Справа № 466/8066/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2020 року Шевченківський районний суд м..Львова

у складі : головуючого-судді Білінської Г.Б.

при секретарі Терех У.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання боргових зобов`язань спільним майном подружжя та стягнення коштів,

у с т а н о в и в :

позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просить визнати спільним майном суми позик :

- перед ТОВ «ПММ-Захід» згідно договорів позики № З від 15.01.2020 року та № 2 від 09.01.2020 року в на суму 3 млн.грн .

- перед АТ КБ «Приватбанк» на суму, яка стягнута за рішенням Шевченківського районного суду м..Львова від 31.01.2019 р. у справі №466/9331/18 в розмірі 43951,86 грн заборгованості та 1665,34 грн судового збору,

- перед АТ КБ «Приватбанк» на суму ,яка стягнута за рішенням Господарського суду м.Києва солідарно із позивачки та ТОВ «Акрополь Захід» в розмірі 139 425,64 грн.

- за договором позики від 23.11.2015 р. та змін до нього від 20.12.15 р. , сума якої стягнута рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 24.06.2020 р. у справі №466/5205/19 в розмірі 391799,07 грн.

Позивачка вважає, що зазначені позики були отримані в інтересах сім`ї на розвиток підприємницької діяльності, а тому такі є спільним майном подружжя.

У зв`язку із цим позивачка просить стягнути із відповідача на її користь 1/2 частини позик в сумі 1296 709,95 грн , визнати 3 млн. грн., які передані ТОВ «ПММ-Захід» в позику спільним майном подружжя та стягнути із відповідача 1,5 млн. грн.

В обгрунтування своїх вимог позивачкка покликається на те, що рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 01.06.2020 року по справі № 466/2771/20 шлюб із відповідачем було розірвано. У рішенні зазначено, що шлюбні відносини між подружжям припинились із серпня 2018 року. 10.12.2018 року позивачка уклала договір із ТОВ «ПММ Захід» , засновником якого є мати відповідача ОСОБА_3 , за яким із спільних коштів сім`ї було передано на розвиток бізнесу 3 млн грн. Позивачка вважає, шо 1,5 млн грн. слід стягнути в її користь.

Окрім цього, скільки позивачка не мала свого житла ,вона домовилась із своєю мамою про позику на суму 2 млн.грн на придбання квартири. Так як повернути кошти не мала можливості, тому позика була повернута придбаною за ці кошти квартирою, половину з цих коштів, як є, на думку позивачки спільним майном подружжя, просить стягнути з відповідача.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та дав пояснення, аналогічні змісту позову.

Представник відповідача позовні вимоги повністю заперечив, вважає вимоги безпідставними, просить у їх задоволенні відмовити.

Заслухавши доводи сторін, вивчивши надані докази, суд прийшов до переконання, що позов до задоволення не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень . Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами згідно змісту ст. 76 ЦПК України є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин /фактів/, що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають зхначення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

-письмовими, речовими і електронними засобами,

-висновками експертів,

-показаннями свідків.

Позивач просить визнати спільним майном подружжя боргові зобов`язання :

- перед: АТ КБ «Приватбанк» на суму, яка стягнута за рішенням Шевченківського районного суду м..Львова від 31.01.2019р. у справі №466/9331/18 в розмірі 43951,86 грн заборгованості та 1665,34 грн судового збору,

- перед АТ КБ «Приватбанк» на суму ,яка стягнута за рішенням Господарського суду м.Києва солідарно із позивачки та ТОВ «Акрополь Захід» в розмірі 139 425,64 грн.

- за договором позики від 23.11.2015 р. та змін до нього від 20.12.15р., сума якої стягнута рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 24.06.2020 р. у справі №466/5205/19 в розмірі 391799,07 грн.

У підтвердження зазначених вимог позивач надав суду копії рішень судів, які отримані із Реєстру судових рішень, без зазначення даних сторін / а лише «особа 1» , «особа2»/, належно не завірені, без відміток про набрання такими рішенням законної сили.

Такі письмові докази суд вважає неналежними, виходячи із змісту ст. 77 ЦПК України.

Згідно змісту ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності ..

Ст.61 СК передбачає, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар ,виграш, які були укладені за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 09.01.2020 р. та 15.01.2020 р. уклала договори позики із ТОВ «ПММ Захід» , засновником якого є ОСОБА_3 .За договорами ТОВ передано на розвиток бізнесу 3 млн грн. Позивачка вважає передану суму спільним майном подружжя та просить 1/2 цієї суми- 1,5 млн грн. стягнути в її користь.

У підтвердження такої вимоги позивачка надала копію договору позики №2 від 09.01.2020 р. ,укладеної між ОСОБА_2 та ТЗОВ «ПММ Захід» , за якою позикодавець надав позичальнику кошти в сумі 1 500 000 грн. на строк 24 місяці з дня отримання позики ; та копію договору позики №3 від 15.01.2020 р. , укладеної між ОСОБА_2 та ТЗОВ «ПММ Захід» , за якою позикодавець надав позичальнику кошти в сумі 1 500 000 грн. на строк 24 місяці з дня отримання позики. Такі договори укладались з боку ТЗОВ «ПММ Захід» учасником товариства ОСОБА_3 відповідно до Рішення одноособового учасника Товариства з обмеженою відповідальність «ПММ Захід» від 28.11.2020 р.

Зазначені договори позики ніким із учасників договору не оскаржувався, термін дії договору ,судячи із його змісту, триває.

Із змісту рішення Шевченківського районного суду м.Львова у цивільній справі №466/2771/20 від 01.06.2020 р. за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 ро розірвання шлюбу вбачається, що позивачка у своєму позові покликалась на те, що з серпня 2018 року сторони проживають окремо, шлю.б існує лише формально. Тобто, на момент укладення договорів у січні 2020 року, подружні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були припинені.

Доказів, на підтвердження походження коштів, переданих за договорами позики від 09.01.2020 р. та 15.01.2020 р. , суду не надано. Позивачкою не залучалось до участі у справі ТЗОВ «ПММ Захід», як учасник договору.

Відтак, суд вважає недоведеними вимоги позивачки про визнання коштів, переданих ТЗОВ «ПММ Захід» ,за договорами позики від 09.01.2020 р. та 15.01.2020 р., спільним майном подружжя.

Позивачка також просить визнати спільним майном подружжя грошові кошти, позичені їй 05.12.2018 р. матір`ю ОСОБА_5 для придбання квартири .

У судовому засіданні в якості свідка допитана ОСОБА_5 , яка суду показала, що у грудні 2018 року вона позичила своїй дочці 2 млн грн на придбання квартири. Однак, дочка квартиру підшукала , але не мала можливості повернути їй позичені кошти, а тому придбану за ці кошти квартиру оформили під час укладення договору купівлі-проаджу на ОСОБА_5 .

Тобто, кошти, налоежні ОСОБА_5 в розмірі 2 млн грн., витрачені на придбання квартири самою ОСОБА_5 . Як ствердила свідок ОСОБА_5 , донька ОСОБА_6 на момент розгляду справи судом жодних боргових зобов`язань перед нею не має.

Відтак, суд вважає необгрунтованою та безпідставною позицію позивачки щодо вказаних коштів як спільного майна подружжя.

Керуючись ст.ст. 10, 82, 263 - 265 ЦПК України, ст.60, 61 СК України, суд

у х в а л и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання боргових зобов`язань спільним майном подружжя та стягнення коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через місцевий суд протягом тридцяти днів.

Повний текст рішення складено 25.12.2020.

Суддя Г. Б. Білінська