Провадження №2/235/1548/20
Справа №235/4163/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

/ заочне /

29 жовтня 2020 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючої - судді Величко О.В.,

при секретарі Безкоровайної Є.О.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Покровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа : ЦНАП м. Покровська про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа : ЦНАП м. Покровська про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 18.07.2019 року вона згідно договору купівлі-продажу придбала житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки з моменту продажу будинку відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не знялись з реєстрації, просила їх визнати такими, що втратили право користуванням житловим приміщенням - житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивачка, представника позивачки підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились, про день і час слухання справи повідомлялись належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили, не надали відзив на позовну заяву.

Надані електронною поштою повідомлення від відповідачів про слухання справи без їх участі суд не приймає до уваги, оскільки судом не встановлено, що дана електронна адреса зареєстрована саме за відповідачами, які за поясненнями позивачки проживають в Російській Федерації.

Суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення, оскільки належним чином повідомлені про день і час слухання справи відповідачі не повідомили про причини своєї неявки , не надали відзив на позовну заяву, а позивачка не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Представник третьої особи ЦНАП м.Покровська в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без участі представника ( а.с. 89).

Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивачка є власницею житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 18.07.2019 року ( а. с. 23-25).

Як вбачається з матеріалів справи в житловому будинку АДРЕСА_1 значяться зареєстрованими ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ( а.с. 21).

Згідно акту з місця проживання від 02.07.2020 року за № 3738 ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 значяться зареєстрованими в житловому будинку по АДРЕСА_1 , але не проживають в ньому з 2014 року.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав",оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі;

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень норм стст.16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка, з метою захисту свого права власності, зокрема усунення перешкод у користуванні своїм майном, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням ,оскільки останні не проживають в спірному житлі з 2014 року, їх право власності на житловий будинок припинилось внаслідок укладення договору купівлі-продажу від 18.07.2019 року, що, як вважає суд, відповідає нормам чинного законодавства, зокрема ст.. 346 ЦК України.

Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема факт припинення за відповідачкою ОСОБА_3 права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_3 як колишнього власника такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Що стосується позовних вимог про визнання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 як членів сім`ї колишнього власника житла такими, що втратили право користування житловим приміщенням, то суд виходить з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_4 не проживають в спірному житлі з 2014 року ( а.с. 22).

Статтею 156 ЖК УРСР та статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Верховний Суд роз`яснив, що аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим житловим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України у постанові від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14 та від 15.05.2017 року в справі № 6-2931цс16.

На підставі викладеного, керуючись ст. 156 ЖК України, ст.ст. 16,346, 386, 391, 405 ЦК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", ст.ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273, 282 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа : ЦНАП м. Покровська про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання і реєстрації: АДРЕСА_1

Відповідачі: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_2

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст виготовлено 29.10.2020 року.

Суддя: