Справа № 473/4760/19
РІШЕННЯ

іменем України

"22" жовтня 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В, при секретарі судового засідання Багрін І.А.,

за участю: представника позивача адвоката Безушко В.В.,

представника відповідача адвоката Усікова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

15.11.2019 року Акціонерне товариство «УКРСИББАНК» звернулося до суду з позовом, поданим в його інтересах адвокатом Останковою В.О., до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.02.2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк надав позивальнику на споживчі потреби кредитні кошти в розмірі 105 000 грн. 00 коп. на строк до 25.02.2033 року, а останній зобов`язався вчасно повернути суму кредиту шляхом внесення щомісячних платежів згідно узгодженого сторонами графіку, а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі 14,5 % річних від суми залишку заборгованості.

В цей же день в порядку забезпечення вказаного зобов`язання між банком та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, відповідно до якого останній передав в іпотеку позивачу житловий будинок АДРЕСА_1 , заставною вартістю 153 511 грн. 00 коп.

Позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним належним чином не виконував у зв`язку з чим станом на 08.11.2019 року виникла заборгованість за кредитним договором, а саме:

- заборгованість за тілом кредиту в розмірі 89 350 грн. 31 коп.;

- заборгованість за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 85 611 грн. 52 коп.;

- заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, відповідно до ст. 625 ЦК України, в розмірі 47 751 грн.21 коп.;

- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за тілом кредиту за період з 08.11.2018 року по 08.11.2019 року в розмірі 10 998 грн. 02 коп.;

- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 08.11.2018 року по 08.11.2019 року в розмірі 28 437 грн. 53 коп.

Водночас позивачу стало відомо про те, що вищевказаний житловий будинок на час звернення з даним позовом до суду перейшов у власність до відповідача ОСОБА_1 .

Посилаючись на вказані обставини, положення ст. 23 Закону України «Про іпотеку», позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, проведеною суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на час проведення виконавчих дій.

Ухвалою суду від 10.11.2019 року було відкрито провадження по вказаній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.

05.12.2019 року відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позов, поданий в його інтересах представником адвокатом Усіковим О.В., в якому останній просив у задоволенні позовних вимог АТ «УКРСИББАНК» відмовити. При цьому вказував на необґрунтованість позовних вимог, зокрема з огляду на те, що спірний житловий будинок був придбаний відповідачем, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», в порядку виконання рішення суду, за яким ОСОБА_2 був зобов`язаний до сплати коштів на користь ОСОБА_1 . Водночас на час передачі спірного житлового будинку відповідачу в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомості про обтяження даного будинку іпотекою були відсутні. При цьому, позивач не був позбавлений можливості слідкувати за ходом виконавчого провадження, поновити запис про обтяження будинку, надати державному виконавцю відповідні документи на підтвердження свого першочергового права щодо задоволення вимог за рахунок іпотечного майна, а також на пропозицію державного виконавця вирішити питання щодо залишення за собою в рахунок заборгованості за кредитним договором житлового будинку АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог АТ «УКРСИББАНК» з огляду на їх необґрунтованість, при цьому ним було подано заяву про застосування позовної давності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Зокрема судом встановлено, що 28.02.2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк надав позивальнику на споживчі потреби кредитні кошти в розмірі 105 000 грн. 00 коп.на строк до 25.02.2033 року, а останній зобов`язався вчасно повернути суму кредиту шляхом внесення щомісячних платежів згідно узгодженого сторонами графіку, а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі 14,5 % річних від суми залишку заборгованості.

В порядку забезпечення вказаного зобов`язання між банком та ОСОБА_2 28.02.2008 року укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом міського нотаріального округу Миколаївської області Омельчук І.М. За умовами вказаного договору боржник передав в іпотеку позивачу житловий будинок АДРЕСА_1 , заставною вартістю 153 511 грн. 00 коп.

Також в цей же день між банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, за умовами якого останній поручився за виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № 0 від 28.02.2008 року.

Згідно рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.04.2012 року з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ «УКРСИББАНК» було стягнуто заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 130 290 грн. 67 коп., вирішено питання про стягнення судових витрат.

На підставі зазначеного рішення 11.07.2012 року судом був виданий виконавчий лист за № 1407/1140/2012, який неодноразово пред`являвся для примусового виконання до державної виконавчої служби, а також повертався стягувачу на підставі письмової заяви про повернення виконавчого документа.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи 04.05.2019 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Кучеровою Г.А. було видано свідоцтво, відповідно до якого ОСОБА_1 набув у власність житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі акта заступника начальника відділу Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Параконного П.О. про передачу вказаного нерухомого майна в рахунок погашення боргу в розмірі 297 157 грн. 00 коп., згідно виконавчих листів: №1407/2-2282/2011, виданого 12.03.2012 року, №473/4604/15-ц, виданого 17.05.2016 року, в зв`язку з тим, що треті прилюдні електронні торги не відбулися. Позивач таким правом не скористався.

На час проведення електронних торгів запис про іпотеку АТ «УКРСИББАНК» в Єдиному реєстрі заборон був відсутній (вилучений запис у зв`язку з розпочатою процедурою реалізації спірного будинку на прилюдних торгах у 2013 році, рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23.04.2014 року протокол проведення прилюдних торгів визнано недійсним).

Аналізуючи доводи сторін суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. ст. 533, 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про іпотеку»).

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (ст. 572 ЦК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку»).

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 1 ст. 589, ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України, ч.ч. 1, 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання, а також відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором (ч. 2 ст. 589 ЦК України, ч.ч. 1, 3 ст. 7 Закону України «Про іпотеку»).

Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (ч.4 ст. 631 ЦК України).

Відповідно до ст. 23 Закону в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Підстави припинення іпотеки визначені ст. 17 Закону України «Про іпотеку». Згідно з приписами даної статті іпотека припиняється в разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Водночас підстав для припинення договору іпотеки, передбачених ст. 17 Закону України «Про іпотеку», який є спеціальним законом, судом не встановлено, отже іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна.

При цьому, виключення запису з Єдиного реєстру заборон щодо обтяження спірного нерухомого майна іпотекою в зв`язку з застосованою процедурою щодо його реалізації в рамках виконавчого провадження (в подальшому рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23.04.2014 року протокол проведення прилюдних торгів визнано недійним), не спростовує презумпції правомірності відповідного обтяження, яке є чинним з моменту його первинної реєстрації в цьому реєстрі.

Отже, до відповідача, як до особи, до якої перейшло право власності на майно, обтяжене іпотекою, переходять всі права та обов`язки іпотекодавця.

Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 26.10.2016 року, справа № 6-1382цс16.

Представником відповідача заявлено про застосування позовної давності.

Так, згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Як зазначалося вище, іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки в випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Відповідно до п.1.2 договору іпотеки сторони узгодили, що іпотека за цим договором забезпечує в повному обсязі виконання іпотекодавцем взятих на себе зобов`язань, відповідно до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28.02.2008 року, за умовами якого банк надав позивальнику на споживчі потреби кредитні кошти в розмірі 105 000 грн. 00 коп. на строк до 25.02.2033 року. Водночас, за умовами кредитного договору, сторони узгодили право банку вимагати дострокового повернення кредитних коштів (п. 6.1.2 договору).

Згідно матеріалів справи, рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.04.2012 року (набрало законної сили 08.05.2012 року) з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УКРСИББАНК» стягнуто заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28.02.2008 року в розмірі 130 290 грн. 67 коп. При цьому, як вбачається з вказаного рішення, банк скористався своїм правом щодо дострокового повернення наданих ОСОБА_2 кредитних коштів, процедура повідомлення останнього щодо зміни строку виконання зобов`язання банком дотримана (29.09.2011 року направлена вимога про дострокове повернення кредиту та сплату процентів, отримано боржником 05.10.2011 року). Відповідно до укладеного між ПАТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_2 кредитного договору, термін дострокового повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами в повному обсязі, вважається таким, що настав з 32 дня з дати одержання позичальником відповідної вимоги та за умови її невиконання.

Отже, пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання.

Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора в зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі (тридцять другий день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі).

Обумовлений висновок наведений у постанові ВС/КЦС у справі № 357/9126/17-ц від 10.10.2019 року.

Таким чином, позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Між тим, позивач звернувся з обумовленим позовом лише 15.11.2019 року, тобто з пропуском позовної давності. Жодних поважних причин пропуску позовної давності за заявленими вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки позивачем не зазначено.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Керуючись ст.ст. 12,13, 76-83, 259, 263- 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

постановив:

у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 30.10.2020 року.

Суддя Л.В. Лузан