Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/27/20
Провадження № 2/553/371/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.02.2020м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Тимчука Р.І.,

при секретарі - Лунич Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у якому вказує, що при її звільненні не був проведений повний розрахунок, з нею розрахувалися лише 12 листопада 2019 року. Тому вона просить суд стягнути на її користь з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01 вересня 2007 року працювала в Полтавському кооперативному коледжі Полтавської облспоживспілки на посаді викладача юридичних дисциплін.

Відповідно до наказу т.в.о. директора Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки від 30.08.2018 року № 76-К за ініціативою позивача її звільнено з формулюванням причини звільнення «за власним бажанням у зв`язку з порушенням працедавцем законодавства про працю, ч. 1 ст. 39 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку (ст. 44 КЗпП України)». Звільнення відбулося 31.08.2018 року, що підтверджується записами у її трудовій книжці (а.с.12).

Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

З аналізу вказаної правової норми вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум, належних при звільненні.

Відповідач, в порушення вимог діючого законодаства, не повідомив мене, будь яким чином, про нараховані суми, належні мені при звільненні, відповідно до ст.116 КЗпП України.

03.09.2018 року ОСОБА_1 звернулася з заявою до відповідача з проханням провести остаточний розрахунок та повідомити її письмово, з розшифровкою за видами виплат, про нараховані їй при звільненні суми ( а.с.21).

Відповіді на заяву відповідач не надав.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

В порушення вимог діючого законодавства України розмір нарахованої позивачеві Полтавським кооперативним коледжем Полтавської облспоживспілки вихідної допомоги при звільненні становив 14572,53 грн. Даний факт підтверджено записом під кодом 56 «вихідна допо» у розрахунковому листі за серпень 2018 року, створеному відповідачем (а.с.26).

При звільненні ОСОБА_1 виплачено вихідну допомогу з нарахованої суми 14572,53 грн. за вирахуванням податків та зборів з доходів з фізичних осіб. Виплата відбулася 04.09.2018 року.

05.09.2018 року та 19.10.2018 року ОСОБА_1 зверталася до відповідача з запитами на публічну інформацію, (а.с.22-24) у яких просила надати:

1) детальний розрахунок середнього заробітку для нарахування мені вихідної допомоги при звільненні, у тому числі повідомити інформацію про:

1.1. суми нарахувань та дати їх перерахування на мій картковий рахунок (надати копію відповідного «Списку перерахувань у банк»);

1.2. дату настання події, відповідно до якої проводилося нарахування середнього заробітку;

1.3. період, за яким обчислена середня заробітна плата (розділ ІІ Порядку);

1.4. проведені мені виплати, які включені у розрахунок середньої заробітної плати (пункт 3 Порядку);

1.5. проведені мені виплати, які не враховані при розрахунку середньої заробітної плати (пункт 4 Порядку);

1.6. розмір середньоденної заробітної плати (абзац 1 пункту 8 Порядку);

1.7. середньомісячне число робочих днів (абзац 3 пункту 8 Порядку);

1.8. суму середнього заробітку за один місяць та за три місяці (копію запитів додаю).

Відповідач не надав відповіді на жодне з звернень.

Не погодившись з розміром нарахованої мені при звільненні вихідної допомоги, 10.12.2018 року ОСОБА_1 звернулась зі скаргою до Управління Держпраці у Полтавській області.

У відповіді від 26.12.2018 року Управлінням Держпраці у Полтавській області виявлено порушення вимог п.8. Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінет Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 (а.с.14-15), а також наведено розрахунок середньоденної заробітної плати проведений відповідачем, розрахунок середнього числа робочих днів за які ОСОБА_1 нараховано вихідну допомогу та загальну суму вихідної допомоги нарахованої відповідачем.

За результатами інспекційного відвідування Управління Держпраці у Полтавської області зафіксувало порушення діючого законодавства при обчисленні ОСОБА_1 вихідної допомоги, винесло відповідний припис про усунення виявлених порушень від 26.12.2018 № ПЛ2507/783/АВ-ПЛ2877П783/П та визначило строк для їх усунення (а.с.16-17).

Проте, у встановлений строк відповідач це порушення не виправив, належну ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні не донарахував та у повному обсязі не виплатив.

Тому 29.01.2019 р. ОСОБА_1 була змушена звернутися з позовною заявою до суду про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні (різниці між належною сумою вихідної допомоги при звільненні та фактично виплаченою).

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтава від 12.07.2019 р. по справі 553/184/19, за позовом ОСОБА_1 до Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні (різниці між належною сумою вихідної допомоги при звільненні та фактично виплаченою), позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, стягнуто на користь позивача заборгованість по вихідній допомозі при звільненні (різниці між належною сумою вихідної допомоги при звільненні та фактично виплаченою) в сумі 32289,39 грн. з вирахуванням з цієї суми передбачених законодавством податків та зборів з доходів фізичних осіб.

Відповідач з рішенням суду не погодився та звернувся з апеляційною скаргою до Полтавського апеляційного суду.

Постановою Полтавського апеляційного суду рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12.07.2019 р. по справі 553/184/19 скасоване, ухвалене нове (а.с.29-31).

Постанова Полтавського апеляційного суду по справі 553/184/19 набрала законної сили 05 листопада 2019 року.

Фактичне виконання постанови Полтавського апеляційного суду від 05.11.2019 р. по справі 553/184/19 відбулося 12 листопада 2019 року, що підтверджується платіжним дорученням № 1573 від 12.11.2019 р. (а.с.28).

Проведення повного розрахунку із звільненим працівником є обов`язком роботодавця і не залежить від певної дії звільненої особи (особистого звернення, пред`явлення вимоги). В іншому разі у працівника є підстави для звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У частині другій статті 2 Закону України від 24 березня 1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» передбачено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 цього Закону).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

За змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці»середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконануроботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України не проведення розрахунку із працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП (п. 20 постанови Пленуму ВСУ від 24.12.99 р.).

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Також, Верховний Суд у постанові від 09.10.2019 року у справі № 805/1917/17-а (провадження №К/9901/23836/18) зазначає, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП відповідальність.

Таким чином, передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Факт не проведення з вини відповідача (власника) розрахунку з позивачем при звільнені у зазначені строки, встановлений у приписі про усунення виявлених порушень від 26.12.2018 № ПЛ2507/783/АВ-ПЛ2877П783/П Управління Держпраці у Полтавській області та постановою Полтавського апеляційного суду від 05.11.2019 р.

Тобто вина відповідача доведена належними та допустимими доказами.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-144цс13 від 29 січня 2014 року та № 6-159цс13 від 22 січня 2014 року).

Оскільки, фактичним днем розрахунку та виконання постанови Полтавського апеляційного суду від 05.11.2019 р. по справі 553/184/19 відбулося 12 листопада 2019 року про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні (різниці між належною сумою вихідної допомоги при звільненні та фактично виплаченою) є 12 листопада 2019 року, то за період з 31.08.2018 року по 12.11.2019 року підлягає стягненню середній заробіток за час затримки проведення повного розрахунку при звільнені з позивачем.

Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України (п. 21 постанови Пленуму ВСУ від 24.12.99 р.) при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100.

За розрахунком, проведеним відповідно до Порядку №100, розмір середньоденної заробітної плати позивача за період травень-червень 2018 року, визначений у постанові Полтавського апеляційного суду по справі 553/184/19. А саме : Травень/-5562,43 грн./+ червень/9714,95 грн./= 15277,38 грн/40 кількість фактично відпрацьованих днів за даний період = 381,94 грн.(середньоденний заробіток) .

Кількість робочих днів з 31 серпня 2018 року (дня звільнення) по 12 листопада 2019 року (день остаточного розрахунку) становить 299 робочих днів.

Таким чином, середній заробіток за час затримки проведення повного розрахунку з позивачем при звільнені (з 31 серпня 2018 року) по день фактичного розрахунку та виконання рішення суду (по 12 лиспопада 2019 року) становить: 381,94 грн. х 299 днів = 114200 грн , які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Оскільки справляння і сплата податків та зборів з доходів з фізичних осіб є обов`язком роботодавця, суд приходить до всиновку, що розмір середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні становить 114200 грн. за вирахуванням з цієї суми передбачених законодавством податків та зборів з доходів з фізичних осіб.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76-83, 89, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 36, 233 КЗпП, суд -

В И Р І Ш И В :

Позову ОСОБА_1 до Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні- задовольнити.

Стягнути з Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки (адреса: вул. Небесної Сотні, 9/17, 28, м. Полтава, 36000, ) на користь ОСОБА_1 суму заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні в розмірі 114200 (сто чотирнадцять тисяч двісті гривень) за вирахуванням з цієї суми передбачених законодавством податків та зборів з доходів з фізичних осіб.

Стягнути з Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки на користь ОСОБА_1 сплаченийпри подачі позову судовий збір в розмірі 1142 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі до Апеляційного суду Полтавської області апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиР. І. Тимчук