Справа №303/1451/20
ряд. стат. звіту - 29
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді Куцкір Ю.Ю.

за участю секретаря судового засідання Славич М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до СП «Аркела» у формі ТОВ та ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В. про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до СП «Аркела» у формі ТОВ та ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В. про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 разом з дочкою ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1 за цією ж адресою до 17.02.2017 року належала Спільному українсько-угорському підприємству «Аркела» у формі ТОВ. Обидві квартири знаходились в одному спільному приміщенні, побудовані на спільному фундаменті, під спільним дахом та мають спільний підвал. Крім цього, вся земля, на котрій знаходяться квартири, орендуються позивачем. На місці квартири №2 позивачі провели реконструкцію та побудували житлову споруду, яку рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 02.02.2017 року визнано окремим будинковолодінням. Разом з тим, квартира №1 примикає до реконструйованої споруди, стропильна система упирається в стіну їх будинковолодіння, а підвальні приміщення під квартирою №1 та реконструйованою будовою так і залишилися спільними. Тривалий час, квартира №1 пустувала, у зв`язку з чим позивачі вели перемовини із Спільним українсько-угорським підприємством «Аркела» у формі ТОВ, в особі Сіка О.М. щодо продажу вищезазначеної квартири, посилаючись на вимоги ст.362 ЦК України, яка передбачає, що у разі продажу частки у справі спільної часткової власності, співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах. Однак, керівництво Спільним українсько-угорським підприємством «Аркела» уклало договір купівлі-продажу з ОСОБА_3 щодо продажу квартири №1 , який і позивачі просять визнати недійсним.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять суд їх задоволити.

Представник СП «Аркела» - Січка О.М. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак подав до суду відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, однак подала до суду відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві.

Третя особа приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причину неявки суд не повідомила.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Крім цього, ч.4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №73340165 від 18.11.2016 року, квартира АДРЕСА_4 на праві приватної власності належить Спільному українсько-угорському підприємству «АРКЕЛА» у формі ТОВ (а.с. 9).

Із Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №112893961 від 05.02.2018 року та №112894612 від 05.02.2018 року слідує, що ѕ частки АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , а ј частка належить ОСОБА_2 (а.с. 10, 11).

Із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №80581841 від 17.02.2017 року вбачається, що квартира АДРЕСА_4 на праві приватної власності належить ОСОБА_3 (а.с. 12, 13).

Із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №61994102 від 22.06.2016 року слідує, що земельна ділянка, площею 0,0113 га, кадастровий номер :01:001:1151 за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 14, 15).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 02.02.2017 року, яке набуло законної сили 13.11.2017 року, виділено ОСОБА_1 квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , як окреме домоволодіння на земельній ділянці площею 0,0113 га, з виділенням окремого номера 7 «Б» . Цим же рішенням було зобов`язано Спільне українсько-угорське підприємство «Аркела» у формі ТОВ в особі Сіка О.М. влаштувати окремий вхід в новоутворене підвальне приміщення 2-ІІІ (власник квартири №1 ) через новоутворений люк (а.с. 18-20).

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 13.11.2017 року відмову СП «Аркела» від апеляційної скарги на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 02.02.2017 року прийнято, апеляційне провадження за цією апеляційною скаргою закрито (а.с. 21).

Ухвалою Верховного Суду від 16.05.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 13.11.2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Спільного українсько-угорського підприємства «Аркела» у формі ТОВ, КП «Мукачівське МБТІ та ЕО», третя особа - Управління Держгеокадастру у Мукачівському районі про виділення квартири в окреме будинковолодіння та зобов`язання вчинити дії повернуто заявнику (а.с. 23, 24).

17.02.2017 року між Спільним українсько-угорським підприємством «АРКЕЛА» у формі ТОВ в особі Сіка О.М. (Продавець) і ОСОБА_3 (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу, згідно якого Продавець продав, а Покупець купила належну продавцеві на праві власності квартиру за АДРЕСА_4 (а.с. 25-27).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12.04.2013 року, яке набуло законної сили 26.04.2013 року, виділено в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності - домоволодіння АДРЕСА_1 надавши у власність: ОСОБА_1 - житлову кімнату (2-1), площею 17,70 кв.м та кухню (2-2), площею 8.00, що становить квартиру №2 ; ТзОВ «Стефанія» - житлову кімнату (1-2), площею 13,20 кв.м. та кухню (1-1), площею 7,90 кв.м., що становить квартиру №1 ; підвальне приміщення - П, площею 21,20 кв.м. та вхід в підвал -1, площею 1,20 кв.м. залишено у спільному користуванні. Припинено право спільної часткової власності співвласників домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.90-92).

Дані правовідносини регулюються нормами Цивільного Кодексу України.

Положеннями ст.16 ЦК України передбачено спосіб захисту цивільних прав та інтересів шляхом визнання правочину недійсним.

Згідно з вимогами ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

В силу вимог ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В порядку ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Приписами ч.1 ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з положеннями частин першої - третьої, п`ятої та шостої статті 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є наступні: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до роз`яснень, наданих в п.п. 2, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо недійсності Договору купівлі-продажу від 17.02.2017 року, позивачі посилаються на те, що Спільне українсько-угорське підприємство «Аркела» у формі ТОВ, у порушення вимог ст.362 ЦК України, не запропонувало їм купити спірну будову, а здійснило продаж ОСОБА_3 . Однак, дане твердження позивачів є помилковим, безпідставним, не базується на нормах закону, оскільки право спільної часткової власності співвласників домоволодіння АДРЕСА_1 , рішенням суду від 12.04.2013 року було припинено в порядку ч.2 ст.367 ЦК України.

Таким чином, на день укладення спірного Договору, положення глави 26 ЦК України щодо спільної часткової власності на дані правовідносини не розповсюджувалися, а розповсюджувалося положення ст.319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Крім цього, позивачі не надали суду належних та допустимих доказів того, яким чином укладення спірного правочину порушує їх права, або яке саме право порушено, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Що стосується іншої позовної вимоги, а саме зобов`язати приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В. скасувати запис №19062041 про право власності ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що і вона не підлягає до задоволення, оскільки вона є похідною позовною вимогою і безпосередньо залежить від попередньої вимоги.

Беручи до уваги вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити саме у зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 16, 203, 215, 334, 626, 627, 638, 655, 657 ЦК України та ст.ст. 81, 206, 274, 258-259, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 , укладеного 17.02.2017 року між Спільним українсько-угорським підприємством «Аркела» у формі ТОВ, в особі Сіка О.М. та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В. (реєстровий у реєстрі за №74) та зобов`язати приватного нотаріуса Ужородського міського нотаріального округу Дроботя А.В. скасувати запис №19062041 про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_4 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_7 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_7 .

Відповідач: СП «Аркела» у формі ТОВ, , місце знаходження м.Ужгород, вул.Минайська, 15а, Закарпатська область.

Відповідач: ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , місце проживання АДРЕСА_8 .

Третя особа: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В., місце знаходження м.Ужгород, вул.Бращайків Братів, 1/3, Закарпатська область.

Повний текст рішення суду складено 23.12.2020 року.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір