Справа № 486/1409/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2020 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Виниченко Л.М., вивчивши матеріли справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», третя особа Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», третя особа Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17.09.2020 року цивільну справу № 486/1409/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню передано на розгляд за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва.

Вивчивши позовну заяву та додані до неї документи встановлено наступне.

Змістом позовних вимог є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 15.04.2020 року вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. за реєстровим номером 8141 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості у розмірі 12 440 грн.

Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.

Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається на особу, яка зверталася за виконавчим написом.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14.08.2019 року винесеній за результатами розгляду справи № 519/77/18.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Позивачем позов пред`явлено до ТОВ «Фінфорс», , яке являється стягувачем у виконавчому провадженні з виконання спірного виконавчого напису та знаходиться за адресою: м. Київ, Новопечерський провулок, 19/3, корпус 2 офіс 9, що територіально відноситься до Печерського району м. Києва.

Частиною 12 статті 28 ЦПК України передбачено, що позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

З матеріалів позовної заяви убачається, що позивач звернувся Южноукраїнського міського суду Миколаївської області за своїм зареєстрованим та фактичним місцем проживання, проте ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17.09.2020 року справу передано на розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва, як суду за місцем знаходження приватного виконавця Дорошкевич В.Л. яким 21.04.2020 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, вирішуючи питання про прийняття цивільної справи до свого провадження суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

За змістом ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», яка має назву «Місце виконання рішення», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Отже, законодавець пов`язує місце виконання рішення не з місцем знаходження кабінету/офісу державного/приватного виконавця, а саме з місцем вчинення виконавчих дій щодо конкретного боржника.

За вимогами ч. 3 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Накладення арешту і вилучення майна (коштів) боржника передбачено ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», якою серед іншого визначено, що про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно положень ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Після надходження відомостей про наявність майна боржника виконавець проводить опис такого майна, накладає на нього арешт, вилучає його і реалізує в установленому цим Законом порядку.

Так, позивачем до позовної заяви додано копію постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. про відкриття виконавчого провадження від 21.04.2020 року винесену в рамках виконавчого провадження № 61878504, відповідно до якої адреса проживання боржника ОСОБА_1 зазначена: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Шевченківського району м. Києва.

В свою чергу до матеріалів справи не додано жодних доказів того, що на території Дніпровського району м. Києва проводяться будь які виконавчі дії в межах виконавчого провадження № 61878504 з примусового виконання виконавчого напису № 8141 виданого 15.04.2020 року.

Крім цього, матеріали позовної заяви не містять будь яких доказів про те, яким чином вчиняються виконавчі дії стосовно боржника.

Аналіз норм діючого законодавства дає підстави для висновку, що юридичну адресу (місцезнаходження) приватного виконавця не можна ототожнювати із місцем виконання виконавчого документу, оскільки приватним виконавцем конкретні виконавчі дії стосовно кожного ж боржників вчиняються на території певної адміністративно-територіальної одиниці. Право здійснювати виконання приватним виконавцем виконавчих документів на всій території України за приписами ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» не зумовлює можливість подання позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, до будь якого суду з огляду на можливість приватного виконавця вчиняти виконавчі дії по території України, оскільки це у свою чергу буде суперечити встановленим процесуальним законом правилам підсудності.

За таких умов відсутні підстави вважати, що місцем виконання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса є Дніпровський район м. Києва, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів стосовно того, що на території Дніпровського району м. Києва проводяться будь які виконавчі дії в межах виконавчого провадження № 61878504 з примусового виконання виконавчого напису № 8141 виданого 15.04.2020 року, у тому числі доказів працевлаштування, проживання ОСОБА_1 на території Дніпровського району м. Києва або знаходження будь якого майна та/або грошових коштів боржника, у зв`язку з чим мали б проводитися відповідні виконавчі дії за спірним виконавчим написом, згідно положень Закону України «Про виконавче провадження», а отже відсутні підстави для належного визначення підсудності позову Дніпровському районному суду м. Києва.

Також матеріали позовної заяви не містять відомостей про проведення виконавчих дій за вказаною у постанові приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження адресою боржника ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , що дає підстави для висновку передачі справи за належною підсудністю за місцем знаходження відповідача на користь якого було вчинено виконавчий напис, а саме ТОВ «Фінфорс».

Згідно з нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини» інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно пункту 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно положень ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Ухвала Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17.09.2020 року про передачу справи за підсудністю учасниками справи не оскажувалась.

Враховуючи викладені обставини та зазначені норми чинного законодавства України встановлено, що справа не підсудна Дніпровському районному суду м. Києва, оскільки виконавчі дії в межах виконавчого провадження № 61878504 на території Дніпровського району м. Києва приватним виконавцем щодо позивача не здійснюються, у зв`язку з чим цивільну справу слід передати для розгляду за місцем знаходження відповідача ТОВ «Фінфорс» за загальними правилами підсудності, відповідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, що відноситься до територіальної юрисдикції Печерського районного суду м. Києва.

За наведених обставин, керуючись ст. ст. 19, 27, 28, 31, 260, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Цивільну справу № 486/1409/20 (Провадження № 2/755/6069/20) за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», третя особа Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню передати на розгляд до Печерського районного суду м. Києва за підсудністю.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя