ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6831/19
провадження № 2/753/588/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2020 р. Дарницький районного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Заставенко М.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Долі М.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Києві, за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про встановлення факту майнового права, визнання права власності на частку квартири, визнання свідоцтва про право власності недійсним,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року позивач звернувся в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_5 , Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради, в якому просив суд скасувати свідоцтво про право власності на квартиру Серії НОМЕР_1, видане Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 на праві приватної власності, яке видано на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 27.11.1998 року № 736-С. Встановити факт майнового права власності на вказану квартиру згідно мирної угоди між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , до якої вони дійшли внаслідок розлучення та поділу майна, згідно якої батько залишає позивачу ОСОБА_1 частину квартири. Зобов"язати відповідача видати нове свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 з урахуванням права власності позивача на її частину згідно мирової угоди між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від 24.06.1998 року.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_1 з 1994 року по теперішній час. Його батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 одружилися у серпні 1988 року. У 1994 році був отриманий ордер на квартиру в будинку ЖБК "Изумруд-3" за адресою: АДРЕСА_2 на сім"ю із чотирьої чоловік - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 . 17.01.1996 року була видана довідка, що свідчить про повністю внесений пайовий внесок в будинку ЖБК за вказану квартиру. У січні 1998 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розлучилися. Згідно мирової угоди від 24.06.1998 року, завіреної суддею Харківського районного суду м. Києва Кузнецовою Е.А., ОСОБА_6. залишає свою частину квартири дітям ОСОБА_1 та ОСОБА_7 та зобов"язується виписатися з квартири. 07.12.1998 року Головне управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації видало свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_5 .Позивач вважає, що причиною неодержання ним права власності на частину квартири, є незгода ОСОБА_5 з його правом власності та приховування нею до 09.06.2017 року документів, що свідчать про його право на квартиру.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Вовка Є.І. від 25.06.2018 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, призначено підготовче судове засідання.

16.08.2018 року ОСОБА_5 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому висловила свою незгоду із заявленими позовними вимогами, обгрунтовуючи їх наступним. ОСОБА_5 на підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради від 10.02.1992 року № 125 є членом ЖБК "Ізумруд-3" з 1992 року та отримала ордер на квартиру АДРЕСА_1 на себе та свою сім"ю: чоловіка ОСОБА_6 , синів ОСОБА_1 , ОСОБА_7 . У 1996 році пайовий внесок за квартиру було повністю нею сплачено, що підтверджується відповідною довідкою, і саме на її підставі вона отримала свідоцтво про право власності на вказану квартиру, про що було видано наказ Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради від 27.11.1998 року № 736-С. Крім того, спірна квартира належить ОСОБА_5 відповідно до рішення Харківського районного суду м. Києва від 24.06.1998 року про поділ майна подружжя, яким виділено у власність ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 шляхом переведення на неї особового рахунку вказаної квартири. Відповідно до діючого на той час законодавства, поділ квартири в житлово-будівельних кооперативах передбачено лише між подружжям, без врахування членів сім"ї, на яких видавався ордер. Щодо доводів позивача про укладення мирової угоди на його користь, зазначила, що Кодексом про шлюб та сім"ю в редакції, яка діяла в період виникнення спірних відносин між подружжям щодо аліментів на дітей та поділу спільного майна, не передбачалося звільнення від сплати аліментів внаслідок відмови від житла на користь дітей та (або) припинення права на аліменти на дитину у зв"язку з набуттям права власночті на нерухоме майно. ОСОБА_6 не був звільнений від сплати аліментів, навпаки з нього стягувалися аліменти на підставі рішення суду та виданого виконавчого листа. Зазначена мирова угода не була затверджена судом, оскільки її положення не відповідали чинному на той час законодавству. Зазначає про те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту, не надано доказів незаконності отримання нею свідоцтва про право власності на квартиру.

У жовтні 2018 року представником позивача у порядку ст. 49 ЦПК України було подано уточнення позовної заяви, в якій уточив позовні вимоги щодо визнання за ним права власності на частину квартири, а саме просив визнати право власності на 1/4 частину квартири .

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12.12.2018 року провадження у справі було закрито.

Постановою Київського апеляційного суду від 14.03.2019 року скасовано ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12.12.2018 року та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. 08.04.2019 року вказану справу прийнято до свого провадження, призначено підготовче засідання.

29.08.2019 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_6 .

05.11.2019 року відповідач ОСОБА_6 подав заяву якою визнав обгрунтованими позовні вимоги ОСОБА_9 та просив їх задовольнити.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05.11.2019 року закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат Боброва К.Л. у задоволенні позовних вимог просила відмовити як у безпідставних та необгрунтованих.

Представник відповідача ОСОБА_6 - адвокат Руденко О.В. заявлені позовні вимоги визнав та не заперечував щодо їх задоволення.

Представник Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у судове засідання не прибув, про час та місце розляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, будь яких заяв чи клопотань по суті справи чи з процесуальних питань до суду не подавав.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.08.1988 року по 22.01.1998 року (а. с. 10).

У шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_1 , 1989 р.н., та ОСОБА_7 , 1991 р.н. (а. с. 11).

ОСОБА_5 була членом ЖБК "Ізумруд-3" з 1992 року на підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 10.02.1992 року № 125, що підтверджується довідкою (а. с. 13) та визнається всіма учасниками справи.

У 1994 році ОСОБА_5 , як члену ЖБК, було видано ордер на жилове прміщення - квартиру АДРЕСА_1 . Склад сім"ї - ОСОБА_5 , чоловік ОСОБА_6 , сини - ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (а. с. 9). Вказана обставина також визнана сторонами в судовому засіданні.

17.01.1996 року відповідачем ОСОБА_5 було повністю сплачено пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_1 у сумі 68 530 000 крб.

07.12.1998 року ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на квартиру на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення № 736-С від 27.11.1998 року (а. с. 7, 66-67).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», в редакції Закону від 1991 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Відповідно до ст. 146 ЖК, п. 43 примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, норм чинного на час виникнення спірних правовідносин КпШС (статті 22, 24, 28, 29), а також роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в підпункті «а» п. 6 постанови від 18 вересня 1987 р. № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» та підпункті «а» п. 11 постанови від 22 грудня 1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» в кооперативі право власності на житлоплощу після виплати паю набуває тільки член кооперативу. Якщо пай виплачувався в шлюбі, квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Отже, право власності відповідачки ОСОБА_5 на спірну квартиру АДРЕСА_1 виникло у відповідності до діючого на той час законодавства, після повної сплати нею пайового внеску.

Посилання позивача на мирову угоду від 24.06.1998 року, укладену між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , суд вважає безпідставним, оскільки вказана мирова угода не була затверджена судом у відповідності до вимог ЦПК УРСР. Крім того, відповідно до відповідей Дніпровського районного суду м. Києва від 23.10.2019 року та Дарницького районного суду м. Києва від 31.10.2019 року, за результатами перевірки алфавітних показчиків за 1998 рік справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ майна судом не розглядалася (а. с. 178, 179).

Доводи позивача щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру ОСОБА_5 не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, доказів, які б свідчили про незаконність видання ОСОБА_5 оскаржуваного свідоцтва позивачем суду не надано. Також судом не встановлено підстав для визнання за позивачем права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , так як його права не були порушені.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку із чим суд відмовляє у їх задоволенні у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 18, 81, 141, 211, 247, 258, 259, 273, ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позовних вимоги ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Заставенко М.О.

Повний текст рішення виготовлений 10.02.2020 року.