Справа № 204/5832/20
Провадження № 2/204/1694/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Сокола Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

10 вересня 2020 року АТ «КБ «Приватбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом до відповідачки ОСОБА_1 , в якому прохає стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 травня 2010 року, у сумі 138723 гривні 40 копійок станом на 31 липня 2020 року (а. с. 1-2, 66-67).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачка 19 травня 2010 року звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 19 травня 2010 року. Підписавши анкету-заяву, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. На підставі договору про надання банківських послуг від 19 травня 2010 року відповідачці відкрито картковий рахунок із початковим лімітом, розмір якого у подальшому було збільшено до 15000 гривень. Позивач свої зобов`язання виконав, надавши відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідачка своїх обов`язків за угодою не виконує, оскільки не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Внаслідок цього, станом на 31 липня 2020 року, за нею утворилася заборгованість у сумі 138723 гривні 40 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 15182 гривні 80 копійок та заборгованості по процентам за користування кредитом за період часу з 19 травня 2010 року по 31 грудня 2016 року у сумі 123540 гривень 60 копійок, яку позивач прохає стягнути із ОСОБА_1 разом із судовими витратами у сумі 2102 гривні (а. с. 1-2, 66-67).

Ухвалою суду від 11 вересня 2020 року позов залишено без руху, позивачу запропоновано усунути недоліки (а. с. 63).

25 вересня 2020 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 11 вересня 2020 року, позивачем усунуто (а. с. 65-67).

Ухвалою суду від 13 жовтня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а. с. 128), копія якої надіслана відповідачці за вихідним № 22170/20-вих/2/204/1694/20 (а. с. 131). 23 грудня 2020 року на адресу суду з відміткою «за закінченням строку зберігання» повернуто конверт, яким відповідачці направлялись позовна заява з додатками та копія ухвали про відкриття провадження.

Відповідач, в силу вимог п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Станом на 29 грудня 2020 року відповідачкою відзиву не надано, а також клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, учасниками справи не подавались, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 19 травня 2010 року відповідачка звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 19 травня 2010 року. Підписавши анкету-заяву, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. На підставі договору про надання банківських послуг від 19 травня 2010 року відповідачці відкрито картковий рахунок із початковим лімітом, розмір якого у подальшому було збільшено до 15000 гривень. Позивач свої зобов`язання виконав, надавши відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідачка своїх обов`язків за угодою не виконує, оскільки не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, станом на 31 липня 2020 року, за нею утворилася заборгованість у сумі 138723 гривні 40 копійок, яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 15182 гривні 80 копійок та заборгованості по процентам за користування кредитом за період часу з 19 травня 2010 року по 31 грудня 2016 року у сумі 123540 гривень 60 копійок (а. с. 3-6, 68-71).

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Банк уклав із ОСОБА_1 кредитний договір. Позичальниця умови договору належним чином не виконує. Внаслідок цього, право банка на повернення його власності кредитних коштів, сплати відсотків, нарахованих за час користування ним та інших платежів, у встановлені у договорі строки, порушено, а тому підлягає захисту. Банк має право вимагати стягнення заборгованості із ОСОБА_1 , реалізував це право, звернувшись до суду. Натомість, відповідачка жодних заперечень на предмет позову до суду не надала. З цих підстав позовні вимоги про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором підлягають задоволенню.

Понесені позивачем судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 280, 288-289, 354-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 травня 2010 року, яка склалася станом на 31 липня 2020 року, у сумі 138723 (сто тридцять вісім тисяч сімсот двадцять три) гривні 40 (сорок) копійок, яка складається з наступного: заборгованості за кредитом у сумі 15182 гривні 80 копійок та заборгованості по процентам за користування кредитом, за період часу з 19 травня 2010 року по 31 грудня 2016 року у сумі 123540 гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ) витрати по сплаті судового збору в сумі у сумі 2102 гривні.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна