Справа № 456/4703/19
Провадження № 2/456/469/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2020 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Яніва Н. М.

з участю секретаря Сунак Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Стрий справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговою розпискою та договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась з позовом до відповідача в якому просить стягнути з останньої заборгованість за договором позики в розмірі 1 820 000 грн.. Окрім того просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати, а саме суму сплаченого судового збору у розмірі 9 605 грн. та 8000 грн. витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог, покликається на те, що 27.06.2018 ОСОБА_3 під розписку позичила у неї гроші у розмірі 1 820 000 грн., що еквівалентно 70 000 доларів США. Кінцевий термін повернення коштів зазначений у розписці до 27.06.2019. Вона неодноразово зверталась до відповідача з усними вимогами щодо повернення коштів згідно розписки, на що така ігнорувала її вимоги та ухилялась від повернення коштів отриманих по розписці у зв`язку з чим порушила взяті на себе зобов`язання.

В подальшому представником позивача у зв`язку з смертю відповідача, яка померла було заявлено клопотання про залучення до участі у справі у якості відповідача ОСОБА_2 як спадкоємицю ОСОБА_3 ..

17.02.2020 судом постановлено ухвалу про залучення до участі у справі у якості відповідача ОСОБА_2 ..

В судовому засіданні представник позивача адвокат Мундяк М.М. підтримав заявлені вимоги з підстав викладених у позовній заяві та просив суд такі задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду у судове засідання не з`явилась, однак у попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнала. Додатково пояснила, що позивач ОСОБА_1 доводиться їй свекрухою. Така протягом останніх років проживає в Італії. Звідки свекруха взяла кошти, які позичила її матері ОСОБА_3 їй не відомо. Передача коштів відбувалась у квартирі її свекрухи по АДРЕСА_1 у квітні чи травні 2018, точно не пригадує. Повідомила, що безпосередньо була присутня під час передачі коштів, а саме її мати ОСОБА_3 приїхала в м. Стрий громадським транспортом після обіду та прийшла на квартиру до ОСОБА_1 і забрала кошти. При передачі коштів були присутні її подруга ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , оскільки в той день вони щось святкували на квартирі в матері її чоловіка. Чому саме мамі свекруха позичила гроші їм на квартиру вона не знає, та їй не відомо куди після цього її матір ОСОБА_3 поїхала з грошима і куди їх поділа. Також ствердила, що її мати померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, покази свідка дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і

вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Власник порушеного права може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Так, згідно долученого до матеріалів справи копії договору позики, вбачається, що 27.06.2018 між ОСОБА_3 («позикодавець») та ОСОБА_1 («позичальник») у м. Моршин було укладено вказаний договір, згідно умов якого позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 1 820 00 грн., що еквівалентно 70 000,00 доларів США, далі сума позики, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк до 27 червня 2019. Згідно п. 10 цей договір вважається укладеним з моменту передання позикодавцем грошей позичальникові. Підтвердженням передання коштів є передання позичальником розписки про їх отримання позикодавцю.

Згідно копії розписки наявної у матеріалах справи від 27.06.2018 ОСОБА_3 у присутності ОСОБА_7 , ОСОБА_8 дала розписку ОСОБА_1 про те, що отримала у неї суму 1 829 999 гривень, що еквівалентна 70 000,00 доларів США у м. Моршин за місцем свого фактичного проживання ( АДРЕСА_2 ). Суму позики 1 820 000 грн., що еквівалентна 70 000 доларів США зобов`язалась повернути ОСОБА_1 у строк до 27.06.2019. Вказана розписка підписана ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ..

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 10.06.2019 виданого виконавчим комітетом Моршинської міської ради Стрийського району Львівської області.

У відповідності до копії спадкової справи №488/2019 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , заведеної державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т., копія якої була оглянута у судовому засіданні, спадкоємцями, які подали заяви про прийняття спадщини за законом є ОСОБА_2 (донька померлої ОСОБА_3 ). Син померлої ОСОБА_9 від прийняття спадщини відмовився, про що подав до нотаріуса відповідну нотаріально завірену заяву.

Даючи оцінку наведеним аргументам та визначаючись із характером спірних правовідносин, які склались між сторонами, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.(ч. 1 ст.1047 ЦК України)

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між позикодавцем та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень ст. 1282 ЦК України.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Крім того, частиною першою ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Аналізуючи наведені положення закону, суд зауважує, що договір позики за своєю суттю є двостороннім правочином та одностороннім договором, оскільки після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором лише права.

Отже, до істотних умов договору позики віднесено умови щодо: суми позики, обов`язку позичальника повернути позики та строк позики.

Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг коштів із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Саме до таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 25 лютого 2020 року у справі №756/12238/16ц.

З урахуванням зазначеного правового висновку, підтвердженням укладення договору позики може бути не будь-яка розписка, а лише та, яка підтверджує факт отримання грошових коштів у борг та містить умови про їх повернення.

Таким чином, уразі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосуванняст.ст.1046,1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документу на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За змістом ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмету доказування у даному спорі входить факт укладення договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зокрема, виникнення в останньої обов`язку повернути кошти у розмірі 1 820 000 грн., що еквівалентно 70 000 доларів США.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника

справи на не вчинення іншим учасником певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ст.81 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

Так у судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_7 , який показав, що його товариш ОСОБА_10 зателефонував йому та попросив, щоб він під`їхав до нього, оскільки його мати ОСОБА_1 хоче позичити його тещі ОСОБА_11 кошти у сумі 70 000 дол. США. Він під`їхав на АДРЕСА_1 . У будинку були присутні ОСОБА_1 (мати його товариша), його теща ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , прізвища якого не знає та ОСОБА_13 , дружина ОСОБА_14 .. На кухні ОСОБА_1 перерахувала гроші у сумі 70000дол.США. Після цього він їх всіх відвіз у м.Моршин. Розписка складалась у м.Моршин.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Так, судом було досліджено у судовому засіданні наявні у матеріалах справи копію договору позики та копію боргової розписки від 27.06.2018. Зокрема з умов договору позики вбачається, що позичальником у правовідносинах позики, які виникли між сторонами є ОСОБА_1 , а позикодавцем є ОСОБА_3 .. Однак згідно розписки від 27.06.2018 вбачається, що саме ОСОБА_11 отримала у ОСОБА_1 суму позики.

