Справа № 504/2355/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2020 р. смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:

судді Вінської Н.В.

секретаря Сухіна Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Доброслав скаргу ОСОБА_1 на дії ( бездіяльність) державного виконавця та начальника Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)-

ВСТАНОВИВ:

05.08.2020 року скаржник звернувся до суду із скаргою в якій просив:

?Визначити бездіяльність начальника відділу Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ( далі Первомайський ВДВС) Крецу Бориса Михайловича та державного виконавця Домбровської Катерини Сергіївни незаконною.

?Зобов`язати начальника Первомайського ВДВС вжити заходи щодо накладення штрафу на боржника ОСОБА_2 у розмірі 50% від заборгованості з аліментів на користь дітей.

?Зобов`язати начальника Первомайського ВДВС вжити передбачених законодавством заходів для виконання рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 11.03.2015 року.

?Зобов`язати начальника Первомайського ВДВС Крецу Б.М. направляти на адресу стягувача ОСОБА_1 копії документів по вчинених виконавчих дій.

У обґрунтування позову зазначив, що 11.03.2015 року Комінтернівським районним судом Одеської області було прийнято рішення про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав по відношенню до своїх дітей та стягнуто з неї на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно починаючи з 03.12.2014 року до повноліття старшої доньки ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , а потів у розмірі ј частини з усіх видів її доходу на утримання молодшої доньки ОСОБА_5 , до досягнення повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Комінтернівським відділом ДВС було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_6 аліментів на утримання дітей, однак через те, що боржник мешкає у м. Первомайськ, виконавче провадження було передано до Первомайського ВДВС. У травні 2019 року, ознайомившись із матеріалами виконавчого провадження, він побачив, що боржником не сплачуються аліменти з 2015 року, але державним виконавцем у порушення вимог ст.196 СК України та ч.14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» не проводилось нарахування штрафних санкцій у розмірі 50% від заборгованості по аліментам. Тільки 09.01.2019 року, було винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 30% від суми заборгованості, а саме 20164,65 грн. Зазначає, що станом на 01.09.2019 року заборгованість з аліментів становить 71675,34 грн., а згідно розрахунку Лиманського відділу ДВС, станом на 01.05.2018 становила 72541,01 грн, а державним виконавцем Добровольською О.Ю. у розрахунку заборгованості, станом на 01.05.2018 року, заборгованість зазначена, як 53721,20 грн. Вважає, що державним виконавцем неправомірно занижена сума заборгованості майже на 20000,00 грн, які стягуються з ОСОБА_7 на утримання дітей. Зазначає, що боржниця працювала, але державним виконавцем кошти на стягнення аліментів не утримувались.

Крім того, він звертався до Первомайського ВДВС, як сторона виконавчого провадження із запитом про отримання інформації, йому надали відповідь, однак не на всі питання, які ставились у запиті, також всі відповіді на запит надавали із значним порушенням строку на відповідь. Крім того, державний виконавець, відмовився надати інформацію, його матері ОСОБА_8 , мотивуючи це відсутністю у неї довіреності та зверненням у неприйомний день. Вважає, що зазначені дії державного виконавця, свідчать про зацікавленість з його боку. З приводу зазначених дій державного виконавця, він неодноразово звертався до різних інстанцій, де йому роз`яснили право звернення до суду.

У судове засідання представник скаржника - адвокат Доров А.О. не з`явився, надавши заяву про підтримання скарги та розгляд справи за його відсутність.

Старший державний виконавець Первомайського ВДВС Добровольська О.Ю., у судове засідання не з`явилась надавши копії матеріалів виконавчого провадження та письмовий відзив у якому просила у задоволенні скарги відмовити повністю. Додатково зазначила, що на примусовому виконанні у Первомайському ВДВС, перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_9 аліментів на утримання дітей, вказане виконавче провадження відкрито 11.05.2018 року. За час примусового виконання, державним виконавцем було своєчасно та в повному обсязі вчиненні дії передбачені законом щодо примусового виконання рішення суду, а саме: зроблені відповідні запити до ПФУ та ДФС щодо доходів боржника; арештовані наявні рахунки у банківських установах (коштів для виконання постанови недостатньо); роз`яснено стягувачу його право на звернення до правоохоронних органів, у зв`язку із наявністю у боржника заборгованості понад 3 місяця; винесено постанову про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон; складено протокол за ч.1 ст. 183-1 КУпАП, на підставі якого на боржника постановою Первомайського міськрайонного суду, накладено стягнення у вигляді 120 годин суспільно корисних робіт; обмежено боржника у керуванні транспортними засобами та у праві користування вогнепальною зброєю; відомості відносно боржника внесені до Єдиного реєстру боржників; накладено арешти на рухоме та нерухоме майно; перевірено майновий стан за місцем проживання боржника та відповідно до акту, майно на яке можливо звернути стягнення у відповідності до закону - відсутнє; згідно відповідей у боржника відсутнє нерухоме майно; винесено постанову від 09.01.2019 року про накладення штрафу у сумі 20164,65 грн, що складає 30 % від суми заборгованості. Крім того зазначила, що відповідно до розрахунку зі сплати аліментів, станом на 01.10.2020 року, заборгованість зі сплати аліментів складає 72259,34 грн., за період з листопада 2018 року по вересень 2020 року з доходів боржника утримано та перераховано стягувачу 65906,21 грн., з яких 26091,37 грн. не перераховані та знаходяться на депозитному рахунку відділу, через ненадання стягувачем реквізитів у форматі (IBAN). Державним виконавцем неодноразово, направлялись зазначені (не перераховані) кошти поштовим переказом на домашню адресу стягувача: АДРЕСА_1 ), але стягувачем кошти не отримувались та повертались на рахунок відділу. Про причини неотримання стягувачем коштів, державному виконавцю невідомо. На даний час, боржником сплачується аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, так як боржник працює на мінімальну заробітну плату.

Розглянувши скаргу, відзив державного виконавця та матеріали виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що заочним рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 11.03.2015 року з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно починаючи з 03.12.2014 року до повноліття старшої доньки ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , а потім у розмірі ј частини з усіх видів її доходу на утримання молодшої доньки ОСОБА_5 , до досягнення повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.18/.

19.09.2016 року Комінтернівським районним судом Одеської області, був виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей /а.с.46/.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.12.2016 року, в.о. начальника відділу Комінтернівського ВДВС Стонісом Ю.В., відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей. Заява про примусове виконання подана 12.12.2016 року /а.с.24/.

Згідно із розрахунком заборгованості, складного державним виконавцем Добровольською О.Ю., ОСОБА_2 станом на 01.10.2020 року має заборгованість по сплаті аліментів на суму 70760,68 грн., при цьому у період з грудня 2014 року по вересень 2018 року боржник не здійснив жодної сплати аліментів, а за період з жовтня 2018 по вересень 2020 року, було сплачено 43064,84 грн. /а.с.47/.

Постановою державного виконавця про накладення штрафу від 09.01.2019 року на ОСОБА_2 накладено штраф у розмірі 30% від суми заборгованості, а саме: 20164,65 грн., у зв`язку із наявністю заборгованості, що перевищує сукупний розмір платежів за два роки /а.с.28/.

Відповідно до вимоги виконавця від 01.11.2019 року (вих. 46514/14), стягувачу ОСОБА_1 , повідомили про необхідність надати нові банківські реквізити до відділу банківські реквізити у форматі IBAN, для уникнення затримки у перерахуванні стягнутих коштів /а.с.76/.

Стягувачу за допомогою засобів поштового зв`язку на адресу: АДРЕСА_1 , неодноразово направлялись стягнуті кошти з ОСОБА_2 , про що свідчать відповідні поштові доручення із відповідними відмітками /а.с.54-56/. Державний виконавець у своєму відзові, зазначає, що зазначені кошти повернулись на адресу Первомайського ВДВС з невідомих йому причин.

Відмовляючи у задоволенні скарги в частині вжиття заходів щодо накладення штрафу на боржника у розмірі 50% від заборгованості з аліментів, суд виходив з того, що державним виконавцем Первомайського ВДВС, правомірно накладено штраф у розмірі 30% від суми заборгованості зі сплати аліментів на боржника, оскільки, виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , був пред`явлений до примусового виконання 12.12.2016 року, а штраф у розмірі 30% був накладений державним виконавцем 09.01.2019 року, тобто зі спливом 2 років та 28 днів з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, що в свою чергу відповідає вимогам ч.4 ст. 11 та ч.14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відмовляючи у задоволенні іншої частини скарги, суд виходив з того, що в ході розгляду скарги, скаржником не доведено, а судовим розглядом не встановлено, порушень з боку начальника Первомайського ВДВС в частині невжиття заходів для примусового виконання рішення суду та не направлення на адресу стягувача копії документів по вчинення виконавчих дій.

Крім того, суд зазначає, що вимога скаржника про зобов`язання вжити начальником Первомайського ВДВС передбачених законодавством заходів для виконання рішення суду, є загальною фразою та не конкретизує якісь порушення.

Окрім того, суд додатково зазначає, що стягувачу - ОСОБА_1 , стягнуті кошти направлялись поштовими переказами за допомогою засобів поштового зв`язку «Укрпошта» за адресою його фактичного мешкання, однак повертались до Первомайського ВДВС, як незатребувані.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.

Відповідно до ч.14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Частиною 4 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження», визначено, що строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Відповідно до ч. 1ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Зі змісту вищезазначеної норми вбачається, що скарга на дії державного/приватного виконавця вважатиметься прийнятною, якщо буде встановлено, що державний/приватний виконавець при здійсненні виконавчих дій своїми діями чи бездіяльністю порушив права сторони виконавчого провадження.

Згідно ч.1 ст.448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів.

Відповідно до ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Пунктом 23 рішення від 18.07.2006 по справі «Проніна проти України» (заява № 63566/00) Європейський суд з прав людини нагадав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги відсутність належних та допустимих доказів підтверджуючих твердження скаржника, суд вважає, що скарга є необґрунтованою, безпідставною та недоведеною, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Таким чином приймаючи наслідки розгляду справи, суд вважає за необхідне покласти судові витрати, пов`язані з розглядом скарги на скаржника. За таких підстав зі скаржника на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 450, 451, 452 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про судовий збір», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії ( бездіяльність) державного виконавця та начальника Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_1 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в сумі 840,80 гривень

Апеляційну скаргу на дану ухвалу може бути подано до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Н.В. Вінська