР_4 .

У задоволеннні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки № НОМЕР_2 з кадастровим номером :04:000:0581, розташовану в садівничому товаристві «Якір» Киїнської сільської ради, 1/2 частку будівельних матеріалів і обладнання, з яких побудовано дачний будинок, розташований на земельній ділянці АДРЕСА_4 з кадастровим номером :04:000:0581 на території садівничого товариства «Якір» Киїнської сільської ради відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_9 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_10 ) на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції по 420,40 грн з кожної.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції 420,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 28.12.2020.

Головуючий Судді :