Окрім цього з договору позики та розписки вбачається, що такі були укладені та кошти передавались у м. Моршин, даний факт підтвердив у судовому засіданні і свідок ОСОБА_7 ..

В той же час відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні ствердила, що передача коштів відбувалась у м.Стрию по вул. Дрогобицькій, та що ОСОБА_7 був присутній у них дома як гість, оскільки вони святкували свято, а не як вказав свідок ОСОБА_5 , що він приїхав на прохання друга бути свідком при передачі коштів його матір`ю ОСОБА_1 тещі ОСОБА_15 ..

Тобто пояснення відповідача та покази свідка дещо різняться між собою, не узгоджуються з фактичними обставинами справи, тому суд критично відноситься до таких та ставить їх під обґрунтований сумнів.

Також суд звертає увагу й на той факт, що ні у позовній заяві, ні у судовому засіданні представником позивача не надано жодних доказів походження та належності ОСОБА_1 на момент укладення договору позики грошової суми, яка була предметом позики, а саме 1 820 000 грн., що еквівалентно - 70 0000 доларів США.

У відповідності до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

За змістом ч. ч. 1 - 3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У Постанові Верховного суду від 20.02.2019 по справі № 556/1721/17 зазначено, що наявність оригінала розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями ст. 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.

На момент розгляду справи позивачем ОСОБА_1 не подано до суду оригіналу розписки від 27.06.2018 та договору позики від 27.06.2018, хоча зі змісту позовної заяви така ствердила про наявність у неї оригіналів вказаних документів, та не вказано об`єктивних причин, чому вказані докази не можуть бути подані у встановлений законом строк.

З урахуванням викладеного, у зв`язку з ненаданням позивачем оригіналу розписки та договору позики, суд позбалений можливості перевірити достовірність вказаного доказу, а саме справжність підписів осіб, які підписували вказані документи, що у свою чергу свідчить про те, що позивачем не доведено наявність невиконаного відповідачем обов`язку щодо повернення боргу як на момент звернення з позовом до суду, так і на момент ухвалення рішення.

Окрім цього, хоча договір позики у відповідності до вимог цивільного законодавства не віднесено до договорів, які підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, однак позивач з урахуваннм вимог ч. 4 ст.209 ЦПК а також суми позики, яка є досить значною, не була позбавлена можливості вимагати нотаріального посвідчення договору позики від 27.06.2018.

Окрім того, як було встановлено у судовому засіданні правовідносини, що виникли між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), після її смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника та повинні вирішуються по суті в порядку положень ст.1282 ЦК.

Також суд звертає увагу, що згідно висновку щодо застосування норм права, який викладений у постанові Верховного Суду у справі №640/6274/16-ц від 18 вересня 2019, яку суд у відповідності до ч. 4 ст.263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені в чч.2 та 3 ст.1282 ЦК, оскільки в разі пропуску таких строків на підставі ч.4 ст.1281 ЦК кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених у ст.1282 ЦК, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд установлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора суду належить установити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК.

У відповідності до ч. 1 - 4 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Так судом було встановлено, та таке не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позов пред`явлено позивачем до ОСОБА_3 29.11.2019. Однак, як вбачається з матеріалів справи 29.08.2019 позивач зверталась у Стрийську державну нотаріальну контору з притензією кредитора у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , на що такій державним нотаріусом Костур У.Т. була надана відповідь вих. № 2759/01-16 від 30.09.2019 про те, що після смерті ОСОБА_3 заведено спадкову справу № 488/2019, із заявою про прийняття спадщини зверталась дочка померлої ОСОБА_2 ..

У зв`язку з вищенаведеним суд приходить до переконання, що позивач на момент подання позову до суду, було достеменно відомо про факт смерті ОСОБА_3 , та що спадкоємцем, який звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після її смерті є ОСОБА_2 (дочка ОСОБА_3 ). Однак всупереч вимогам ст. 1281 ЦК України позивач з притензією до спадкоємця боржника, тобто ОСОБА_2 не зверталась, про що не надала належних доказів, та таких у судовому засіданні судом встановлено не було, а навпаки свідомо звернулась у суд з позовом до померлої особи.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

На підставі вищенаведеного, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, зокрема врахувавши той факт, що позивачем всупереч ст. 83 ЦПК України не надано оригіналу договору позики та розписки від 27.06.2018, що позбавляє суд можливості перевірити достовірність вказаних документів, та не наведено обєктивних причин, чому вказані докази не можуть бути подані у встановлений законом строк, те що покази свідка та пояснення відповідача різняться між собою, а також те, що позивачем як кредитором не пред`являлись вимоги до спадкоємця боржника у порядку передбаченому ст. 1281 ЦК України, суд прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову про стягнення боргу за договором позики через його недоведеність у зв`язку з чим не приймає визнання позову відповідачем.

Згідно ст.141 ЦПК України у разі відмови у позові судовий збір покладається на позивача, у зв`язку з чим вимога про стягнення судових витрат з відповідача не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговою розпискою та договором позики - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Н. М. Янів