Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"28" грудня 2020 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В., за участю секретаря судового засідання Скудар С.В., адвоката Рябоконь С.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 . За життя її мати склала заповіт, за яким все належне їй майно вона заповіла позивачці. У встановлений шестимісячний строк позивачка звернулась до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини за заповітом та була заведена спадкова справа після смерті спадкодавця. На час відкриття спадщини разом із спадкодавцем в будинку АДРЕСА_1 був зареєстрований її син, відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на час відкриття спадщини є пенсіонером, тобто непрацездатної особою за віком. 22 червня 2020 року державним нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 . Відмова нотаріусу мотивована тим, що відповідно до статей 1268, 1269 ЦК України спадкоємець ОСОБА_2 непрацездатний за віком, який був зареєстрований зі спадкоємцем на час відкриття спадщини за однією адресою має право на обов`язкову частку у спадщині. Оскільки ОСОБА_2 не заявив протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця про відмову від неї, а спадкоємець ОСОБА_1 подала у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини за заповітом, вони вважаються таким, що прийняли спадщину. На підставі цього нотаріус вважає, що позивачка не може бути єдиним спадкоємцем після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 та видати їй свідоцтво про право на спадщину на цілу частку спадкового майна, на думку нотаріусу, неможливо. Не погоджуючись із обставинами, викладеними в постанові нотаріуса, позивачка наголошує на тому, що її рідний брат ОСОБА_2 , починаючи з 2006 року фактично проживав разом із своєю сім`єю за іншою адресою: по АДРЕСА_2 матір залишилась проживати одна в будинку АДРЕСА_1 . Також зазначає, що, починаючи з травня 2014 року ОСОБА_2 разом із своєю сім`єю взагалі виїхав з міста Маріуполя. Посилаючись на положення статей 1241, 1268-1270 ЦК України, вказує про те, що повнолітні непрацездатні діти спадкодавця складають особливу групу спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, однак спадщина не переходить до такого спадкоємця автоматично, та він зобов`язаний звернутися у встановленому законом порядку до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини. Оскільки відповідач, який має право на обов`язкову частку у спадщині при спадкуванні за заповітом ОСОБА_2 не проживав на час відкриття спадщини з спадкодавцем ОСОБА_3 та не подав у строки визначені статтею 1270 ЦК України заяву про прийняття спадщини, то на думку позивачки, вона має право, як єдиний спадкоємець за заповітом, успадкувати все майно, яке залишилось після смерті матері.

На підставі цього просила встановити факт, того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не проживав постійно на час відкриття спадщини разом із ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , в цілому на житловий будинок разом з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , до складу якого входять: житловий будинок, зазначений на плані літ.Б-1, житловою площею 24,3 кв.м, нежитлова прибудова літ.Б1-1, прибудова літ.б1-1, ганок літ.б, погріб Б1/п, гараж літ.Л-1, сарай літЗ-1, усього загальною площею 63,4 кв.м.

Позивачка в судове засідання не прибула, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її особистої присутності.

Представник позивачки адвокат Рябоконь С.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Також подав заяву про розгляд справи без його присутності.

Відповідач у судове засідання не прибув, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованим з повідомленням поштовим відправленням, про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов або письмових пояснень по справі не надіслав.

У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення.

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши письмові матеріали справи, допитавши свідків, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, 18 серпня 2014 року.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого Іллічівським ЗАГС 04.02.1953 року, ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_5 .

Згідно з витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №8 від 09 грудня 2014 року дошлюбне прізвище позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_6 , яка 12 травня 1973 року уклала шлюб із ОСОБА_7 та змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_8 ».

Також згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу №3 від 12 грудня 2014 року наявний актовий запис про розірвання шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , після розірвання шлюбу дружина змінила прізвище « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_3 .

Отже вказані письмові докази свідчать, що позивачка є дочкою ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №39157480 від 12.12.2014 року після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа 733/2014.

Згідно з спадковою справою 733/2014, наданою державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , із заявою про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк звернулась позивачка ОСОБА_1 .

За життя ОСОБА_3 залишила нотаріально посвідчений заповіт від 29 квітня 2013 року, за яким на випадок смерті заповіла все своє майно на ім`я позивачки - ОСОБА_1 .

Згідно з свідоцтвом про право власності № НОМЕР_3 , виданого Ждановським міським відділом комунального господарства 30 березня 1984 року, та зареєстрованого в Маріупольському БТІ 02 квітня 1984 року за №31546, ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності належить домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Згідно з технічним паспортом на будинок АДРЕСА_1 , виготовленого ККП «Міське Бюро технічної інвентаризації Маріупольска нерухомість» 13.11.2019 року та листа відповіді БТІ від 13.11.2019 року №4521, вказане домоволодіння складається з житлового будинку літ.Б-1, житловою площею 24,3 м2, нежитлової прибудови літ.Б-1, прибудови літ.б1-1, усього загальною площею 63,4 м2, ганок літ.б, погріб літ.Б1/п, гараж літЛ-1, літній душ літ.К-1, сарай.З-1, огорожа №1. Нежитлова прибудова літ.Б1-1, прибудова літ.б1-1, погріб літ.Б1/п, ганок літ.б включені до загального складу домоволодіння на підставі рішення Іллічівського виконкому від 21.03.1984 року за №б/н. Гараж літ.Л-1 побудований до 1992 року. Літній душ літ.К-1 не потребує прийняттю в експлуатацію.

