Дата документу 03.12.2020
Справа № 320/7778/17-ц
Провадження № 2/937/44/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Бахаєва І.М.,

за участю секретаря Фурсової Л.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Діденка В.Є.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Зимогляда В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою шляхом зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням уточнень просить усунути перешкоди користування житловим будинком та земельною ділянкою шляхом знесення за рахунок ОСОБА_2 самовільно побудованої двоповерхової будівлі, яка розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та самовільно побудованого залізобетонного паркану довжиною 23 метри, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 на частині земельній ділянки S-5, площею 335,6 кв.м. з кадастровим номером :01:019:0172; стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 40000 грн. та судові витрати по сплаті судового збору, витрати на оплату послуг адвоката та витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Позов обґрунтований тим, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 були співвласниками житлового будинку та земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 27.11.2014 та додатковим рішенням від 12.12.2014 житловий будинок та земельні ділянки були поділені в натурі, а саме: виділено у власність ОСОБА_2 в житловому будинку А-1 (згідно технічного паспорту) - коридор 1-1 площею 2,8 м2, - кухня 1-2 площею 3,5 м2, - кухня 1-3 площею 14,3 м2, - кімната 1-4 площею 22,6 м2, - кімната 1-5 площею 8,7 м2, - кімната 1-6 площею 9,4 м2, - гараж «Б-1», - сарай «Л-1»; виділено у власність ОСОБА_1 в житловому будинку А-1 (згідно технічного паспорту) тамбур 2-1 площею 5,0 м2, - кухня 2-2 площею 10,0 м2, - кімната 2-3 площею 14,7 м2, - кімната 2-4 площею 8,8 м2, - кімната 2-5 площею 9,2 м2, - гараж «В-1», - баня «И-1»,- сарай «Д-1»,- душ «К»,- убиральня «У»; виділено ОСОБА_2 в натурі у власність частину земельної ділянки кадастровий номер :01:019:0172 а саме: земельні ділянки S-2 площею 280,12 м2 і S -3 площею 212,45 м2., загальною площею 517,17 м2; виділено ОСОБА_1 в натурі у власність частину земельної ділянки кадастровий номер :01:019:0172 земельні ділянки S-4 площею 122,55 м2 і S-5 площею 335,6 м2, загальною площею 482,75 м2; частину земельної ділянки кадастровий номер :01:019:0172 площею 49,2 кв.м. залишено у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Після вказаного рішення суду відповідач ОСОБА_2 самовільно зруйнувала частину будинку А-1, яка складалась з приміщень: коридор 1-1 площею 2,8 м2, - кухня 1-2 площею 3,5 м2, - кухня 1-3 площею 14,3 м2, - кімната 1-4 площею 22,6 м2, - кімната 1-5 площею 8,7 м2, - кімната 1-6 площею 9,4 м2. Внаслідок цього руйнування некапітальний простінок частини житлового будинку позивача стала зовнішньою стіною житлового будинку. В теперішній час

простінок руйнується, що ставить під загрозу цілісність всієї частини належного позивачу житлового будинку. Крім того, ОСОБА_2 самовільно встановила залізобетонній паркан, на земельній ділянці, яку позивачу виділено в власність S-4, зменшивши її площу на 18,86 кв. метри. Внаслідок порушення прав власника житлового будинку та земельної ділянки позивача через самовільне руйнування ОСОБА_2 частини житлового будинку, позивачу завдано моральну шкоду в розмірі 40 000 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Діденко В.Є. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що сторони по справі були співвласниками житлового будинку та земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням суду від 27.11.2014 та додатковим рішенням суду від 12.12.2014 вказаний житловий будинок та земельні ділянки були поділені в натурі. Після рішення суду відповідач самовільно зруйнувала частину будинку, що була виділена їй у власність, а саме коридор, кухню та кімнати. Внаслідок цього руйнування некапітальний простінок частини житлового будинку позивача стала зовнішньою стіною житлового будинку. Товщина цього простінку не відповідає державним будівельним нормам, простінок руйнується та знаходиться під постійним впливом погодних умов. Замість самовільно зруйнованої частини житлового будинку відповідач самовільно збудувала на місті зруйнованої частини будинку двоповерхову будівлю. Ця будівля побудована на замалій відстані від належної частини будівлі позивача, що унеможливлює проведення робіт з укріплення простінку, який став назовні. Крім того, відповідач ОСОБА_2 самовільно встановила паркан, на земельній ділянці, яку позивачу виділено в власність. Внаслідок порушення права власника житлового будинку та земельної ділянки через самовільне руйнування відповідачем частини житлового будинку, позивачу завдано моральну шкоду в розмірі 40 000 грн. На підставі викладеного, просить суд усунути перешкоди користування житловим будинком та земельною ділянкою шляхом знесення за рахунок відповідача самовільно побудованої двоповерхової будівлі та самовільно побудованого паркану; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 40000 грн., судові витрати по сплаті судового збору, правничу допомогу та витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснення свого представника адвоката Діденка В.Є. підтримав та на задоволенні позову наполягав.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Зимогляд В.В. позовні вимоги визнав частково, а саме не визнає вимогу щодо знесення двоповерхової будівлі, оскільки вона побудована на місці знесеної частини житлового будинку, яку було виділено у власність відповідачу ОСОБА_2 згідно рішення суду. Не заперечує проти задоволення вимоги щодо знесення паркану. В задоволенні іншої частини позовних вимог просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала пояснення свого представника адвоката Зимогляд В.В., не заперечувала щодо знесення самовільно побудованого паркану, однак в задоволенні іншої частини позову просила відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 1 ст. 15 ЦК України вказує, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 листопада 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку та земельних ділянок в натурі між власниками задоволено; поділено в натурі між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_1 , і виділено ОСОБА_2 у власність приміщення, які знаходяться в її фактичному користуванні, а саме: коридор 1-1 площею 2,8 м2, кухня 1-2 площею 3,5 м2, кухня 1-3 площею 14,3 м2, кімната 1-4 площею 22,6 м2, кімната 1-5 площею 8,7 м2, кімната 1-6 площею 9,4 м2, гараж «Б-1», сарай «Л-1»;

Поділено в натурі між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 присадибну земельну ділянку площею 999,92 кв. м. (кадастровий номер :01:019:0172) та виділено ОСОБА_2 земельні ділянки S-2 площею 280,12 м2 і S -3 площею 212,45 м2., загальною площею 517,17 м2 (280,12 + 212,45 + 49,2 * 1/2), що більше необхідного на ідеальну частку в 1/2 частині на 17,21 м2 (517,17-499,96) і відповідає частці в 52/100 частини (зелений маркер), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

Виділено ОСОБА_1 земельні ділянки S-4 площею 122,55 м2 і S-5 площею 335,6 м2 , загальною площею 482,75 м2 (122,55 + 335,6 + 49,2 * 1/2), що менше необхідного на ідеальну частку в 1/2 частині на 17,21 м2 (499,96-482,75) і відповідає частці в 48/100 частини (жовтий маркер), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Частину земельної ділянки S-1 площею 49,2 м2 (червоний маркер), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , залишити у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;

поділено в натурі між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 3072,93 кв.м. (кадастровий номер :01:019:0173) і виділено ОСОБА_2 земельну ділянку S-2 площею 1536,5 м2, що відповідає частці в 1/2 частини (зелений маркер), яка знаходиться за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 ;

Виділено ОСОБА_1 земельну ділянку S-1 площею 1536,5 м2, що відповідає частці в 1/2 частини (жовтий маркер), яка знаходиться за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 ;

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1 042 грн. 64 коп. та 121 грн. 80 коп., а всього 1 164 грн. 44 коп. В частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи №1959 від 02.07.2014 року в сумі 2 500 грн. 00 коп. відмовлено/а.с.10-15/.

12 грудня 2014 року додатковим рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області поділено в натурі між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_1 , та виділено ОСОБА_1 у власність приміщення, які знаходяться в його фактичному користуванні, а саме: тамбур 2-1 площею 5,0 м2, кухня 2-2 площею 10,0 м2, кімната 2-3 площею 14,7 м2, кімната 2-4 площею 8,8 м2, кімната 2-5 площею 9,2 м2, гараж «В-1», баня «И-1», сарай «Д-1», душ «К», убиральня «У»/а.с.16-17.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається, що ОСОБА_2 самовільно зруйнувала частину будинку А-1, яка складалась з приміщень: коридор 1-1 площею 2,8 м2, - кухня 1-2 площею 3,5 м2, - кухня 1-3 площею 14,3 м2, - кімната 1-4 площею 22,6 м2, - кімната 1-5 площею 8,7 м2, - кімната 1-6 площею 9,4 м2.

Замість зруйнованої частини житлового будинку ОСОБА_2 самовільно збудувала на місті зруйнованої частини будинку двоповерхову будівлю.

Крім того, ОСОБА_2 самовільно встановила залізобетонній паркан, на земельній ділянці, яку мені виділено в власність S-4, зменшивши її площу на 18,86 кв. метри, дана земельна ділянка є проїздом з АДРЕСА_1 до належних споруд позивача.

Згідно висновку експерта №2492 від 03.07.2019 року залізобетонний паркан довжиною 23 метри знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер :01:019:0172, але не знаходиться на земельній ділянці S-2 площею 280,12 м.кв. або S-3 площею 212,45 кв.м, які виділено у власність ОСОБА_2 рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 27.11.2014 року, а знаходиться на земельній ділянці S-5, площею 335,6 кв.м, яка виділена у користування ОСОБА_1 рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 27 листопаду 2014 року/а.с.67-71/.

Відповідно до вказаного висновку експерта, у зв`язку із зміною функціонального призначення конструктивного елементу і відсутністю приміщень (1-4 та 1-5), визначити вартість будівельних робіт та матеріалів необхідних для відновлювання стіни будинку А-1, яка відповідно до технічного паспорту розташовувалась між приміщеннями 2-2 та 2-1 з однієї сторони та приміщеннями 1-4 та 1-5 з другої сторони, по АДРЕСА_1 , не надається можливим/а.с.67-71/.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до положень статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням володіння. При цьому право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення діями відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цього права із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Крім того, вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку з`ясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню. За необхідності з`ясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд має право призначити експертизу. Невстановлення вказаних обставин унеможливлює виконання такого рішення.

Така правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду України від 19 квітня 2017 року у справі № 6-129цс17.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України, об`єкт нерухомості вважається самочинним будівництвом за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети, немає належного дозволу на будівництво чи затвердженого належним чином проекту, під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України, залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами чи за її рахунок; приведення земельної ділянки до попереднього стану або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту цієї статті в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України, позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права.

Аналогічні роз`яснення викладені у пункті 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)».

Такий висновок узгоджується з нормами статей 15, 16 ЦК України, згідно яких кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Таким чином, за позовом громадянина рішення про знесення самочинного будівництва може бути ухвалено на підставі ст. 391 ЦК України в разі доведеності ним відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб.

Позивач ОСОБА_1 , як на підставу для знесення двоповерхової будівлі розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , як об`єкту самочинного будівництва, посилається на те, що використовуючи спірний гараж відповідачем ОСОБА_2 порушуються його права, як власника сусіднього домоволодіння, а саме через малу відстань між його частиною будівлі, та будівлі, самочинно збудованої відповідачем, виявляється неможливим проведення робіт з укріплення простінку, який став назовні. Натомість, будь-яких доказів на підтвердження того, що діями відповідача, порушується право власності позивача, або є реальна небезпека порушення його права власності зі сторони ОСОБА_2 , позивачем надано не було.

Таким чином, суд встановив, що позивачем ОСОБА_1 не доведено обставин на підтвердження порушення, невизнання або оспорювання його прав відповідачем ОСОБА_2 в здійсненні права користування належним позивачу об`єктом приватної власності.

Європейській суд з прав людини по справі «Іванова и Черкезов проти Болгарии» (Ivanova and Cherkezov v. Bulgaria, скарга N 46577/15) от 21 квітня 2016 року, підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Матеріали справи не містять достовірних та достатніх доказів того, що використані усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності за здійснення самочинного будівництва та що неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення перебудови. Крім того, у справі відсутні докази того, що відстань між будівлями дійсно унеможливлює проведення робіт з укріплення простінку будівлі позивача ОСОБА_1 ..

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_1 не доведено, що відповідач ОСОБА_2 істотно порушила права позивача, та в наслідок цих дій усунення перешкод можливе лише шляхом знесення спірного об`єкту нерухомості, не взявши до уваги, що знесення є крайньою мірою щодо усунення перешкод, у зв`язку із чим позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Стосовно позовних вимог в частині усунення перешкоди користування житловим будинком та земельною ділянкою шляхом знесення самовільно побудованого залізобетонного паркану довжиною 23 метри, суд приходить до наступного.

Згідно до ч. 1 ст. 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Відповідно до вимог ч. 1. ст. 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

При цьому, відповідно до вимог ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Згідно до ст. 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

З підстав викладеного, приймаючи до уваги, що судовим розглядом встановлено, що на земельній ділянці, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на частині земельної ділянки, позначеної S 5, кадастровий номер :01:019:0172, виділену в натурі ОСОБА_1 за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 27.11.2014, розташований цегляний паркан, самовільно побудований відповідачем, та з урахуванням відсутності заперечень відповідача, суд вважає за необхідне позов ОСОБА_1 в цій частині задовольнити, та зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди позивачеві у користуванні земельною ділянкою, шляхом зобов`язання ОСОБА_2 знести за власний рахунок залізобетонний паркан довжиною 23 метри, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на частині земельній ділянки S-5, площею 335,6 кв.м. з кадастровим номером :01:019:0172.

Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Внаслідок порушення прав власника земельної ділянки, позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у психологічному дискомфорті, змушує нести судові витрати, докладати додаткових суттєвих зусиль для поновлення прав позивача, як власника земельної ділянки. Однак, суд вважає, що вимоги позивач щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 40000 грн. завищені та вважає, що з відповідача на його користь слід стягнути моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Щодо заявлено вимоги про відшкодування судових витрат понесеними позивачем, а саме витрат по сплаті судового збору в розмірі 640 грн., на правничу допомогу та проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 8500 грн., суд вирішує виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір в сумі 640 грн., та сплачено вартість проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 8500 грн. У пропорції до задоволених вимог сума судового збору та проведення судової будівельно-технічної експертизи, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 4570 грн.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані необхідні та належні докази.

Проте позивачем ОСОБА_1 не дотримано вимоги ст. 137 ЦПК України та не надано суду підтверджень понесених витрат на правничу допомогу, а тому дана вимога задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою шляхом зобов`язання вчинення певних дій такими, що підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. 15-16, 319, 373, 376, 386, 391, 1167 ЦК України, ст.ст. 12-13, 76-81, 89, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 88, 153 Земельного кодексу України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою шляхом зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом знесення за рахунок ОСОБА_2 самовільно побудованого залізобетонного паркану довжиною 23 метри, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 на частині земельній ділянки S-5, площею 335,6 кв.м з кадастровим номером :01:019:0172.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000 /дві тисячі/ грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 320 /триста двадцять/ грн., витрати по сплаті судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 4250 /чотири тисячі двісті п`ятдесят/ грн., а всього 5570 /п`ять тисяч п`ятсот сімдесят/ грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням пп. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні відомості учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 14 грудня 2020 року.

СУДДЯ: І.М.БАХАЄВ