Справа № 195/1649/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И
24.12.2020 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області
Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Кондус Л.А., при секретарі Музичук В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Томаківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку,
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку.
Представник позивачів позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачі, на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 19 вересня 2005 року зареєстрованого в реєстрі за № 1069, та реєстрації права власності відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 8431191 від 23.09.2005 року за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 5427741, являються власниками домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Як власники зазначеного нерухомого майна, позивачі вирішили реалізувати своє право щодо розпорядження ним та продати домоволодіння. Проте тільки зараз з`ясувалося, що присадибна земельна ділянка, на якій розташоване домоволодіння, на праві власності належить ОСОБА_3 , що підтверджується наданою на адвокатський запит Відділом Держгеокадастру у Томаківському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області ксерокопією Державного акта на право приватної власності на землю б/н від 15.01.1996 року. Згідно змісту зазначеного Державного акта земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , передана для присадибної ділянки в розмірі 0,24 га та згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки розташована під домоволодінням і відповідно призначена для його обслуговування.
В позасудовому порядку позивачі не можуть вирішити питання щодо оформлення передачі їм у власність зазначеної земельної ділянки відповідно до ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України, так як місцезнаходження ОСОБА_3 їм невідоме.
На сьогоднішній день позивачі користуються зазначеною земельною ділянкою як власники домоволодіння, розташованого на ній, що не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб.
Представник позивача ОСОБА_4 подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивачів, при цьому зазначив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала.
За таких обставин, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження матеріалами справи, що підтверджують вказані факти та викладені правовідносини.
Судом встановлено, що позивачі, на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 19 вересня 2005 року зареєстрованого в реєстрі за № 1069 (а.с.8), та реєстрації права власності відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 8431191 від 23.09.2005 року за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 5427741 (а.с.10), являються власниками домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
З матеріалів справи вбачається, що присадибна земельна ділянка, на якій розташоване вищевказане домоволодіння, на праві власності належить ОСОБА_3 , що підтверджується наданою на адвокатський запит Відділом Держгеокадастру у Томаківському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області ксерокопією Державного акта на право приватної власності на землю б/н від 15.01.1996 року (а.с.14-16). Згідно змісту зазначеного Державного акта земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , передана для присадибної ділянки в розмірі 0,24 га та згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки розташована під домоволодінням і відповідно призначена для його обслуговування.
За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.
Аналогічне положення закріплене статтею 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 11.02.2015 року по справі № 6-2цс15, аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.
Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.
При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.
Відповідний висновок висловлений у постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16.
Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
На сьогоднішній день позивачі користуються зазначеною земельною ділянкою як власники домоволодіння, розташованого на ній, що не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб.
Зазначені обставини підтверджуються довідкою № 391 від 12.10.2020 року (а.с.18), наданою виконавчим комітетом Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, зі змісту якої слідує, що позивачі з моменту набуття права власності на житловий будинок, користуються присадибною земельною ділянкою.
Після набуття позивачами права власності на житловий будинок, назва вулиці, на якій розташовані житловий будинок та присадибна земельна ділянка перейменовано з «Кірова» на «Набережна», що підтверджується розпорядженням № 4 від 10.02.2016 року, виданим сільським головою Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області (а.с.17).
У відповідності до ст. 321 ЦК України: «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні».
Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності», про вартість об`єкта оцінки, оціночна вартість земельної ділянки станом на 13.10.2020 року становить 9 600,00 грн.(а.с.19).
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.
Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Представник позивачів просить суд не стягувати з відповідача на користь позивача судовий збір, тому суд вважає можливим звільнити відповідача від відшкодування таких витрат.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4,9, 83, 229, 235, ч.2 ст. 247, 258, 259, 265, 268, 280-284 ЦПК України, ст. ст. 16, 321, 377, 392 ЦК України, ст.ст. 120, 125 ЗК України, суд
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (проживаючі за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_3 (останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності в рівних частках на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,24 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Сплачений по справі ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840,80 грн. залишити в дохід держави звільнивши від відшкодування таких витрат ОСОБА_3 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області.
Згідно ч 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення - 28.12.2020 року.
Суддя: Л. А. Кондус