Згідно з домовою книгою на будинок та довідкою відділу аналітичного забезпечення департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 25.11.2019 року №089-29.01.-02925 за адресою: АДРЕСА_1 станом на дату смерті спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_4 були зареєстровані: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також встановлено, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , також на праві власності належить 27/50 частки житлового будинку за номером АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 22 березня 2002 року.

Постановою нотаріусу державного нотаріусу Третьої маріупольської державної нотаріальної контори від 22 червня 2020 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок АДРЕСА_3 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 з тих підстав, що позивачка не є єдиною спадкоємицею, оскільки ОСОБА_2 є непрацездатним за віком та постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця про відмову від неї, і тому вважається таким, що прийняв спадщину. З цих підстав позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на цілу частку спадкового майна.

Згідно з довідкою, виданою головою КСН «сел.Волонтерівка» від 26.11.2014 року, ОСОБА_3 проживала одна в будинку за адресою: АДРЕСА_1 а с 10.02.1978 року.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які є сусідами покійної ОСОБА_3 і проживають по АДРЕСА_4 відповідно, підтвердили факт того, що проживаючи поруч по сусідству тривалий час вони бачили, що до серпня 2014 року в будинку по АДРЕСА_1 проживала лише ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . В будинку вона проживала постійно сама. З 2013 року вона захворіла та за нею доглядала її дочка ОСОБА_1 . Син покійної - на ім`я ОСОБА_12 ніколи із матір`ю не проживав, а разом із своєю сім`єю постійно проживав окремо в будинку АДРЕСА_3 . Але з травня 2014 року він разом із сім`єю переїхав на постійне проживання до Російської Федерації та більше до будинку не повертався. Також в травні 2014 року в будинку АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 працівниками поліції проводились обшуки, але ОСОБА_12 із сім`єю вже не було за місцем постійного проживання в місті Маріуполі.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не відмовився від неї в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем, для прийняття спадщини має подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Положеннями ч.ч.1, 6 ст.29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з вимогами частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Статтею 3 вказаного Закону визначено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; а місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Також відповідно до частини 10 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Аналіз наведених норм права дозволяє зробити суду висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього.

Дослідженими судом доказами підтверджено факт постійного не проживання відповідача ОСОБА_2 за місцем своєї реєстрації по АДРЕСА_5 станом на 15 серпня 2014 року - день смерті спадкодавця ОСОБА_3 .

Також суд враховує ту обставину, що відповідач, не проживаючи разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, та протягом достатньо тривалого часу до цього (з травня 2014 року виїхав з Маріуполя) , протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, заяву про прийняття спадщини не подав, тому не може вважатися особою, яка прийняла спадщину.

Згідно ст.1298 ЦК України - свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору суд також виходить з наступних положень Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1ст.1270).

У пункті 19 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» міститься роз`яснення про те, що той зі спадкоємців, який має право на обов`язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов`язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до встановлених судом обставин, та зазначених положень законодавства суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог щодо встановлення факту не проживання відповідачем постійно на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем та не прийняття ним спадщини, оскільки ОСОБА_2 попри наявність реєстрації в будинку АДРЕСА_1 фактично не проживав в даному будинку на день відкриття спадщини, а до травня 2014 року проживав разом із своєю сім`єю в будинку АДРЕСА_3 та після цього взагалі змінив місце проживання та виїхав за межі України.

Отже, на підставі належних, допустимих та достовірних доказів судом встановлено, що на час відкриття спадщини та протягом шести місяців після цього відповідач разом зі спадкодавцем постійно не проживав та не подавав нотаріусу заяву про прийняття її спадщини, що надає підстави стверджувати, що відповідач не проживав постійно зі спадкодавцем на день її смерті (час відкриття спадщини) та відповідно не може вважатися таким, що прийняв її спадщину.

Встановлення цього факту має своїм наслідком виникнення у позивачки права на спадкування за заповітом спадкодавця всієї її спадщини без виключення з неї обов`язкової частки відповідача.

Як встановлено судом за життя спадкодавець ОСОБА_3 видала заповіт, відповідно до якого заповіла все своє майно позивачці ОСОБА_1 .

За правилами статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У зв`язку із тим, що позивачка своєчасно звернулася до нотаріусі із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та інших спадкоємців, які б у встановленому законом порядку звернулися із заявами про прийняття спадщини, судом не встановлено, тому спадкові права позивачки підлягають судовому захисту та за нею слід визнати у порядку спадкування за заповітом право власності на спірний житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Із урахуванням всіх обставин суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору при подачі позову, в сумі 1840,80 гривень.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 259, 263-265, 282, 315 ч. 2, 319 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не проживав постійно на час відкеритят спадщини з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності у порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в цілому (частка 1/1) на житловий будинок разом із надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , до складу якого входять: житловий будинок літ.Б-1, житловою площею 24,3 м2, нежитлова прибудова літ.Б-1, прибудова літ.б1-1, усього загальною площею 63,4 м2, ганок літ.б, погріб літ.Б1/п, гараж літЛ-1, літній душ літ.К-1, сарай.З-1, огорожа №1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , витрати по сплаті судового збору за подачу позову в сумі 1840,80 (одна тисяча вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Донецького апеляційного суду через Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області або безпосередньої до апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 29 грудня 2020 року.

Суддя: Д. В. Кузнецов