Справа № 495/136/20
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

17 грудня 2020 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Шевчук Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Славич Т.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Білгород - Дністровський Одеської області у порядку спощеного позовного провадження цивільну справу за уточненими позовними вимогами ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради, Комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Головне управління Держпраці в Одеській області, про визнання розпорядження про звільнення незаконним, поновленні на займаній посаді, поновлені дії контракту, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст та обґрунтування позову

Позивач ОСОБА_1 звернувся 10.01.2020 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з уточненими (збільшеними) позовними вимогами до Білгород-Дністровської міської ради, Комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Головне управління Держпраці в Одеській області, про визнання розпорядження про звільнення незаконним, поновленні на займаній посаді, поновлені дії контракту, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та просить суд:

-визнати незаконним та скасувати Розпорядження «Про звільнення з займаної посади керівника Комунального підприємства «Білгород- Дністровсьководоканал» ОСОБА_1 » за №529-к від 11.12.2019 року;

-поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді керівника комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал», з наступного дня після ухвалення рішення суду про поновлення на роботі;

-поновити дію контракту №3 від 02.04.2019 року та дію додаткової угоди №1 до контракту № 3 від 02 квітня 2019 року з наступного дня після ухвалення рішення суду про поновлення на роботі;

-допустити негайне виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_2 (РНОКГТП НОМЕР_1 ) на посаді керівника комунального шємства «Білгород-Дністровськводоканал», з наступного дня після ухвалення рішення суду про поновлення на роботі;

-стягнути з КП «Білгород-Дністровськводоканал» , на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 132 440,00 грн.

-стягнути з КП «Білгород-Дністровськводоканал» , на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені позивачем судові витрати пов`язані із розглядом справи.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно з Розпорядженням «Про призначення ОСОБА_1 на посаду начальника Комунального підприємства «Білгород-Дністровсьководоканал» міського голови Гінак А. Ф. за №169-к від 02.04.2019 року позивача ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Комунального підприємства «Білгород- Дністровсьководоканал» з 04 квітня 2019 року за контрактом. Відповідно до вищезазначеного розпорядження термін дії контракту з 04 квітня 2019 року до 03 липня 2019 року включно. На підставі вказаного розпорядження міського голови у відповідності до вимог п. 4.5 Статуту Підприємства укладено Контракт №3 з керівником підприємства, що є у комунальній власності Білгород-Дністровської міської ради від 02 квітня 2019 року. Контракт підписаний ОСОБА_1 та Органом управління майном в особі міського голови ОСОБА_3 . Розділом 6 Контракту №3 від 02.04.2019 року «Термін дії та інші умови контракту» визначено, що контракт діє з 04 квітня до 03 липня 2019 року включно. 03 липня 2019 року між ОСОБА_1 та Першим заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів В. В. Кесарчуком укладено додаткову угоду №1 до контракту №3 від 02 квітня 2019 року укладеного з керівником Комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» ОСОБА_1 . Розпорядженням міського голови «Про внесення змін до контракту №3 від 02.04.2019 року, укладеного з ОСОБА_1 » за №311-к від 03.07.2019 року, ухвалено внести зміни до контракту № 3 від 02 квітня 2019 року, укладеного з ОСОБА_1 , згідно з додатковою угодою № 1 від 03 липня 2019 року. Відповідно до зазначеної додаткової угоди сторони внесли зміни до контракту №3 від 02 квітня 2019 року, укладеного з ОСОБА_1 , виклавши пункт 6.1. Розділу 6 Контракту №3 від 02.04.2019 року в новій редакції: «Цей контракт діє з «04» квітня 2019 року до «03» липня 2024 року включно». Розпорядженням «Про звільнення з займаної посади керівника Комунального підприємства «Білгород-Дністровсьководоканал» ОСОБА_1 » за № 529-к від року визначено ОСОБА_1 звільнити з посади начальника Комунального підприємства «Білгород-Дністровсьководоканал» 11 грудня 2019 року та розірвати контракт №3 від 02.04.2019 року достроково.

Підставою для звільнення позивача ОСОБА_1 з займаної посади стало, зокрема, наявність податкового боргу у підприємства у сумі 5980502,07 грн. та подання Головного управління Державної податкової служби України в Одеській області від 11.12.2019 року щодо розірвання контракту з позивачем.

Однак, позивач ОСОБА_1 зазначає, що дана заборгованість підприємства виникла на підставі поданих підприємством податкових декларацій в період з 20.10.2017 року до 03.06.2019 року, тобто за майже два роки, що передували призначенню ОСОБА_1 на посаду керівника підприємства, а отже він не може нести відповідальність за діяльність попередніх керівників даного підприємства, будь-яких пояснень щодо наявного податкового боргу у позивача Білгород-Дністровською міською радою витребувано не було. Також позивач звертає увагу на те, що під час перебування на займаній посаді він отримував преміювання за належне виконання своїх посадових обов`язків, що підтверджує, на думку позивача, незаконне рішення щодо його звільнення.

Рух справи у суді

11 січня 2020 року ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області по вказаній справі було відкрито спрощене позовне провадження.

Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.04.2020 року було витребувано докази з Головного управління Держпраці в Одеській області.

Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного судуОдеської області від 26.05.2020 року було залучено по даній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Головне управління Держпраці в Одеській області.

Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.05.2020 року було витребувано докази з Головного управління Держпраці в Одеській області.

Короткий виклад позицій сторін по справі

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, проте адвокат Каланжов В.І., який діє в його інтересах надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.

В судове засідання представник відповідача - Білгород-Дністровської міської ради не з`явився, однак надав клопотання про розгляд справи за його відсутності та заперечення щодо заяви позивача про збільшення позовних вимог, адже дана заява була подана до суду з пропущенням строків визначених п.2 ч.2 ст.49, п.2 ст.279 ЦПК України, оскільки подана після початку першого судового засідання, та навіть після спливу тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Окрім того, в матеріалах справи наявний відзив, згідно якого представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки контракт з позивачем було розірвано на підставі подання ГУ ДПС України в Одеській області від 11.12.2019 року №9552/9/15-32-53-09-13 щодо розірвання контракту з керівником підприємства, який допустив податковий борг по платежах до бюджету та державних цільових фондів, відповідно до якого зазначено, що станом на 05.12.2019 року по підприємству КП «Білгород-Дністровськводоканал» податковий борг до Зведеного бюджету становить 5980502,07 грн. Також підпунктом е) п.5.3. укладеного з позивачем Контракту передбачено, що керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном, до закінчення терміну його дії, зокрема, у разі виникнення у комунального підприємства податкового боргу.

В судове засідання представник відповідача Комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Головне управління Держпраці в Одеській області не з`явився, однак надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, просить задововольнити позовні вимоги позивача, оскільки під час звільнення позивача від нього не було відібрано пояснень щодо виникнення податкового боргу, що стало підставою для дострокового розірвання трудового контракту з ним, що є порушенням ст. 149 КЗпП України. До того ж, як зазначає представник третьої особи, була порушена процедура звільнення позивача, передбачена ст. 148 КЗпП України.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно Розпорядження міського голови №169-к від 02.04.2019 року позивача ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника Комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» з 04.04.2019 року по 03.07.2019 року.

Відповідно до Контракту №3 від 02.04.2019 року, який був укладений Білгород-Дністровським виконавчим комітетом міської ради, на якого покладено повноваження з управління майном, що перебуває у комунальній власності (Орган управління майном), в особі міського голови Гінак Алли Федорівни з одного боку, та громадянина ОСОБА_1 , з другого боку: ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника Комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» з 04.04.2019 року по 03.07.2019 року включно.

Розпорядженням міського голови №311-к від 03.07.2019 року було внесено зміни до Контракту №3 від 02.04.2019 року, згідно з додатковою угодою №1 від 03.07.2019 року.

Як вбачається з Додаткової угоди №1 до Контракту №3 від 02.04.2019 року, було викладено п.6.1 Розділу 6 зазначеного вище контракту в новій редакції: «Цей контракт діє з 04 квітня 2019 року до 03 липня 2024 року включно.

Підстави припинення дії Контракту №3 від 02.04.2019 року передбачені п. 5.3. Розділу 5 даного контракту, зокрема, цей контракт припиняться у разі:

а) після закінчення терміну дії контракту;

б) за згодою сторін;

в) до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених пунктами 5.3 і 5.4 цього контракту.

Так, п.п.е) п. 5.3. Розділу 5 даного Контракту передбачено, що керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном, у тому числі за пропозицією Управління до закінчення терміну його дії у разі виникнення у комунального підприємства податкового боргу.

Розпорядженням міського голови від 11.12.2019 року №529-к ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади начальника Комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» 11.12.2019 року та розірвано Контракт №3 від 02.04.2019 року достроково, відповідно до пп. е) п.5.3. Розділу 5 даного контракту та п.8 ст.36 КЗпП України.

Підставою для прийняття зазначеного вище розпорядження міського голови від 11.12.2019 року №529-к стало подання Головного управління ДПС в Одеській області від 11.12.2019 року щодо розірвання контракту з керівником підприємства, який допустив податковий борг по платежах до бюджету та державних цільових фондів.

Так, станом на 05.12.2019 року по підприємству КП «Білгород-Дністровськводоканал» податковий борг до Зведеного бюджету становить 5980502,07 грн., в т.ч.:

-податок на додану вартість 5056929,21грн.;

-земельний податок з юридичних осіб 923 572,86 грн.

Згідно норм п.96.4 ст. 96 ПКУ виникнення у державного або комунального підприємства податкового боргу є підставою для розірвання трудового договору (контракту) з керівником підприємства.

Суд критично відноситься до тверджень позивача ОСОБА_1 , що податковий борг був наявний у підприємства ще за два роки до його призначення на посаду та до твердження про те, що він не несе відповідальності за діяльність попередніх керівників підприємства, адже як вбачається з листів самого позивача на адресу Білгород-Дністровської міської ради №431 від 19.08.2019 року та №497 від 24.09.2019 року, під час перебування на посаді позивача ОСОБА_1 , податковий борг очолюваного ним підприємства значно збільшився.

Відповідно до п.10 ч.4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності.

Суд звертає увагу, що порушення умов контракту є самостійною підставою для розірвання контракту і наявність вини не є обов`язковою передумовою для припинення трудового договору з підстав, передбачених контрактом.

Тому, Білгород-Дністровська міська рада не повинна встановлювати причини виникнення податкового боргу, а неодноразові звернення позивача до Білгород-Дністровської міської ради підтверджують його наявність та збільшення в період, коли позивач займав посаду керівника даного підприємства.

Таким чином, підставою для звільнення та розірвання контракту достроково стало допущення позивачем як керівником КП «Білгород-Дністровськводоканал» виникнення податкового боргу, що згідно умов контракту є самостійною підставою для звільнення керівника з посади та дострокового розірвання контракту до закінчення його дії.

Суд погоджується з доводами представника відповідача, що позивачу під час підписання контракту було достаменно відомо про його умови, зокрема, про особливі умови його звільнення з займаної посади. Заслуговують на увагу доводи представника відповідача і щодо того, що звільнення позивача відбулось на підставі п.8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, таке звільнення не носить характер дисциплінарного стягнення, а є звільненням за невиконання умов трудового контракту.

Тому посилання сторони позивача щодо порушення строків накладення стягнення у вигляді звільнення, передбачених ст. 148 КЗпП України теж не заслуговують на увагу.

До того ж, ані законом, ані контрактом не визначено термін, протягом якого має бути прийнято рішення про розірвання контракту, тому видання оскаржуваного розпорядження жодним чином не свідчить про порушення порядку його прийняття.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що факт існування податкової заборгованості у Комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» на час звільнення позивача ОСОБА_1 з займаної посади, а також факт збільшення податкового боргу у період очолювання данного підприємства ані позивачем, ані сторонами по справі не оспорювався.

Доводи представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Головного управління Держпраці в Одеській області щодо незаконно звільнення позивача не заслуговують на увагу, оскільки представником третьої особи не надано до суду жодного належного та допустимого доказу як на підставу підтвердження своєї правової позиції, а відзив фактично зводиться до цитування статтей КЗпП України.

Жодних належних і допустимих доказів виникнення податкового боргу КП «Білгород-Дністровськводоканал» за час попередніх керівників не надано. Повідомлення про злочин №432 від 19.08.2019 року, скероване на адресу Білгород-Дністровської місцевої прокуратури є лише підставою для внесення даних до ЄРДР та не є кінцевим рішенням у кримінальній справі, що могло би бути належним та допустимим доказом причетності попередніх керівників до виникнення податкової заборгованості у сумі, яка існувала на день звільнення позивача.

Задля можливості підтвердження або спростування стверджень позивача щодо факту виникнення податкового боргу не при керівнику ОСОБА_1 , слід вказати про наступне.

Так, відповідно до п. 96.4 ст. 96 ПК України, виникнення у державного або комунального підприємства податкового боргу є підставою для розірвання трудового договору (контракту) з керівником такого підприємства.

Згідно п. 31.1. та 31.2 ст. 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

П. 31.2. ПК України зазначає, що строк сплати податку та збору обчислюється роками, кварталами, місяцями, декадами, тижнями, днями або вказівкою на подію, що повинна настати або відбутися.

У відповідності до п. 14.1.156 ст. 14 ПКУ, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно п. 14.1.175 ст. 14 ПКУ, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом;

Таким чином, аналіз наведених норм свідчить, що податковий борг виникає у випадку несплати узгодженого грошового зобов`язання (податку, збору) платником податків у встановлений цим кодексом період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений.

Тому, суд погоджується із ствердженнями відповідача Білгород-Дністровської міської ради, викладеними у відзиві з приводу моменту виникнення податкового боргу та вважає невірним розуміння позивача ОСОБА_1 щодо вказаного.

Отже, факт наявності податкового боргу ще до призначення ОСОБА_1 керівником КП «Білгород-Дністровськводоканал» не впливає на обсяг його обов`язків, окреслених контактом та на момент виникнення заборгованості.

Як вбачається з оскаржуваного розпорядження, ОСОБА_1 , начальника Комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» 11.12.2019 звільнено з займаної посади та розірвано контракт №3 від 02.04.2019 року достроково, відповідно до п.п. е) п. 5.3 Розділу 5 вищевказаного контракту та п.8 ст. 36 КЗпП України.

Підпунктом е) п.5.3 Розділу 5 контракту передбачалась можливість звільнення з посади, та розірвання контракту з ініціативи Органу управління майном, у т.ч. за пропозицією Управління до закінчення терміну його дії : у разі виникнення у комунального підприємства податкового боргу.

Підставами припинення трудового договору за п.8 ст. 36 КЗпП України є підстави, передбачені контрактом.

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, підставами для припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Укладаючи контракт позивач погодився з його умовами у тому числі з підвищеною відповідальністю за порушення його умов.

Порушення хоча б одного з підпунктів контракту, окреслених в п.5.3 контракту №3 від 02.04.2019 року є підставою для його дострокового розірвання.

Таку позицію підтримав і Конституційний Суд України, який у своєму рішенні у справі щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 КЗпП України зазначив, що незважаючи на ці та інші застереження, що містяться в Кодексі законів про працю та інших актах трудового законодавства і спрямовані на захист прав громадян під час укладання ними трудових договорів у формі контрактів, сторонами в контракті можуть передбачатися невигідні для працівника умови: зокрема, це, як правило, тимчасовий характер трудових відносин, підвищена відповідальність працівника, додаткові підстави розірвання договору тощо.

Як зазначено у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (статті 36, 39-41 КЗпП).

Згідно з пунктами 16, 17 Постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року №203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності», контракт з керівником підприємства може бути розірваний на підставах, установлених чинним законодавством, а також передбачених у контракті.

При цьому розірвання контракту з ініціативи органу управління майном або керівника підприємства повинно провадитися з урахуванням гарантій, установлених чинним законодавством.

При розірванні контракту з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення провадиться згідно з пунктом 8 статті 36 КЗпП України, про що робиться відповідний запис у трудовій книжці керівника підприємства.

Дана правова позиція узгоджується з висновком, висловленим у Постанові Верховного Суду України від 04.11.2020 року по справі №357/695/19.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , звільнений з займаної посади та з ним розірвано достроково контракт відповідно до п.8 ст. 36 КЗпП.

Стосовно тверджень позивача про порушення процедури звільнення, варто зауважити про наступне.

Дані правові відносини урегульовані Положенням про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого Постановою КМУ №170 від 19.03.1994 року, яке визначає порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників на підприємства, в установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та галузевої приналежності, а також до громадян.

У відповідності до п.21, 22 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого Постановою КМУ № 170 від 19.03.1994 року, у разі розірвання контракту з ініціативи роботодавця з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за пунктом 8 статті 36 Кодексу законів про працю України, з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством і контрактом.

У разі невиконання або неналежного виконання сторонами зобов`язань, передбачених у контракті, його може бути достроково розірвано з попередженням відповідної сторони за два тижні.

Разом з тим, згідно з п.5 Постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 року № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності», рекомендовано місцевим органам виконавчої влади при укладанні контрактів з керівниками підприємств, що є у комунальній власності, застосовувати порядок, передбачений Положенням цієї постанови.

Згідно п. 15,16 ІV Розділу вищенаведеної Постанови, Контракт з керівником підприємства може бути розірваний на підставах, установлених чинним законодавством, а також передбачених у контракті.

При цьому розірвання контракту з ініціативи органу управління майном або керівника підприємства повинно провадитися з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством.

У відповідності до п. 17 зазначеної вище постанови, при розірванні контракту на підставах, встановлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення провадиться згідно з пунктом 8 статті 36 Кодексу законів про працю України, про що робиться відповідний запис у трудовій книжці керівника підприємства.

Таким чином, жодних застережень з приводу завчасного повідомлення про розірвання контракту або можливість звільнення керівника підприємства у строки, які передбачені ст. 148 КЗпП України, вказана постанова не містить.

Пунктом 10 ч.4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що саме сільський, селищний, міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України "Про культуру".

