РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі Левчука О. В., за участі секретаря судового засідання Крижова В. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визначення розміру частки померлого у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку

В засіданні приймали участь:

від позивача: Курганська О. В. ;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визначити, що частка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку загальною площею 0,0913 га з кадастровим номером :044:0374 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належної померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №210301, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , - становить 3/4.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_4 , що стверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Після його смерті відкрилася спадщина на його майно, у тому числі на частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку. Позивачка є спадкоємицею батька за заповітом, а її брат - ОСОБА_2 є спадкоємцем батька за законом. 06.12.2018 нотаріусом їй було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом р.№ 3-481 на 5/6 часток у спадщині на 3/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , тобто 5/8 частки цього житлового будинку. У видачі ж свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну батькові земельну ділянку Постановою державного нотаріуса Другої Рівненської державної нотаріальної контори від 06.12.2018 р. № 1646/02-31 позивачці відмовлено, оскільки частка померлого батька у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку не була визначена. Тобто, позивачка є спадкоємицею свого батька за заповітом, однак не може реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину, так як частки співвласників за життя батька не були визначені, і визначити їх у нотаріальному порядку не має можливості через смерть одного із співвласників.

Тому у ОСОБА_1 є перешкоди в оформленні спадкових прав у нотаріальному порядку, через що вона вимушена в судовому порядку здійснювати захист своїх спадкових прав на земельну ділянку.

В судовому засіданні представниця позивачки - адвокат Курганська О.В. позов підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про дату судового засідання, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, батько позивачки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд встановив, що 06.12.2018 нотаріусом позивачці було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом р.№ 3-481 на 5/6 часток у спадщині на 3/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , тобто 5/8 частки цього житлового будинку. Право власності на 5/8 частки житлового будинку на АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності , номер запису 29289011 від 06.12.2018, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №148287994 від 06.12.2018.

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 210301 від 22.06.2009, земельна ділянка площею 0,0913 га з кадастровим номером :044:0374 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд належала на праві спільної сумісної власності померлому батькові позивачки ОСОБА_4 та її брату - ОСОБА_2 (відповідачу по справі) на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до Постанови державного нотаріуса Другої Рівненської державної нотаріальної контори від 06.12.2018 р. № 1646/02-31, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну померлому батьку позивачки земельну ділянку Постановою державного нотаріуса Другої Рівненської державної нотаріальної контори від 06.12.2018 р. № 1646/02-31 позивачці відмовлено, оскільки частка померлого батька у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку не була визначена за його життя.

Тому у позивачки є перешкоди в оформленні спадкових прав у нотаріальному порядку, і вона вимушена в судовому порядку здійснювати захист своїх спадкових прав на земельну ділянку.

Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.08.2020 № 221676771, ОСОБА_2 належить - 1/4 частина житлового будинку на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 1-943, виданого 01.04.1982 Першою Рівненською державною нотаріальною конторою та 1/8 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом №3-480, виданого державним нотаріусом Другої Рівненської державної нотаріальної контори Костюковою О.О.

Позивачка у своїй позовній заяві вказує, що є спадкоємицею свого померлого батька за заповітом, однак не може реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину, так як частки співвласників не визначені, і визначити їх у нотаріальному порядку немає можливості через смерть одного із співвласників.

Відповідно до ч.1 ст.355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно).

Згідно із ч.1 ст.368 ЦК України спільна власності двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (ч.1, ч.2 ст.369 ЦК).

За правилами ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Згідно ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).

Відповідно до ст.361 ЦК України розпорядження часткою у праві спільної часткової власності співвласником може здійснюватися самостійно. Отже, для здійснення права розпорядження часткою, в тому числі і для передачі права власності, необхідно, щоб частка в праві спільної власності була визначена.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і статті 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Відповідно до ст.89 Земельного кодексу України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюється за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду (п.«г» ч.1 ст.87 ЗК України).

За нормами ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 7 лютого 2014 року частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Судом не встановлено, що між співвласниками земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1 , існувала будь-яка домовленість щодо розміру часток у праві спільної сумісної власності на житловий будинок, розташований на вказаній земельній ділянці, а тому розміри часток у праві сумісної власності для співвласників земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, має визначатися пропорційно до їх часток у праві власності на житловий будинок, тобто частка померлого батька позивачки - ОСОБА_4 становить 3/4, а відповідача ОСОБА_2 - 1/4.

Згідно з пунктом «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Аналізуючи сукупність наведених та досліджених судом доказів та враховуючи пояснення представника позивачки, суд приходить до висновку, що способом захисту прав позивачки буде визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, що дасть можливість отримати у нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належну її батькові земельну ділянку.

За таких обставин та враховуючи, що іншого способу захисту прав позивачки немає, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру частки померлого у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку загальною площею 0,0913 га з кадастровим номером :044:0374 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належної померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №210301, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , - становить 3/4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ).

Повний текст судового рішення складений та підписаний 04.11.2020.

Суддя Левчук О.В.