Провадження №2/263/755/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 лютого 2020 року місто Маріуполь
Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі судді Соловйова О.Л., при секретарі Лопатнюк К.О., за відсутністю сторін, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
Позивачі звернулися до суду з позовною заявою про визнання відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги мотивували тим, що вони є власниками по Ѕ частки вказаної квартири, у якій зареєстрована ОСОБА_3 , яка більше року не проживає в квартирі, її особисті речі в квартирі відсутні, комунальні платежі не сплачує. У зв`язку з вищевикладеним позивачі вимушені сплачувати комунальні послуги за зареєстрованого та не проживаючого у квартирі відповідача.
В судове засідання позивачі не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечували проти винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про причину своєї неявки суд не повідомила, про дату, місце та час слухання справи була повідомлена належним чином у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення розгляду справи від неї також не надходило, тому суд, зі згоди позивачів ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.
Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22 травня 1998 року та договору дарування від 14 лютого 2019 року ОСОБА_1 є власником Ѕ частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно свідоцтва про право власності на житло від 22 травня 1998 року та договором купівлі-продажу від 30 жовтня 2019 року ОСОБА_2 є власником Ѕ частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до акту від 12.06.2019 виданого головою КСН «Шевченківський» за адресою: АДРЕСА_2 фактично проживає власник Ѕ частки квартири ОСОБА_1 .
Згідно інформації відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 07.06.2019, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
При цьому, відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Крім того, відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником.
Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Суд вважає, що та обставина, що відповідач залишається зареєстрованим у спірній квартирі, не оплачує комунальні послуги, порушує права позивачів, оскільки перешкоджає вільному володінню й розпорядженню своєю власністю. Тому, суд вважає можливим визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у спірній квартирі, тим більше, що у відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.
На підставі ст. ст. 16, 391, 386, 405 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 13, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Л.Соловйов