Аналіз ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування», Європейської Хартії місцевого самоврядування (ратифікована 15.07.1997 року, набрала чинності для України 01.01.1998 року), Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2009 від 16.04.2009 року свідчить, що оскаржуване розпорядження міського голови відноситься саме до повноваження міського голови.

Також, відповідно до п.1.15 та 1.16 Розпорядження міського голови від 02.04.2019 № 168-к «Про розподіл основних функціональних обов`язків між міським головою, секретарем міської ради, заступниками міського голови, керуючим справами виконавчого комітету міської ради та взаємозаміщення їх функцій», до функціональних обов`язків міського голови відносяться призначення на посади та звільнення з посад керівників, посадових та службових осіб апарату міської ради, апарату виконавчого комітету міської ради, виконавчих органів міської ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності та укладання та розірвання контрактів з керівниками підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності, що також відповідає положенням ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Таким чином, призначення на посади та звільнення з посад керівників комунальних підприємств та дострокове припинення з ними контрактів можливе лише шляхом видання відповідного розпорядження міського голови.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що при звільненні позивача на підставі п.8 ст. 36 КЗпП України було дотримано вимоги трудового законодавства щодо процедури звільнення з підстав порушення умов контракту.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-ІV зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 1 статті 6 та статті 13 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального судочинства.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з елементів здійснення принципу справедливого судочинства є принципи «рівності вихідних умов», дотримання балансу сторін при розгляді справи в суді, а також принцип обґрунтованості судового рішення.

Так, у пункті 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (заява №63566/00 від 25 жовтня 2000 року, суд нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29).

Аналогічний висновок, висловлений Європейським судом з прав людини у п. 18 Рішення від 07 жовтня 2010 року (остаточне 21.02.2011 року) у справі «Богатова проти України» (заява №5232/04 від 27 січня 2004 року).

Більш детальніше щодо застосування складової частини принципу справедливого судочинства обґрунтованості судового рішення Європейський суд з прав людини висловився у п. 58 Рішення від 10 лютого 2010 року (остаточне 10.05.2011 року) у справі «Серявін та інш. проти України» (заява №4904/04 від 23 грудня 2003 року), а саме «Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п. 29).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

З урахуванням усього вищевикладеного, а саме того, що під час розгляду даної справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги в частині безпідставного та протиправного винесення розпорядження міського голови №528-к від 11.12.2019 року, та прийнявши до уваги, що судом вже надано оцінку процедурі розірвання контракту достроково з керівником комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» ОСОБА_1 , підставам винесення оскаржуваного розпорядження та підтвердженням доказовості правомірності вказаного, суд дійшов висновку про необґрунтованість, недоцільність та неможливість задоволення позову в частині визнання незаконним та скасування розпорядження Білгород-Дністровського міського голови від 11.12.2019 року № 528-к «Про звільнення з займаної посади та розірвання контракту достроково з керівником комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» ОСОБА_1 ».

Доводи позивача про те, що рішення про заздалегідь підготовлене рішення про його звільнення з займанох посади відповідачем не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, адже не підтверджені належними та допустимими доказами.

Стосовно вимог позивача про поновлення дії контракту №3 від 02.04.2019 року та дії додаткової угоди №1 до контракту № 3 від 02 квітня 2019 року, а також стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку він вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Так, згідно п. 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року за №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» відповідно до ст. 24 КЗпП України рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ст. 235 ч.2 КЗпП України).

Разом з тим, в судовому засіданні не підтверджено жодної незаконної підстави звільнення з посади керівника Комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» ОСОБА_1 , а тому вказані вимоги є похідними від основної частини позову, та у зв`язку з не підтвердженням безпідставності його звільнення, задоволенню не підлягають.

У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Висновки за результатами розгляду справи та розподіл судових витрат

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що у разі законного звільнення та розірвання контракту №3 від 02.04.2019 року з керівником Комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» ОСОБА_1 з підстав, обумовлених контрактом, правомірність яких підтверджена в ході розгляду справи, та у зв`язку із повним спростування вимог, якими позивач обґрунтовував свій позов відповідачем, суд вважає безпідставними, недоцільними та як наслідок такими, що не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради, Комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Головне управління Держпраці в Одеській області, про визнання розпорядження про звільнення незаконним, поновленні на займаній посаді, поновлені дії контракту, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Оскільки позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору щодо подання позову про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, слід віднести вказані витрати на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 21, 36, 148, 149, 235 КЗпП України, ст.ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради, Комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Головне управління Держпраці в Одеській області, про визнання розпорядження про звільнення незаконним, поновленні на займаній посаді, поновлені дії контракту, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: