Дата документу 20.11.2020
Справа № 334/7689/17
Провадження № 2/334/250/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі :

головуючого судді Гнатюка О.М.,

при секретарі Алєйніковій О.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на автомобіль,-

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позов обґрунтований тим, що в провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває інша цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. Відповідно вказаної заяви ОСОБА_4 включила до позовних вимог включила автомобіль КІА SPORTAGE 2011 року випуску держномер НОМЕР_1 , який було придбано за кошти, що були позичені впродовж 2011- 2013 року ОСОБА_3 в позивачки в цьому провадженні ОСОБА_1

ОСОБА_3 (який є сином позивачки) з 17.06.2006 року перебував у шлюбі з ОСОБА_4 . На момент укладення шлюбу в нього був у власності інший автомобіль ВАЗ 21043 держномер НОМЕР_2 . Після весілля цей автомобіль був проданий, але на новий автомобіль коштів не вистачило, тому для придбання нового автомобілю DAEWOO LANOS держномер НОМЕР_3 вартістю 63551 грн., 14.07.2006 року ОСОБА_3 був отриманий кредит у розмірі 30000 грн. Але сплачувати на той момент кредит відповідачі не мали можливості, тому гроші на його виплату були надані позивачкою та її чоловіком.

У 2011 році відповідачі виявили бажання придбати новий автомобіль, в зв`язку із чим звернулися до позивачки по допомогу.

12.10.2011 року позивачка уклала з ОСОБА_3 договір позики на 252000 грн. В день укладання договору позивачкою було передано ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 132000 грн. В той же день ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу №193 з ТОВ «Техноцентр «Навігатор» на купівлю нового авто, а 13.10.2011 року з отриманих від позивачки грошей 101120 грн. було перераховано автосалону.

2.11.2011 року ОСОБА_3 уклав кредитний договір №1/1135151 з ПАТ «Креді Агріколь Банк» на суму 151680 грн., яких не вистачало. Вказані гроші були перераховані автосалону. Строк кредитного договору до 1.11.2015 року. Із запозичених в позивачки коштів були сплачені також платежі, пов`язані з оформленням транспортного засобу.

Протягом 2011-2013 року всі платежі з повернення кредиту ОСОБА_3 , сплачував після того, як отримував гроші від позивачки.

Також 26.05.2013 року автомобіль відповідачів потрапив у ДТП, в наслідок чого його було значно пошкоджено. 27.05.2013 року між позивачкою та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №1 від 27.05.2013 року, за умовами якої було позичено 30000 грн. на ремонт автомобіля.

4.10.2013 року позивачкою з ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №, за умовами якої було передано 80000 грн. для повного повернення кредиту.

Таким чином, загальна сума боргу відповідачів склала 132000 грн. +110000 грн. +30000 грн. +80000 грн. = 352000 грн.

Позивачка просить стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 352000 грн. та в рахунок заборгованості за договором позики від 12.10.2011 року накласти стягнення на автомобіль КІА SPORTAGE 2011 року випуску держномер НОМЕР_1 , визнавши право власності на вказаний автомобіль за ОСОБА_1 , стягнути судові витрати.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги. Надала пояснення аналогічні викладеним у позові.

Представник позивача також підтримала позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 позовні вимоги визнала повністю.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги не визнала. Пояснила, що про вказаний договір позики та додаткові угоди вона дізналася лише після звернення позивачки з вказаним позовом. Вказані документи були складені значно пізніше дат вказаних у договорах з метою вплинути на розподіл майна подружжя між ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 .

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 також заперечував щодо можливості задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників провадження, суд приходить до наступного.

Відповідно до договору позики №1-п від 12.10.2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір, відповідно до якого ОСОБА_1 передає у тимчасове користування позичальнику грошові кошти в розмірі 252000 грн. на термін 5 років з на придбання автомобіля КІА SPORTAGE. Строк дії договору до 12.10.2016 року.

Згідно з п.2.1 до підписання договору позикодавець передає позичальнику першу частину позики 132000 грн. та щомісячно по 5000 грн. протягом 24 календарних місяців.

Відповідно до додаткової угоди №1 від 27.05.2013 року до договору позики №1-п від 12.10.2011 року внесено зміни до п.1.1 Договору позики №1-п від 12.10.2011 року збільшено суму позики на 30000 грн. для ремонту автомобіля КІА SPORTAGE.

Згідно з додаткової угоди №2 від 4.10.2013 року до договору позики №1-п від 12.10.2011 року внесено зміни до п.1.1 Договору позики №1-п від 12.10.2011 року збільшено суму позики на 80000 грн. для погашення кредиту на придбання автомобіля КІА SPORTAGE.

Відповідно до розписки від 12.10.2011 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 132000 грн. згідно з п.п. 1.1,2.1,2.2 договору позики №1-п від 12.10.2011 року.

