03.11.2020 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/910/20
Провадження № 2/533/258/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року селище Козельщина

Козельщинський районний суд Полтавської області у складі головуючої судді Козир В.П., за участю секретаря судового засідання Кругловецького Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В :

02 жовтня 2020 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 24.07.2009 у розмірі 12790,79 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що 24.07.2009 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору банком було відкрито картковий рахунок із початковим лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих карток зазначено у довідці про отримання картки). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 7500,00 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, унаслідок чого станом на 09.09.2020 утворилась заборгованість у розмірі 12790,79 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10102,96 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 2687,83 грн.

Ураховуючи викладене АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму кредитної заборгованості, а також понесені банком судові витрати.

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 08.10.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У поданому до суду клопотанні позивач просив розглянути справу без участі представника позивача та просив задовольнити позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідачка причини неявки суду не повідомила, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала та просила суд застосувати строк позовної давності.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 24.07.2009 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, копія якої міститься у матеріалах справи (а.с. 21). Згідно вказаної заяви відповідачеві видана картка «Універсальна» з терміном дії 12/11, з кредитним лімітом 3000,00 під базову відсоткову ставку за кредитним лімітом на момент підписання договору 2,5 % на місць з розрахунку 360 днів у році. Термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії кредитної картки. Сплата заборгованості за кредитним лімітом може здійснюватися як шляхом внесення коштів на картку Клієнтом, так і списанням банком коштів з платіжної картки.

Згідно наданої позивачем Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), кредитний ліміт, встановлений 24.07.2009 (3000,00) декілька разів змінювався, а саме: 16.12.2009 кредитний ліміт збільшено до 5200,00 грн, 14.04.2010 кредитний ліміт збільшено до 7000,00 грн, 17.10.2016 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн, 24.10.2016 кредитний ліміт збільшено до 7000,00 грн, 31.01.2017 збільшено до 7500,00 грн, 06.06.2017 зменшено до 7500,00 грн, 03.04.2020 зменшено до 0,00 грн.

Відповідно до розрахунку позивача, через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань станом на 09.09.2020 утворилася заборгованість в сумі 10102,96 грн., яка складається з: 10102,96 грн - заборгованості за тілом кредиту; 2687,83 грн - заборгованості за простроченими відсотками.

Факт руху грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив випискою за договором б/н станом на 11.09.2020 (а.с. 40) за період з 24.07.2009 по 01.08.2020 , а також довідкою про картки, видані відповідачу відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору, остання з яких перевипущена 06.06.2017 під номером НОМЕР_1 терміном дії - 03/21 (а.с. 19).

Виписка по рахунку згідно Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 №578/5, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі.

З виписки з особового рахунку позичальника та розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідачка систематично користувалася кредитною карткою та здійснювала платежі на погашення заборгованості.

Відповідачка доказів на спростування отримання нею грошових коштів у зазначеному позивачем розмірі не надала. Отже суд приходить до висновку, що сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10102,96 грн за період з 24.07.2009 по 09.09.2020 є обґрунтованою, що підтверджується банківською випискою за договором та довідкою про зміну умов кредитування.

Оцінюючи розрахунок заборгованості за процентами за користування кредитними коштами суд зазначає таке.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, додав до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового період», на яких не міститься підпис відповідача.

Отже суд вважає, що доводи позивача про підписання відповідачем Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» та отримання відповідачем «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів» у письмовій формі не підтверджені позивачем належними доказами та є безпідставними.

Суд також не бере до уваги умови кредитного договору, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, долучених до матеріалів справи, оскільки позивачем не доведено, що Умови та Правила надання банком кредиту є складовою кредитного договору, а саме те, що вони укладені в один день, тобто в день підписання позичальником заяви позичальника, і позичальник розумів, що саме ці Умови він мав на увазі, підписуючи заяву.

Вказаний висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду у справі № 342/180/17 (постанова від 03 липня 2019 року), № 188/1815/17(постанова від 27.08.2020), № 378/305/18 (постанова від 23.07.2020), відповідно до яких витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті, не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Суд звертає увагу на те, що, укладаючи кредитний договір, шляхом підписання відповідачем відповідної заяви та видачі позивачем кредитної картки «Універсальна», сторони домовились, що процентна ставка за користування кредитним лімітом складає 2,5 % на місяць із розрахунку 360 днів у році.

Отже суд зважає на те, що погоджена сторонами ставка процентів за користування кредитними коштами, складає 30 % річних (2,5% х12 = 30 %).

З розрахунку заборгованості (а.с. 10-14) вбачається, що позивачем здійснювався розрахунок заборгованості за процентами саме за такою ставкою (30% річних) до 29.08.2014. Й станом на 29.08.2014 «загальний залишок заборгованості за відсотками», розрахований виходячи з процентної ставки 30 % річних, складає 186,44 грн, Розмір саме такої суми заборгованості за процентами, нарахованими відповідачу за користування ним кредитними коштами, суд вважає обґрунтованою та підставною, оскільки вона здійсненна за погодженою у заяві процентною ставкою та нарахована на суму кредиту в межах встановленого кредитного ліміту.

В подальшому, починаючи з 01.09.2014 позивач здійснював нарахування процентів за користування кредитом відповідачеві, застосовуючи проценті ставки 34,8 %, 43,2 %, 84 %. Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що сторони домовлялись саме про такі умови кредитування.

Також судом встановлено, що під час розрахунку заборгованості банком використовувалася формула нарахування процентів, яка не відповідає умовам договору, вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 1048 ЦК України, зі змісту яких випливає, що проценти нараховуються лише на суму позики, а також вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 550 ЦК України, відповідно до яких проценти на неустойку не нараховуються.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №325/1163/16-ц.

Застосована позивачем формула розрахунку заборгованості за процентами, на думку суду, суперечить вимогам закону та умовам договору, оскільки позивач мав право здійснювати нарахування процентів за користування кредитом виключно на суму фактичної заборгованості за кредитом, отриманим позичальником, із застосуванням тієї процентної ставки, про яку сторони домовились. Як вбачається з розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем, позивач на суму нарахованих щомісяця процентів за користування кредитними коштами, що не були погашені відповідачем, збільшував заборгованість за тілом кредиту, тобто фактично штучно збільшував кредитну заборгованість відповідача за рахунок нарахованих процентів у попередніх періодах, та на таку заборгованість знову нараховував проценти за користування кредитними коштами.

У зв`язку з тим, що судом встановлена часткова необґрунтованість розрахунку процентів, та жодна із сторін не скористалась своїм правом самостійно подати до суду висновок експерта або заявити клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи, суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за процентами у період з 01.09.2014 по 09.09.2020 на суму 2501,39 грн (2687,83 грн (загальна сума нарахованих %) - 186,44 грн (30 % річних) = 2501,39 грн) є безпідставним та необґрунтованим, оскільки такі проценти нараховувались позивачем на суму заборгованості за кредитом, яка перевищувала встановлений кредитний ліміт (7500,00 грн), та із застосуванням процентних ставок, які між сторонами кредитного договору не погоджувалися. Тому у цій частині позовних вимог суд відмовляє за безпідставністю.

Разом з тим, розглядаючи та оцінюючи заяву позивачки про застосування судом строку позовної давності, суд зазначає таке.

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 ? 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З матеріалів даної справи вбачається, що згідно із умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити неустойку за порушення строків повернення кредиту.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватися позичальником щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що ним заявлено вимогу про стягнення загальної заборгованості за кредитним договором за період з 24.07.2009 по 09.09.2020. Заборгованість за тілом кредиту за цей період, за розрахунком позивача, складає 10102,96 грн. Із позовною заявою до суду про примусове стягнення заборгованості з відповідачки позивач звернувся 02.10.2020. Отже суд вважає, що позивач допустив пропущення строку позовної давності в частині стягнення заборгованості за кредитом за період з 24.07.2009 по 01.10.2017. Згідно розрахунку заборгованості станом на 01.10.2017 відповідачка мала заборгованість за кредитом у сумі 7765,29 грн. Відповідно у цій частині позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення з-підстав пропущення ним строку позовної давності. Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають до задоволення частково на суму 2337,67 грн за період з 02.10.2017 по 02.10.2020, яку суд розрахував шляхом віднімання суми заборгованості, за якою було пропущено строк позовної давності, від загальної суми заборгованості за кредитом, пред`явленої до стягнення (10102,96 грн 7765,29 грн = 2337,67 грн).

Щодо застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, то оскільки суд визнає доведеною позивачем належним розрахунком суму заборгованості за процентами у розмірі 186,44 грн, що утворилася станом на 29.08.2014, то відповідно, суд вважає, що у цій частині позивач також пропустив строк позовної давності для звернення до суду.

У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності за позовними вимогами про стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 7765,29 грн та за вимогою про стягнення процентів за користування кредитом у сумі 186,44 грн, і у задоволенні позовних вимог в цій частині суд відмовляє з-підстав спливу строку позовної давності.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 2337,67 грн, яку суд вважає доведеною та заявленою позивачем у межах строку позовної давності, у задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, у загальній сумі 2337,67 грн, тобто 18,28 % від ціни позову, то з відповідача у відповідності до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 384,24 грн (2102,00 х 18,28 % = 384,24).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 280, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за договором № б/н від 24.07.2009 у розмірі 2337 гривень 67 коп. станом на 09.09.2020.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 384,24 грнсудового збору.

У іншій частині позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання через Козельщинський районний суд Полтавської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (АТ КБ "ПриватБанк", місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, ідентифікаційний код 14360570),

Відповідач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 )

Повне рішення складено 03.11.2020.

Суддя В.П. Козир