Справа №345/3822/20
Провадження № 2/345/1252/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.12.2020 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Миговича О.М.

секретаря Бабійчук Л.В.

розглянувши у заочному відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Калуші в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Калуської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, суд

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом.

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 перебував у шлюбі із відповідачкою ОСОБА_2 , який рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.04.2019 року розірвано. Від шлюбу в них народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . З відповідачкою у зареєстрованому шлюбі вони перебували близько двох років, та до народження їхньої дитини сина ОСОБА_3 проживали однією сім`єю. В даний час їхній син проживає з відповідачкою ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 .

Ще до народження дитини між ними виникали постійні конфлікти, суперечки, спільне життя стало неможливим та нестерпним, навіть народження сина не могло вплинути на подальші стосунки та подальше проживання як зразкової сім`ї.

Починаючи з дня народження сина ОСОБА_3 та по сьогоднійшній день він не припиняє утримувати сина матеріально. З позицією ОСОБА_2 щодо стягнення аліментів він погодився.

Після остаточно проживання однією сім`єю, позивач ОСОБА_1 зіткнувся з проблемою побачення з дитиною сином ОСОБА_3 , так як відповідачка різними шляхами намагається перешкодити йому у спілкуванні, побаченні рідного сина. З цього приводу позивач ОСОБА_1 звернувся в орган опіки та піклування виконавчого комітету Калуської міської ради «Про визначення порядку побачення ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_4 ». Рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради від 22.09.2020 року було вирішено: надати право побачення батьку ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 відповідно до графіку: перша і третя субота місяця з 14.30 год. до 18.00 год. в присутності матері та друга і четверта неділя місця з 10.00 год. до 13.00 год. в присутності матері.

Однак незважаючи на рішення, яке містить пряму вказівку та зобов`язальний характер відповідачкою не виконуються обов`язки покладені у Рішенні виконавчого комітету Калуської міської ради від 22.09.2020 року.

На даний час між ним та відповідачкою не досягнуто згоди з приводу участі батька у вихованні дитини, відповідачкою порушено право позивача на участь у вихованні малолітнього сина, на безперешкодне особисте спілкування з ним. Тому з даним позовом змушений звернутись до суду.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.11.2020 року було відкрито спрощене позовне провадження, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову.

У судове засідання позивач подав заяву в якій просить справу розглянути в їхній відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить його задоволити.

Відповідачка подала заяву в якій вказала, що позов не визнає та просить у його задоволенні відмовити.

Представник третьої особи: Орган опіки та піклування Калуської міської ради подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Не заперечила щодо задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150-152, 154, 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Право дитини на належне батьківське виховання гарантоване законом. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Судом встановлено, що батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження та не заперечується сторонами (а.с. 4).

Як встановлено сторони проживають окремо, шлюбні відносини припинили, дитина проживає разом з матір`ю по АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради №220 від 22.09.2020 року, ОСОБА_1 встановлено наступний порядок участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : перша і третя субота місяця з 14.30 год. до 18.00 год. в присутності матері та друга і четверта неділя місця з 10.00 год. до 13.00 год. в присутності матері (а.с.5).

Сторони не оспорюють Рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради №220 від 22.09.2020 року щодо встановленого порядку участі позивача у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 зазначив, що відповідачка обмежує йому доступ до сина, створюючи перешкоди у спілкуванні та вихованні з ним.

Також позивач вказав, що приписи вищевказаного рішення виконавчого комітету Калуської міської ради №220 від 22.09.2020 року, відповідачка не виконує.

Натомість відповідачка зазначила, що нею не чиняться перешкоди у спілкуванні позивача з сином, позивач знає адресу її проживання з дитиною. Випадки відмови у відвідуванні дитини з її сторони були, але вони є об`єктивні і пов`язані з діями як самого позивача, який не дотримується встановленого органом опіки і піклування графіка, приїжджає без попередньої домовленості.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Аналізуючи вищезазначені норми закону, рішення органу опіки та піклування, суд вважає, що батько має право приймати участь у вихованні сина, причин які б унеможливлювали цього судом не встановлено.

Однак, приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Так за приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Разом з тим, жодних належних та допустимих доказів створення перешкод з боку відповідачки у вихованні та побаченні позивача з малолітнього сином, останнім не надано.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння щодо узгодження часу побачення з дитиною, які носять особистісний характер.

Крім цього, судом встановлено, що відповідачка не заперечує проти спілкування батька із сином та вважає його необхідним.

Нотомість у матеріалах справи є талони-повідомлення єдиного обліку №32863 про прийняття і реєстрацію заяви від 05.09.2019 року та №48223 про прийняття і реєстрацію заяви від 23.12.2019 року щодо повідомлення ОСОБА_2 про те, що її колишній чоловік ОСОБА_1 вчиняє словесні погрози відносно ОСОБА_2 та її рідних. Дана інформація перевірялась працівниками поліції, в ході перевірки із ОСОБА_1 проведено профілактичну бесіду та винесено попередження, щодо недопустимості вчинення антигромадської поведінки (а.с.26,27).

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надаючи оцінку наданим доказам, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б підтверджували, що відповідачка чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з сином, і таких судом в ході судового розгляду не встановлено, а тому у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд

р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Калуської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Головуючий :