Ухвала

05 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 161/15332/16-ц

провадження № 61-1367св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Висоцької В. С., Грушицького А. І., Калараша А. А., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - заступник прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, державного підприємства «Ківерцівське лісове господарство»,

відповідачі: Луцька районна державна адміністрація, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Волинської області Голинського Ярослава Олеговича на рішення Апеляційного суду Волинської області від 13 листопада 2017 року у складі суддів: Осіпука В. В., Матвійчук Л. В., Русинчука М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року прокуратура Волинської області звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати недійсним розпорядження Луцької районної державної адміністрації від 30 липня 2010 року № 264 «Про затвердження технічних документів та передачу у власність земельних ділянок громадянам» і видані на підставі цього розпорядження районної державної адміністрації ОСОБА_1 та іншим 25 фізичним особам (відповідачам) державні акти про право власності на земельні ділянки, розташовані на території Боголюбської сільської ради Луцького району Волинської області; також просила витребувати з незаконного володіння у власність держави в особі Кабінету Міністрів України у постійне користування ДП «Ківерцівське лісове господарство» земельні ділянки загальною площею 3,1122 га.

Позовна заява мотивована тим, що 30 грудня 2008 року Боголюбською сільською радою Луцького району Волинської області прийнято рішення № 33/4 про погодження передання 26 особам у приватну власність земельні ділянок у садовому товаристві «Дубок» (далі - СТ «Дубок») на території сільської ради; 05 жовтня 2009 року Луцькою районною державною адміністрацією прийнято розпорядження № 420 про затвердження технічної документації із землеустрою з інвентаризації земельних ділянок, 29 березня 2010 року - розпорядження № 97 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності, 30 липня 2010 року - розпорядження № 264 про затвердження технічних документів та передачу громадянам у власність земельних ділянок для ведення садівництва площею по 0,1197 га. Останнє розпорядження прийнято поза повноваженнями Луцької районної державної адміністрації. Спірні земельні ділянки належать до земель державної власності лісогосподарського призначення, а тому не могли бути передані у приватну власність громадян. 11 березня 1993 році на підставі рішення № 6 Боголюбської сільської ради Луцького району Волинської області з користування Луцького лісгоспу вилучалася земельна ділянка площею 4,3 га для її переданням у користування садівничого товариства «Дубок», у подальшому зазначене рішення було скасовано іншим рішенням цієї ж сільської ради від 13 травня 1993 року № 2. За фактом зловживання посадовими особами сільської ради та державної адміністрації своїми службовими повноваженнями 05 січня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 00000008, Луцькою місцевою прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво. 19 лютого 2016 року Державною інспекцією сільського господарства у Волинській області проведено перевірку лісовпорядної документації та надано акт перевірки, згідно з яким спірні земельні ділянки, які виділялися для садівництва СТ «Дубок» загальною площею 3,1122 га, є землями лісового фонду, знаходять у кварталі 15 виділах 3, 4 Боголюбського лісництва ДП «Ківерцівське ЛГ». За інформацією Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства згода на вилучення земельних ділянок не надавалася, виготовлення технічної документації з інвентаризації земель та подальше їх затвердження розпорядженням Луцької районної державної адміністрації від 05 жовтня 2009 року № 420 проводилося на підставі скасованого у 1993 році рішення Боголюбської сільської ради. Цільове признання спірних земельних ділянок із земель лісогосподарського призначення на землі для ведення садівництва зміно без розроблення проекту відведення земельних ділянок та винесення меж в натурі, без проведення державної експертизи технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право власності. Земельні ділянки, якими користуються члени СТ «Дубок» знаходяться на території Заборолівської сільської ради Луцького району, відповідачі не були та не є членами садового товариства. У спірних правовідносинах порушуються права Державного підприємства «Ківерцівське лісове господарство» як постійного користування спірних земельних ділянок. Про існування зазначених обставин прокуратура довідалася у 2016 році у ході досудового розслідування кримінального провадження, Кабінету Міністрів України та ДП «Ківерцівське лісове господарство» не могло бути відомо про незаконне вилучення та відчуження земель лісового фонду, оскільки не надавали будь-яких погоджень щодо їх вилучення із державної власності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 серпня 2017 року у складі судді Крупінської С. С. позов задоволено; визнано недійсним розпорядження Луцької районної державної адміністрації від 30 липня 2010 року № 264; визнано недійсними державні акти на право власності на землю: ОСОБА_1 - державний акт серії ЯЛ № 083457, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі (далі - Книга записів) за № 40; ОСОБА_2 - державний акт серії ЯЛ № 083455, який зареєстровано в Книзі записів за № 46; ОСОБА_3 - державний акт серії ЯЛ № 083456, який зареєстровано в Книзі записів за № 53; ОСОБА_27 - державний акт серії ЯЛ № 083463, який зареєстровано в Книзі записів за № 45; ОСОБА_5 - державний акт серії ЯЛ № 083461, який зареєстровано в Книзі записів за № 39; ОСОБА_6 - державний акт серії ЯЛ № 083458, який зареєстровано в Книзі записів за № 51; ОСОБА_7 - державний акт серії ЯЛ № 083454, який зареєстровано в Книзі записів за № 47; ОСОБА_8 - державний акт серії ЯЛ № 083439, який зареєстровано в Книзі записів за № 28; ОСОБА_9 - державний акт серії ЯЛ № 083440, який зареєстровано в Книзі записів за № 37; ОСОБА_10 - державний акт серії ЯЛ № 083441, який зареєстровано в Книзі записів за № 29; ОСОБА_11 - державний акт серії ЯЛ № 083441, який зареєстровано в Книзі записів за № 45; ОСОБА_12 - державний акт серії ЯЛ № 083464, який зареєстровано в Книзі записів за № 27; ОСОБА_13 - державний акт серії ЯЛ № 083442, який зареєстровано в Книзі записів за № 30; ОСОБА_14 - державний акт серії ЯЛ № 083443, який зареєстровано в Книзі записів за № 31; ОСОБА_15 - державний акт серії ЯЛ № 083462, який зареєстровано в Книзі записів за № 42; ОСОБА_16 - державний акт серії ЯЛ № 083444, який зареєстровано в Книзі записів за № 32; ОСОБА_17 - державний акт серії ЯЛ № 083459, який зареєстровано в Книзі записів за № 43; ОСОБА_18 - державний акт серії ЯЛ № 083448, який зареєстровано в Книзі записів за № 36; ОСОБА_19 - державний акт серії ЯЛ № 083448, який зареєстровано в Книзі записів за № 35; ОСОБА_20 - державний акт серії ЯЛ № 083445, який зареєстровано в Книзі записів за № 33; ОСОБА_21 - державний акт серії ЯЛ № 083449, який зареєстровано в Книзі записів за № 52; ОСОБА_22 - державний акт серії ЯЛ № 083446, який зареєстровано в Книзі записів за № 34; ОСОБА_28 - державний акт серії ЯЛ № 083450, який зареєстровано в Книзі записів за № 50; ОСОБА_24. - державний акт серії ЯЛ № 083452, який зареєстровано в Книзі записів за № 48; ОСОБА_25 - державний акт серії ЯЛ № 083451, який зареєстровано в Книзі записів за № 49; ОСОБА_26 - державний акт серії ЯЛ № 083460, який зареєстровано в Книзі записів за № 41. Витребувано у власність держави в особі Кабінету Міністрів України в постійне користування ДП «Ківерцівське лісове господарство» земельні ділянки загальною площею 3,1122 га з незаконного володіння: ОСОБА_1 - земельну ділянку площею землі 0,1197 га, ОСОБА_2 -земельну ділянку площею 0,1197 га; ОСОБА_3 - земельну ділянку площею 0,1197 га; ОСОБА_23 - земельну ділянку площею 0,1197 га; ОСОБА_5 - земельну ділянку площею 0,1197 га; ОСОБА_6 - земельну ділянку площею 0,1197 га; ОСОБА_7 - земельну ділянку площею 0,1197 га; ОСОБА_8 - земельну ділянку площею 0,1197 га; ОСОБА_9 - земельну ділянку площею 0,1197 га; ОСОБА_10 - земельну ділянку площею 0,1197 га; ОСОБА_11 - земельну ділянку площею 0,1197 га; ОСОБА_12 - земельну ділянку площею 0,1197 га; ОСОБА_13 - земельну ділянку площею 0,1197 га; ОСОБА_14 - земельну ділянку площею 0,1197 га; ОСОБА_15 - земельну ділянку площею 0,1197 га; ОСОБА_16 - земельну ділянку площею 0,1197 га; ОСОБА_17 - земельну ділянку площею 0,1197 га; ОСОБА_18 - земельну ділянку площею 0,1197 га; ОСОБА_19 - земельну ділянку площею 0,1197 га; ОСОБА_20 - земельну ділянку площею 0,1197 га; ОСОБА_21 - земельну ділянку площею 0,1197 га; ОСОБА_22 - земельну ділянку площею 0,1197 га; ОСОБА_4 - земельну ділянку площею 0,1197 га; ОСОБА_24 - земельну ділянку площею 0,1197 га; ОСОБА_25 - земельну ділянку площею 0,1197 га; ОСОБА_26 - земельну ділянку площею 0,1197 га. Стягнуто з Луцької районної державної адміністрації, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26 на користь прокуратури Волинської області витрати, пов'язані з розглядом справи, по 2 704,97 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що передання спірних земельних ділянок державної власності у власність 26 осіб проводилося без їх вилучення у попереднього землекористувача у порядку, визначеному у частині дев'ятій статті 149 ЗК України. ДП «Ківерцівське лісове господарство» не могло довідатися про відчуження земель лісового фонду, оскільки не надавало погоджень щодо вилучення земельних ділянок та зміни їх цільового призначення, а відтак підлягають визнанню недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, видані на підставі незаконних рішень органу державної влади. Прокуратурі стало відомо про зазначені обставини у лютому 2016 року після проведення перевірки державною інспекцією сільського господарства вилучення земель лісового фонду, тому строк звернення до суду з цим позовом не пропущений.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 13 листопада 2017 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 серпня 2017 року скасовано; у позові відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що заступник прокурора Волинської області пропустив строк позовної давності, оскільки право на звернення до суду з цим позовом виникло у 2010 році з часу прийняття державною адміністрацією розпорядження про передачу спірних земельних ділянок у власність відповідачів; наведені причини пропуску цього строку не можуть вважатися поважними, оскільки рішення сільської ради про надання СТ «Дубок» земельних ділянок лісового фонду приймалися з відому та за клопотанням державного лісогосподарського об'єднання «Волиньліс» як користувача земельних ділянок; в управлінні лісового господарства з 1993 року була наявна інформація про вилучення земельних ділянок, у зв'язку з цим підготовлено клопотання про внесення відповідних змін до таксаційних та картографічних матеріалів.

Короткий зміст касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року, заступник прокурора Волинської області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Апеляційного суду Волинської області від 13 листопада 2017 року та залишити в силі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 серпня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд не встановив, з якого моменту у прокуратури виникло право на звернення до суду в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України; про вибуття земельних ділянок з власності держави прокуратурі стало відомо лише у 2016 році після проведення Державною інспекцією сільського господарства у Волинській області перевірки, а не у 1993 році, як зазначено у рішенні суду апеляційної інстанції. Пов'язуючи перебіг позовної давності з моментом, коли Волинське обласне управління лісового та мисливського господарства було обізнано про вибуття земельних ділянок, суд апеляційної інстанції не врахував, що зазначений орган не є розпорядником земельних ділянок лісогосподарського призначення, таким органом є Кабінет Міністрів України, якому не було відомо про порушення вимог закону при прийнятті Луцькою районною державною адміністрацією розпоряджень про вилучення земель лісового фонду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 січня 2018 року поновлено строк касаційного оскарження, відкрито касаційне провадження, витребувано справу з Луцького міськрайонного суду Волинської області.

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2018 року відмовлено заступнику Генерального прокурора України у задоволенні клопотання про проведення судового засідання; справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Відзиви на касаційну скаргу

У відзиві, поданому у березні 2018 року, Головне територіального управління юстиції у Волинській області в інтересах Кабінету Міністрів України не заперечує проти задоволення касаційної скарги.

У відзиві, поданому у лютому 2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Апеляційного суду Волинської області від 13 листопада 2017 року - без змін.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 415 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року справу № 372/1684/14-ц за позовом міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в Київській області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області, Головного управління Держземагенства в Київській області до Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконними та скасування рішень, визнання державних актів недійсними, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що у справі є підстави відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленій постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), згідно з якого власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на земельну ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку. При цьому зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов'язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, у такому разі позовну вимогу зобов'язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду. Разом з тим, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, виходив з того, що позови про витребування (повернення) незаконно виділених земельних ділянок у державну власність мають розглядатись судами як віндикаційні на підставі статей 387, 388 ЦК України; у такому випадку на позови прокурора, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа, яка наділена повноваженнями власника чи користувача земельної ділянки з правом розпорядження нею довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року справу № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19) прийнято до розгляду.

У справі, яка переглядається, правовідносини є подібними тим, що є предметом спору у справі № 372/1684/14-ц, оскільки вирішення спору залежить від того, чи поданий прокурором позов у частині вимоги про витребування спірних земельних ділянок у державну власність є віндикаційним або ж негаторним.

За таких обставин, з огляду на пункт 10 частини першої статті 252 ЦПК України, Верховний Суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19).

Керуючись статтями 252, 253, 260, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 161/15332/16-ц за позовом заступника прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, державного підприємства «Ківерцівське лісове господарство» до Луцької районного державної адміністрації, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26 про визнання недійсним розпорядження, державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 372/1684/14-ц.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С. Ю. Мартєв
Судді: В. С. Висоцька
А. І. Грушицький
А. А. Калараш
Є. В. Петров