Справа № 495/7769/20
№ провадження 2-з/495/129/2020
Ухвала

іменем україни

24 грудня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Заверюха В.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «МТБ Банк», треті особи державний реєстратор Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області Деркач Вікторія Вікторівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

23.12.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «МТБ Банк», треті особи державний реєстратор Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області Деркач Вікторія Вікторівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , в якому просить визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: базу відпочину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 760,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що складається в цілому із спального корпусу ІІ, загальною площею 554,9 кв.м., їдальні № НОМЕР_1 , водопроводу І, каналізації ІІ, реєстраційний номер об`єкта нерухомості НОМЕР_2 за ПАТ «МТБ Банк», , номер запису про право власності 39341828, проведену 18.11.2020 року державним реєстратором Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області Деркач Вікторією Вікторівною.

Заявник ОСОБА_1 в порядку забезпечення позову просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: базу відпочину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 760,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що складається в цілому із спального корпусу ІІ, загальною площею 554,9 кв.м., їдальні № НОМЕР_1 , водопроводу І, каналізації ІІ, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 08, зареєстровано в реєстрі права власності на нерухоме майно №2698637, власник ПАТ «МТБ Банк», , номер запису про право власності 39341828 та заборонити проведення будь-яких реєстраційних дій щодо даного об`єкта нерухомості та заборонити ПАТ «МТБ Банк», і будь-яким залученим третім особам вчиняти дії щодо володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, а саме: базою відпочину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 760,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що складається в цілому із спального корпусу ІІ, загальною площею 554,9 кв.м., їдальні № НОМЕР_1 , водопроводу І, каналізації ІІ, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 08.

Свою заяву обґрунтовує тим, що 18.11.2020 року державним реєстратором Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області Деркач В.В. було зареєстровано право власності на базу відпочину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 760,9 кв.м., яка розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Шабівська сільська рада, комплекс будівель та споруд №52, що складається в цілому із спального корпусу ІІ, загальною площею 554,9 кв.м., їдальні № НОМЕР_1 , водопроводу І, каналізації ІІ, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 08, за ПАТ «МТБ Банк», , номер запису про право власності 39341828. Єдиним власником зазначеного нерухомого майна з 03.09.2002 року по 18.11.2020 року був позивач, підстава права власності - свідоцтво про право власності, видане Білгород- Дністровською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження Білгород- Дністровської районної державної адміністрації №640/2002 від 02.09.2002 року, зареєстрованого в реєстрі права власності на нерухоме майно №2698637. Позивач вважає, що державна реєстрація, проведена 18.11.2020 року на підставі договору іпотеки серія та номер: 2485, виданий 12.10.2006 року, видавник: приватний нотаріус Андрєєва Т.М. є незаконною, не вважається безспірною у розумінні Закону України «Про іпотеку», проведена з грубим порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Даний спір між сторонами стосується майнових прав - позивачем оскаржується рішення про державну реєстрацію права власності за на нерухоме майно за ПАТ «МТБ Банк», отже між сторонами виник спір щодо переходу права власності на нерухоме майно та законності проведення державної реєстрації зміни власника вказаного нерухомого майна. Відповідач ПАТ «МТБ Банк» на даний час має можливість розпорядитись спірним майном на власний розсуд і його відчуження може істотно ускладнити чи взагалі унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Станом на день подачі цієї заяви єдиним власником нерухомого майна, а саме бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 760,9 кв.м. є ПАТ «МТБ Банк», тому через великий ризик відчуження цього об`єкту нерухомості на користь третіх осіб, невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту нерухомого майна може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову, а проведення декількох реєстраційних дій щодо відчуження майна може зробити фактично неможливим виконання рішення суду, у разі скасування судом рішення державного реєстратора. В свою чергу, звертаючись до суду з відповідною заявою позивач зауважує, що гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. У позивача є всі підстави вважати, що існує реальна загроза того, що відповідач під час розгляду даного спору, з метою мінімізації своїх ризиків щодо неналежного визнання та виконання рішення суду по даному спору, скориставшись правовою не захищеністю позивача щодо прав власності на нерухоме майно, буде вчиняти дії направлені на користування та розпорядження спірним майном, шляхом проникнення до будівлі та території бази відпочинку, пошкодження чи знецінення особистого майна позивача, що знаходиться на території бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та фактично може вчинити захоплення території бази відпочинку, що призведе до неможливості поновлення прав позивача у межах даного судового провадження.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав бо інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Статтею 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.152 ЦПК України).

