Номер провадження: 22-ц/813/3088/20
Номер справи місцевого суду: 496/5570/13-ц
Головуючий у першій інстанції Галич О.П.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Князюка О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, на рішення Біляївського районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Галич ОСОБА_4 . ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Біляївка Одеської області, -

встановила:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила стягнути аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення сином навчання. Свої позовні вимоги щодо стягнення аліментів позивач обґрунтовувала тим, що від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_6 , який проживає разом із позивачем. Після досягнення повноліття, син продовжує стаціонарне навчання в ВНЗ «Одеська державна академія технічного регулювання та якості» на денній формі навчання. Самостійних прибутків на своє утримання син немає, так як він являється інвалідом 2 групи з дитинства. Всі витрати на утримання сина несе позивач, але її заробіток недостатній для забезпечення утримання і навчання сина, а тому необхідна матеріальна допомога. Відповідач сплачував аліменти за рішенням суду на утримання сина до його повноліття, але в добровільному порядку коштів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, не надавав, у зв`язку із чим ОСОБА_2 звернулась зі вказаною позовною заявою до суду.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 30 серпня 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання, в розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 01 листопада 2013 року та до закінчення навчання, а саме до 30 червня 2017 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволення позову відмовити, посилаючись необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до листа «Одеської державної академії технічного регулювання та якості» син навчався за рахунок коштів державного бюджету, тобто навчання не потребувало оплати. Крім того, на утриманні відповідача знаходиться донька ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , а сам апелянт проживає у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , тобто рухоме та нерухоме майно у його власності відсутнє. ОСОБА_3 є пенсіонером, перебуває на обліку в Управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ ПФУ в Одеській області, отримує пенсію за вислугою років.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, в період шлюбу у сторін по справі народився син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 3).

Прізвище дитини було змінено з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені, серії НОМЕР_2 (а.с. 7).

Відповідно до довідки за вих. № 500 від 22 жовтня 2013 року, виданої ВНЗ «Одеська державна академія технічного регулювання та якості», ОСОБА_6 є студентом І курсу денної форми навчання та закінчує навчання 30 червня 2017 року (а.с. 4).16. Відповідно до відповіді на адвокатський запит від 24 жовтня 2018 року вбачається, що 30 червня 2017 року навчання завершилось. З 01 вересня 2013 року по 30 червня 2017 року ОСОБА_6 отримував соціальну стипендію, як дитина-інвалід (а.с. 33).

Відповідно до довідки за вих. № 93/01-02 від 13 лютого 2019 року, виданої ВНЗ «Одеська державна академія технічного регулювання та якості» вбачається, що ОСОБА_6 проживав в гуртожитку та сплачував за проживання 50 % вартості: за 2013-2014 навчальний рік 1 000 гривень; за 2014-2015 навчальний рік 1 250 гривень (а.с. 65).

Відповідно до виконавчого листа від 12 липня 2013 року, виданого на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 06 серпня 1996 року, з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі ј частини від усіх видів заробітку і до досягнення повноліття дитини (а.с. 6).

Відповідно до довідки № 575546 від 17 вересня 2013 року вбачається, що дитина є інвалідом 2 групи з дитинства (а.с. 8).

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15 січня 2014 року з відповідача було стягнуто на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання, у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно та до закінчення навчання. (а.с. 19-20). У наступному, вказане рішення суду було скасовано, справу призначено для розгляду у загальному порядку.

Відповідно до пенсійного посвідчення № , серії НОМЕР_3 , відповідач є пенсіонером. (а.с. 31)

Згідно статті 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Виходячи з роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», викладених у пункті 20, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Матеріальне становище повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, визначається з врахуванням вартості навчання, навчального обладнання, навчальних матеріалів, проїзду, проживання за місцем розташування навчального закладу тощо.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом дитини, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. Таким чином, враховуючи, що син сторін отримував стипендію, як дитина-інвалід, вчився на державному бюджеті та не сплачував кошти за навчання, але винаймав гуртожиток у зв`язку із навчанням та ніс витрати, пов`язані із проживанням, харчуванням, купівлею навчального обладнання, навчальних матеріалів, дало суду обгрунтовані підстави вважати про необхідність стягнення з відповідача аліментів. При цьому, суд першої інстанції врахував, що відповідач має на утриманні дочку, є пенсіонером та стягнення аліментів у розмірі 1/4 частині з усіх видів його доходу, щомісяця, значно погіршить матеріальне становище останнього. Таким чином, при визначенні розміру аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, суд прийняв до уваги матеріальний стан відповідача, надані відповідачем документи та, виходячи з засад розумності, виваженості, справедливості та задовольняючи правомірні очікування позивача на отримання аліментів, вважав за можливе визначити стягнення аліментів у розмірі 1/8 частини, від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, до закінчення навчання дитини.

Колегія суддів вважає, що, встановивши вказані обставини та врахувавши характер спірних правовідносин, надавши оцінку доказам у їх сукупності та перевіривши їх доказами, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягали задоволенню частково.

Колегія суддів вважає необгрунтованим посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_3 про те, що відповідно до листа «Одеської державної академії технічного регулювання та якості», син навчався за рахунок коштів державного бюджету, тобто навчання не потребувало оплати. Крім того, на утриманні відповідача знаходиться донька ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , а сам апелянт проживає у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , тобто рухоме та нерухоме майно у його власності відсутнє. ОСОБА_3 є пенсіонером, перебуває на обліку в Управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ ПФУ в Одеській області, отримує пенсію за вислугою років.

Дійсно, матеріалами справи підтверджено, що на утриманні відповідача перебуває дитина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 32). Крім того, відповідач перебуває на обліку у управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ ПФУ в Одеській області і отримує пенсію за вислугу років та надбавку на утриманні ОСОБА_8 (а.с. 34).

Однак, при цьому, апелянт не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того факту, що його матеріальне становище не дозволяло сплачувати аліменти на навчання дитини, оскільки ані до заперечень на позов, ані до апеляційної скарги ОСОБА_3 не надано даних, який є розмір доходу апелянта.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги щодо відсутності у ОСОБА_3 матеріальної можливості сплачувати аліменти, оскільки вказане не підтверджено жодним доказом.

Крім того, колегія суддів зауважує, що той факт, що відповідач має на утриманні доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не звільняє його від обов`язку сплачувати аліменти на навчання свого сина у розмірі, визначеному рішенням суду.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30 серпня 2019 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 лютого 2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду С.О. Погорєлова

О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе