Справа № 462/2346/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/4241/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Ніткевича А.В., Цяцяка Р.П.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 26 листопада 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанови державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про відкриття виконавчого провадження та арешт коштів боржника,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просив визнати неправомірними та скасувати постанови державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 15.04.2019 року про відкриття виконавчого провадження та від 31.07.2019 року про арешт коштів боржника, прийнятих у виконавчому провадженні №58870851 з примусового виконання виконавчого листа №462/2346/16-ц, виданого Залізничним районним судом м.Львова 23.11.2018 року, про зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати самочинно влаштовані перегородки на площі спільного користування , а саме кухні під літ. LX і коридору під літ. ХХХІХ в гуртожитку на АДРЕСА_1 , стягувачем за яким є Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що оскаржувана постанова прийнята державним виконавцем з порушенням Закону України «Про виконавче провадження», оскільки зазначені у ній відомості про особу боржника не відповідають виконавчому листу, відтак, постанова стосується іншої особи - ОСОБА_2 , а не боржника - ОСОБА_1 , що позбавило його можливості користуватись наданими боржнику у виконавчому провадженні правами, в тому числі добровільно виконати рішення суду.

У зв`язку з цим, вважає неправомірними усі інші прийняті державним виконавцем у цьому виконавчому провадженні рішення, зокрема, постанову про арешт коштів боржника, в якій вказано іншу особу - ОСОБА_2 , однак, арешт накладено на його (заявника) зарплатний рахунок.

Крім того, звертає увагу, що виконавчий лист не містить вимоги майнового характеру, а тому відсутні підстави для накладення арешту на грошові кошти боржника.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 26 листопада 2019 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив боржник ОСОБА_2 , просить її скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права і прийняти нове судове рішення, яким його скаргу задовольнити.

Апелянт зазначає, що відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення, однак, при розгляді скарги судом залишено поза увагою його доводи про те, що відомості про особу боржника в оскаржуваних постановах державного виконавця не відповідають відомостям про особу боржника у виконавчому листі, чим допущено порушення норм матеріального права.

Вважає, що суд помилково застосував положення ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження».

Інші доводи апеляційної скарги за своїм змістом є аналогічними доводам, які викладені заявником у скарзі.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи повторно не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, представник заявника (апелянта) ОСОБА_2 - адвокат Шишка О.М. повторно заявив клопотання про відкладення розгляду справи, пославшись на погане самопочуття, однак, колегія суддів не визнала наведені причини неявки представника в судове засідання поважними, оскільки до клопотання не долучено доказів, які б підтверджували вказані у клопотанні обставини, крім того, таке клопотання представником заявлено повторно, хоча явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою і суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обгрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, а тому учасники справи могли скористатись своїм правом на подання до суду письмових пояснень, однак, таким процесуальним правом сторона заявника (апелянта) не скористалась, а тому, на переконання колегії суддів, такі дії сторони заявника (апелянта) свідчать про затягування розгляду справи, від інших учасників справи клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 13.10.2020 року, є дата складення повного судового рішення - 23.10.2020 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області знаходиться виконавчий лист №462/2346/16-ц, виданий Залізничним районним судом м.Львова 23.11.2018 року, про зобов`язання ОСОБА_2 демонтувати самочинно влаштовані перегородки на площі спільного користування , а саме кухні під літ. LX і коридору під літ. ХХХІХ в гуртожитку на АДРЕСА_1 , стягувачем за яким є Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради (а.с.7).

У даному виконавчому провадженні №.04.2019 року державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження, а 31.07.2019 року - постанову про арешт коштів боржника (а.с.8-11).

У вказаних постановах дійсно ім`я боржника зазначено « ОСОБА_3 », а не « ОСОБА_4 », як у виконавчому листі, однак, допущення державним виконавцем цієї помилки не є підставою для висновку про незаконність цих процесуальних рішень державного виконавця, оскільки, як правильно вказав суд першої інстанції, відповідно до частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

З цього слідує, що боржник ОСОБА_2 , встановивши, що у написанні його імені державний виконавець допустив помилку, мав право звернутись в порядку частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» із заявою про внесення виправлень у названі вище постанови.

Колегія суддів звертає увагу, що допущена державним виконавцем помилка не впливає на виконання боржником виданого відносно нього виконавчого листа, якби він дійсно цього бажав, до того ж, Законом визначено порядок внесення виправлень до процесуальних документів державного виконавця, а тому правових підстав для скасування оскаржуваних постанов за заявою боржника немає.

Безпідставними є й доводи заявника щодо визнання протиправною постанови державного виконавця про арешт коштів боржника, оскільки у цій постанові зазначено, що арешт накладено на грошові кошти на рахунках боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору та штрафів 13446 грн. в рамках цього виконавчого провадження.

Таким чином, в колегії суддів немає правових підстав для інших висновків по суті вирішення скарги, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, відмовляючи у її задоволенні, судом не було допущено порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 26 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 23 жовтня 2020 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Ніткевич А.В.

Цяцяк Р.П.