Вимогами п.3-4 ч.1 ст.151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Таким чином, керуючись наведеними нормами цивільного процесуального законодавства та враховуючи роз`яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, виходячи з вимог п.3 ч.1 ст.151 ЦПК України, повинна обґрунтувати причини звернення із відповідною заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.81 ЦПК України, обов`язковим є доведення підстав та подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вирішенні питання про забезпечення позову судом беруться до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб`єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб`єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції). Таким чином накладення арешту на вказане нерухоме майно позбавить власника можливості користуватися вказаним майном, що є порушенням його прав. Однак не накладення заборони саме на користування майном, жодним чином не вплине на виконання рішення суду.

Диспозиція статей 149 - 153 ЦПК України, яка дозволяє суду забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно носить оціночний характер судом ризиків заподіяння шкоди інтересам позивача.

З приписів норм цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що процесуальне законодавство обумовлює допустимість застосування заходів із забезпечення позову наявністю обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як засіб запобігання можливим порушенням майнових чи охоронюваних законом інтересів особи.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки накладення арешту на майно та інших заходів, про які просить заявник, може обмежити відповідача розпоряджатися майном на власний розсуд, що однозначно завдасть шкоди його правам та інтересам у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно змісту Закону України «Про виконавче провадження» елементами арешту майна є його опис, оголошення заборони розпоряджатися майном, обмеження в праві користування ним або його вилучення у боржника та передача на зберігання іншим особам.

Отже, арешт передбачає обмеження в праві користування майном.

Заявляючи про необхідність застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: базу відпочину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 760,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що складається в цілому із спального корпусу ІІ, загальною площею 554,9 кв.м., їдальні № НОМЕР_1 , водопроводу І, каналізації ІІ, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 08, зареєстровано в реєстрі права власності на нерухоме майно №2698637, власник ПАТ «МТБ Банк», , номер запису про право власності 39341828 та заборони проведення будь-яких реєстраційних дій щодо даного об`єкта нерухомості та заборонити ПАТ «МТБ Банк», і будь-яким залученим третім особам вчиняти дії щодо володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, а саме: базою відпочину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 760,9 кв.м., яка розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Шабівська сільська рада, комплекс будівель та споруд №52, що складається в цілому із спального корпусу ІІ, загальною площею 554,9 кв.м., їдальні № НОМЕР_1 , водопроводу І, каналізації ІІ, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 08, заявник обмежився лише зазначенням, що є підстави вважати, що вищезазначене нерухоме майно, може бути відчужено на користь третіх осіб, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Тобто заявник тільки припускає, що вищезазначене нерухоме майно може перейти на користь третіх осіб, але матеріали поданої заяви не містять жодних доказів на підтвердження того, що відповідачем вчиняються дії, спрямовані на відчуження вказаного спірного нерухомого майна або можливого вчинення відповідачем будь-яких дій, направлених на його відчуження. Крім того, заявник в поданій заяві обмежився тільки загальним формулюванням та поняттям підстав для забезпечення позову.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову; заявником не доведено та не надано жодних доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, які б свідчили про те, що нерухоме майно, яке є предметом забезпечення позову готується до реалізації та наявності реальної загрози відчуження спірного нерухомого майна; вимоги заявника про забезпечення позову ґрунтуються лише на особистому переконані та припущеннях, крім того, суд бере до уваги, що накладення арешту на майно є заходом, який призводить до суворих обмежень для власника та вказані дії можуть призвести до порушень конституційних прав відповідача по справі

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, оскільки вважає доводи недостатніми та не доведеними належними доказами.

Одночасно суд роз`яснює, що відмова в забезпеченні позову не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153, 353-355 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «МТБ Банк», треті особи державний реєстратор Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області Деркач Вікторія Вікторівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування реєстрації права власності відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Заверюха В.О.