Ухвала

23 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 756/2609/20

провадження № 61-11479св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи клопотання ОСОБА_1 , яке підписане представником ОСОБА_2 , про передачу на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи № 756/2609/20 за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 червня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу за підписом представника ОСОБА_2 , у якій просить скасувати оскаржені судові рішення, у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити повністю.

Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.

У вересні 2020 року цивільна справа № 756/2609/20 надійшла до Верховного Суду.

Разом із касаційною скаргою ОСОБА_1 подала клопотання за підписом представника ОСОБА_2 про передачу справи № 756/2609/20 на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Клопотання мотивовано тим, що при розгляді справ щодо забезпечення позову, у тому числі, але не виключно, шляхом накладення арешту на майно, відсутня єдина правозастосовча практика. Суд касаційної інстанції у своїх рішеннях по-різному підходить до аналізу відповідних приписів Цивільного процесуального кодексу України та Постанови Пленуму ВСУ № 9. Суд касаційної інстанції одночасно займає суперечливі позиції стосовно підстав, що мають визначальне значення при вирішенні питання щодо вжиття заходів забезпечення позову: 1) чітке обґрунтування заяви про забезпечення позову та необхідність надання очевидних доказів реального ризику утруднення чи унеможливлення рішення суду у разі задоволення позову; або 2) достатність простого існування спору між сторонами. Вказане створює виключну правову проблему у кількісному вимірі, що полягає у її наявності в невизначеній кількості спорів, які вже існують і виникатимуть у майбутньому, а також у якісному вимірі, що полягає у відсутності сталої судової практики, невизначеності на нормативному рівні правових питань щодо підстав забезпечення позову. Передача даної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для вирішення виключної правової проблеми та забезпечення формування єдиної правозастосовчої практики.

Приписами частини п`ятої статті 403 ЦПК України визначено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 404 ЦПК України).

Наведені заявником аргументи не є тими обставинами, що дають підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду в розумінні приписів частини п`ятої статті 403 ЦПК України, а тому в задоволенні клопотання ОСОБА_1 , яке підписано представником ОСОБА_2 , про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду слід відмовити.

Керуючись статями 260, 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , яке підписане представником ОСОБА_2 , про передачу справи № 756/2609/20 на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи відмовити.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. Ю. Тітов