Згідно розписок від 4.12.2011 року, 3.01.2012 року, 2.02.2012 року, 4.03.2012 року, 1.04.2012 року, 3.05.2012 року, 1.06.2012 року, 3.07.2012 року, 2.08.2012 року, 4.09.2012 року, 4.10.2012 року, 2.11.2012 року, 3.12.2012 року, 3.01.2013 року, 3.02.2013 року, 2.03.2013 року, 2.04.2013 року, 4.05.2013 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму 90000 грн.

Відповідно до розписки від 27.05.2013 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 30000 грн.

Згідно розписок від 2.06.2013 року, 1.07.2013 року, 4.08.2013 року, 1.09.2013 року, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму 20000 грн.

Відповідно до висновку судово-технічної експертизи документів від 22.08.2019 року по кримінальному провадженні №0001889 від 25.04.2017 року за ч.1 ст. 358 КК України щодо документів: договору позики №1-п від 12.10.2011 року, додаткової угоди №1 від 27.05.2013, додаткової угоди №2 від 04.10.2013 року. Відповідно до висновку експертизи підпис від імені ОСОБА_3 у вказаних документів виконані кульковими ручками; в документах відсутні ознаки штучного зістарювання. Підписи ОСОБА_3 у договорі позики№1-п від 12.10.2011 року, додатковій угоді №1, додатковій угоді №2 виконані не в дати вказані у документах, не виключається їх виконання в один період часу. У висновку експерта немає чіткого визначення періоду часу, коли були виконані підписи ОСОБА_3 .

В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_6 пояснив, що перебував у дружніх відносинах з ОСОБА_3 . Знайомий і з членами його родини. Він працював на підприємстві родини ОСОБА_1 заступником директора. Автомобіль КІА був придбаний ОСОБА_3 у 2011 році. За словами ОСОБА_3 автомобіль придбавався на кошти батьків ОСОБА_3 . Гроші за автомобіль перераховувалися в салон через банк. Йому декілька разів передавала кошти ОСОБА_1 для оплати кредитних платежів у банку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що з родиною ОСОБА_1 вона знайома дуже давно. Вона працює бухгалтером на підприємстві позивачки, знайома з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Відповідачі мали у власності автомобіль КІА. Вона була присутня в офісі при оформленні договору щодо позики коштів між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Автомобіль придбавався за кредитні кошти. Точну суму кредиту вона не знає. Кошти за кредит поверталися за рахунок ОСОБА_1 , яка передавала кошти ОСОБА_3 . Потім відбулося ДТП і кошти на ремонт автомобіля КІА надавалися ОСОБА_1 .

Позивач звернулася до суду за захистом своїх прав, у зв`язку із невиконанням відповідачами договору позики 1-п від 12.10.2011 року.

Тлумачення ч.4 ст.202, ч.2 ст.626, ст.1046 ЦК дозволяє стверджувати, що договір позики є двостороннім правочином, оскільки після укладення договору позики всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором права.

Відповідно до договору позики №1-п останній був укладений між ОСОБА_1 позикодавцем та ОСОБА_3 позичальником.

Відповідач ОСОБА_4 не є стороною у вказаному договорі, оскільки ні в ньому, ні в розписках про отримання грошових коштів за вказаним договором, відсутні її підписи. Також відсутнє посилання про надання згоди ОСОБА_4 як дружини ОСОБА_3 на отримання вказаних коштів та згода на забезпечення вказаного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З урахуванням наведеного, оскільки відповідачем ОСОБА_3 стороною правочину не заперечуються факти укладання договору позики з додатковими угодами та передачі грошових коштів, визнається обов`язок повернути грошові кошти позикодавцеві, то позовні вимоги в частині стягнення з нього грошових коштів за договором позики підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів за договором позики 1-п від 12.10.2011 року не підлягають задоволенню.

Посилання позивача у позові на ст. 73 СК України, згідно з якою стягнення може бути накладено на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним з подружжя в інтересах сім`ї не можна визнати обґрунтованими, оскільки для звернення стягнення необхідно встановлення боргових зобов`язань подружжя або одного з них. За наявності таких зобов`язань, встановлених рішенням суду чи виконавчим написом нотаріуса, звернення стягнення на майно відбувається у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а не шляхом ухвалення рішення про звернення стягнення на майно.

За вказаних обставин у задоволенні позовних вимог щодо накладення стягнення на автомобіль не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати мають бути покладені на відповідача ОСОБА_3 .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на автомобіль.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 12.10.2011 року у розмірі 352000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 3520,00 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів через Ленінський районний суд м. Запоріжжя до Запорізького апеляційного суду.

Повний текст виготовлено 20 листопада 2020 року.

Суддя О.М. Гнатюк