Справа № 727/8000/20
Провадження № 2/727/1642/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2020 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Чебан В.М.

при секретарі Гладкій Л.І.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю ОСОБА_2 , яка діє в

інтересах ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , де третьою особою без самостійних вимог на предмет спору виступає Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, де третьою особою без самостійних вимог на предмет спору виступає Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням до відповідача ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.12.2007 року.

Вказує, що за її згодою у вказаній квартирі була зареєстрована онука позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стверджує, що відповідач у спірній квартирі не проживає понад один рік, а саме з 11 вересня 2019 року, що підтверджується відповідними актами ОСББ №22.

Посилається на те, що на даний час місце перебування відповідача їй невідоме, будь-який зв`язок між ними втрачений.

Зазначає, що реєстрація відповідача у квартирі створює позивачу труднощі в реалізації свого права власності, зокрема позивач сплачує додаткові комунальні платежі, не може оформити субсидію, а також майбутньому не зможе відчужити належну їй квартиру.

На основі викладеного, позивач просить суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 07 жовтня 2020 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , де третьою особою без самостійних вимог на предмет спору виступає Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відкрито.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Вказала, що ОСОБА_2 є її колишньою невісткою. Син позивачки офіційно розлучився з відповідачкою у 2018 році, однак остання почала жити окремо від позивачки ще у 2007 році. З самою внучкою ОСОБА_3 позивачка взагалі не спілкується з листопада 2019 року та вони не підтримують жодних стосунків, її речей в квартирі немає. При цьому, ні колишня невістка, ні ОСОБА_3 не просились проживати у спірній квартирі. Пояснила, що намагалась оформити субсидію на оплату комунальних послуг та з`ясувала, що призначення субсидії залежить від кількості зареєстрованих у квартирі мешканців. З огляду на наведене, позивачка вимушена звернутись до суду з даним позовом. Підтримала заявлені позовні вимоги.

Відповідач по справі ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, однак її законний представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Пояснила, що рік тому позивач виписала її зі спірної квартири. На даний час вона проживає у подруги, десь півтори року. До цього вони з донькою проживали у зйомній квартирі. Вказала, що у 2007 році вона в добровільному порядку покинула спірну квартиру та перестала там проживати. На даний час на квартиру позивачки вони з донькою не претендують, однак дитині на даний час потрібна міська реєстрація, у зв`язку з чим просила відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явився, хоча неодноразово належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи в передбаченому Законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справи чи письмові пояснення на позов від них до суду не надходило.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачці ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.6) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №180483422 від 10.09.2019 року (а.с.7).

Відповідно до довідки ОСББ №22 від 16.09.2020 року за №21 (а.с.8), в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрован: власник ОСОБА_1 , син власника ОСОБА_4 та онука власника ОСОБА_3 .

Факт реєстрації неповнолітньої ОСОБА_3 у спірній квартирі також підтверджується копією довідки №23/10916 про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 (а.с.13) та довідкою адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Чернівецькій області (а.с.15).

Як вбачається з акту ОСББ №22 від 05.10.2020 року за №23 (а.с.22), ОСОБА_3 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 , однак не проживає за вказаною адресою з 11.09.2018 року по даний час.

Крім того, факт не проживання відповідача ОСОБА_3 в спірній квартирі більше року підтверджується особистими поясненнями її законного представника ОСОБА_2 в судовому засіданні, яка повідомила, що вони з донькою добровільно залишили спірну квартиру та не проживають там з 2007 року.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст.71 ЖК Української PCP, жиле приміщення за наймачем або членами його сім`ї зберігається протягом шести місяців.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном.

Таким чином, суд вважає, що відповідача ОСОБА_3 , яка не є власником спірної квартири та не проживає в спірній квартирі понад один рік, слід визнати особою, яка втратила право на користування спірним житлом.

Крім того, суд вважає, що посилання законного представника відповідачки ОСОБА_2 як на підставу невизнання позову, що дитині необхідна міська реєстрація в м.Чернівці, є безпідставним, оскільки остання зазначила в судовому засіданні про те, що вона з дитиною проживають разом за іншою адресою. Зі спірної квартири виїхали добровільно у 2007 році.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що необхідно визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 , задовольнивши позовні вимоги.

На підставі викладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.16, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , де третьою особою без самостійних вимог на предмет спору виступає Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З повним текстом рішення суду учасники справи можуть ознайомитись 31 грудня 2020 року.

СУДДЯ: