Справа № 149/954/20
Провадження № 22-ц/801/1935/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олійник І. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 рокуСправа № 149/954/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинський В.П.,

суддів Голоти Л.О., Копаничук С.Г.,

розглянувши в письмовому провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сарафанюка Олександра Петровича на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 серпня 2020 року у цивільній справі за позовом фізичної-особи підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу,

в с т а н о в и в:

В травні 2020 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про збитків в порядку регресу, мотивуючи позовні вимоги тим, що 17.09.2015 між ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_3 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/2793451, яким було забезпечено автомобіль «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 , за яким ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» взяло на себе обов`язок, в разі настання події, яка є страховим випадком, і внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором, здійснити виплату страхового відшкодування. Страхувальник, в свою чергу зобов`язався дотримуватись умов договору страхування.

22.11.2015 близько 04:19 год. на автомобільній дорозі Стрий-Знам`янка в напрямку смт. Літин в районі 376 км, неподалік с. Якушинці, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем ВАЗ 2109, д.н.з. НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , від чого останні зазнали тілесних ушкоджень. Пішохід ОСОБА_4 був доставлений в реанімаційне відділення Вінницької МКЛ ШМД, де помер. Вироком Вінницького районного суду від 19.07.2017 ОСОБА_1 засуджено за ч. 1 ст. 135 КК України. За змістом цього вироку ОСОБА_1 здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та самовільно залишив місце ДТП. ПрАТ «ВУСО» виплатило страхове відшкодування родичам загиблого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 в розмірі 29 946,84 грн.

11.07.2019 між ПрАТ «ВУСО» та ФОП ОСОБА_2 укладено договір № 11/07/2019 про відступлення права вимоги, за яким позивач отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договору страхування.

Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача в порядку регресу 29 946,84 грн, витрати на правничу допомогу в сумі 8 200 грн та судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 серпня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Хмільницьким МРВ МВС України 16.12.1999, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 , р/р НОМЕР_5 в ПАТ «Приватбанк», МФО 320649) завдані збитки в порядку зворотної вимоги (регресу) в розмірі 29 946 (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот сорок шість) грн 84 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Хмільницьким МРВ МВС України 16.12.1999, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 , р/р НОМЕР_5 в ПАТ «Приватбанк», МФО 320649) понесені судові витрати в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп сплаченого судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 8 200 (вісім тисяч двісті) грн.

Не погоджуючись з такими судовими рішеннями, представник ОСОБА_1 - адвокат Сарафанюк О.П. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

На апеляційну скаргу подано відзив, в якому ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як таке, що постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Вінницького районного суду 19.07.2017 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, за фактом того, що 21.11.2015 біля 04:19 водій ОСОБА_1 керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 2109, д.н.з. НОМЕР_1 неподалік с. Якушинці Вінницького району допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Після вчинення наїзду на пішоходів ОСОБА_1 ігноруючи вимоги п. 2.10 ПДР зник з місця пригоди, завідомо залишивши без допомоги особу ( ОСОБА_4 ), яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан (а.с. 12-15).

Зазначену ДТП визнано страховою подією, з настанням якої виникає обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування.

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 застрахована у ПрАТ «ВУСО» на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/2793451 (а.с.11 ).

Заявою від 30.01.2017 ОСОБА_6 звернувся до ПрАТ «ВУСО» на виплату страхового відшкодування (а.с. 16-23).

Для визначення розміру матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП складено страховий акт №03146-24 від 12.04.2018, доповнення до страхового акту від 15.08.2018, відповідно до яких загальна сума страхового відшкодування 29946,84 грн (а.с. 24, 25). Платіжними дорученнями № 18301 від 16.08.2018 підтверджено виплату відшкодування в розмірі 14017,92 грн, № 7982 від 12.04.2018 - 8268 грн, № 18275 від 16.08.2018 - 7660,92 грн. (а.с. 26, 27, 28).

ПАТ «Страхова компанія «ВУСО»» та ФОП ОСОБА_2 11.07.2019 укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до додатку № 1 до цього договору до позивача перейшло право вимоги, зокрема щодо ОСОБА_1 (а.с. 5-7, 8-10).

Позивачем на адресу відповідача направлялася вимога від 22.07.2019 (а.с. 29).

За змістом ч.3 ст.1166 ЦК України, визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду.

Згідно ст.1187 ЦК України , шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку ; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

В свою чергу, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст.1 ЗУ «Про страхування»).

У статті 979 ЦК України зазначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відносини у цій сфері регламентує ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Стаття 38 Закону передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно з підпунктом 38.1.1 («в») пункту 38.1 статті 38 Закону страховик має право подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов, зокрема, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди .

У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди (підпункт 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону).

Вироком Вінницького районного суду 19.07.2017 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, за фактом того, що 21.11.2015 біля 04:19 водій ОСОБА_1 керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 2109, д.н.з. НОМЕР_1 неподалік с. Якушинці Вінницького району допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Після вчинення наїзду на пішоходів ОСОБА_1 ігноруючи вимоги п. 2.10 ПДР зник з місця пригоди, завідомо залишивши без допомоги особу ( ОСОБА_4 ), яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан (а.с. 12-15).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З вироку Вінницького районного суду 19.07.2017 вбачається, що ОСОБА_1 рухаючись додому через с. Якушинці здійснив зіткнення з людьми. До потерпілих він не підходив та не під`їжджав, так як злякався, тому сів в автомобіль на поїхав додому.

Зазначене свідчить, що ОСОБА_1 після вчинення дорожньо-транспортної пригоди самовільно залишив місце пригоди, що є підставою для звернення страховика з регресним позовом для страхувальника.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність позовних вимог та наявність підстав для відшкодування збитків в порядку регресу.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про недоведеність пред`явлених позовних вимог, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну представника ОСОБА_1 - адвоката Сарафанюка Олександра Петровича залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

С.Г. Копаничук