Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1839/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

29.10.2020 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки.

Позов мотивовано тим, що 30.06.2005 року позивач та її покійний чоловік уклали на користь відповідача договір довічного утримання, який було посвідчено державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори за реєстровим №1587. За вказаним договором відповідач набув право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань рішенням Виноградівського районного суду від 16.10.2019 року у справі №299/1787/19 було розірвано договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_1 (позивачем), ОСОБА_3 (покійним чоловіком позивача) та ОСОБА_2 (відповідачем); скасовано запис про реєстрацію права власності відповідача на 1/2 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 ; за позивачем визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Таким чином, на даний час позивач та відповідач являються співвласниками об`єкту нерухомого майна у рівних частках по 1/2 частині кожен.

12.03.2019 року (до розірвання договору довічного утримання) відповідач як власник житлового будинку, що був предметом цього договору довічного утримання, здійснив за собою державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0792 га за кадастровим номером :07:005:0117 за адресою АДРЕСА_1 . За таких обставин належна позивачу1/2 частина житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 розташована на земельній ділянці, яка перебуває у власності відповідача.

На сьогоднішній день у позивача відсутній документ на земельну ділянку, тому виник спір за земельну ділянку, у зв`язку з чим позивач змушена звернутись до суду.

З вказаних підстав просила скасувати державну реєстрацію права власності від 12.03.2019 року, номер запису 30748060 на земельну ділянку площею 0,0792 га за кадастровим номером :07:005:0117 за адресою АДРЕСА_1 та припинити право власності відповідача на цей об`єкт нерухомості.

Визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .

В ході розгляду справи позивач уточнила (зменшила) позовні вимоги та просила ухвалити рішення яким визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Продан О.В. у судове засідання не з`явилися, проте представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують (а.с.16, 20).

Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи (а.с.35), в судове засідання з невідомих суду причин не з`явився, клопотання про відкладення слухання справи, а також відзиву на позов до суду не надходило. Враховуючи наведене, суд, керуючись ст.280 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України.

В судовому засіданні встановлено та належними доказами стверджено, що 30.06.2005 року позивач та її покійний чоловік уклали на користь відповідача договір довічного утримання, який було посвідчено державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори за реєстровим №1587. За вказаним договором відповідач набув право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Виноградівського районного суду від 16.10.2019 року у справі №299/1787/19 було розірвано договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_1 (позивачем), ОСОБА_3 (покійним чоловіком позивача) та ОСОБА_2 (відповідачем); скасовано запис про реєстрацію права власності відповідача на 1/2 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 ; за позивачем визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 (а.с.5-6).

12.03.2019 року (до розірвання договору довічного утримання) відповідач як власник житлового будинку, що був предметом цього договору довічного утримання, здійснив за собою державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0792 га за кадастровим номером :07:005:0117 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.9).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналогічний зміст має ч.1 ст. 377 ЦК України.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Крім того, за висновками Верховного Суду України, які викладені у постанові № 6-253цс16 від 13 квітня 2016 року, за змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки без зміни її цільового призначення та розмірів.

За загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула право власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Аналогічне твердження міститься у Постанові Верховного суду України від 11.02.2015 року по справі № 6-2цс15 (№ в ЄДРСРУ 42763573).

Згідно приписів ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оцінюючи в сукупності всі наведені вище надані позивачем і досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає встановленими наступні обставини у справі.

Спірна земельна ділянка фактично розташована під будівлею житлового будинку в АДРЕСА_1 , 1/2 частина якої належить позивачу на праві власності, її технічна характеристика обґрунтована необхідністю обслуговування вказаних будівель та споруд.

Спірна земельна ділянка від дня реєстрації права власності позивача на будівлі фактично використовуються за її цільовим призначенням шляхом обслуговування будівель та споруд, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення, тому ця земельна ділянка не може бути виділена (надана, передана) будь-яким іншим особам відокремлено від фактично розташованих на ній і належних ОСОБА_1 на праві власності будівель та споруд.

Суд визнає ці обставини доведеними, оскільки вони підтверджені дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, не оспорюються і не спростовані стороною відповідача.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 265, 267, 268, 280, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання, АДРЕСА_2 , право власності на 1/2 частину земельної ділянки пл. 0.0792 га, за кадастровим номером :07:005:0117 за адресою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Закарпатського апеляційного суд через районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня вручення копії рішення суду.

ГоловуючийВ. В. Леньо