Справа № 368/791/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2020 р. Кагарлицький районний суд

Київської області в складі:

головуючого судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Вареник О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кагарлику справу за скаргою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на постанову державного виконавця Кагарлицького відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління МЮУ (адреса: м. Кагарлик, вул. Кооперативна, 19), стягувач ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ),

встановив:

Скаржник звернувся до суду з скаргою на дії державного виконавця та просить суд визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качанюк О.В. від 01.06.2020 р. у виконавчому провадженні ВП48656231 про накладення штрафу відповідно до ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та зобов`язати головного державного виконавця Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качанюк О.В. повернути ОСОБА_1 кошти в сумі 24201,69 гривень, що були стягнути з банківського рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в АТ «КБ «Приватбанк».

Скаржник в судовому засіданні свою скаргу підтримав та просив її задоволити.

Представник Кагарлицького відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління МЮУ в судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи.

Стягувачка в судове засідання не з`явилася будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи. Надіслала клопотання в якому просить слухати справу у її відсутність, у задоволенні скарги просить відмовити.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволення скарги слід відмовити з слідуючих підстав.

Так в судовому засіданні встановлено, що постановою головного державного виконавця Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качанюк О.В. від 01.06.2020 р. у виконавчому провадженні ВП 48656231 було накладено на ОСОБА_1 штраф за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує відповідно суму платежів за три роки у розмірі 50 відсотків суми заборгованості, а саме 24201,69 гривень.

Зокрема, було накладено штраф на заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів, що виникла в період з лютого 2015 року по травень 2020 року.

З підстав зазначених нижче, вказана постанова головного державного виконавця Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качанюк О.В. від 01.06.2020 р. є незаконною та порушує права Скаржника.

Про оскаржувану постанову ОСОБА_1 дізнався 16.06.2020 р. коли простим поштовим листом отримав копію постанови державного виконавця.

За змістом ст. 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Положеннями ч.1 ст.13 Закону №1404 передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

При цьому, приписами ч.1 ст.18 Закону № 1404 встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавче провадження було відкрите щодо виконання судового рішення про стягнення аліментів із ОСОБА_1 . Порядок стягнення аліментів під час здійснення виконавчого провадження врегульовано положеннями ст.71 Закону №1404.

Відповідно до ч.ч. 1, 8 ст.71 Закону № 1404 порядок стягнення аліментів визначається

законом.

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Законом України від 03.07.2018 № 2475-УШ, який набрав чинності з 28.08.2018, статтю 71 Закону №1404 доповнено частиною чотирнадцятою.

Відповідно до абз.3 ч.14 ст.71 Закону №1404 за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Саме у зв`язку із наявністю у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, державним виконавцем винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу від 01.06.2019 р.

Згідно із ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до п. 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі № 1- рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, тому Закон України "Про виконавче провадження", а саме норма щодо відповідальності за наявність заборгованості зі сплати аліментів не має зворотної дії в часі.

Слід зазначити, що з моменту набрання чинності частини 14 ст.71 Закону №1404, у державних виконавців виникло право на накладення штрафу на боржників у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, однак та обставина, що заборгованість у ОСОБА_1 зі сплати аліментів утворилась починаючи із лютого 2015 року, тобто до набрання чинності зазначеної норми закону та станом на травень 2020 року становила 48403,30грн., в свою чергу виключає можливість для застосування даної норми під час прийняття оскаржуваної постанови.

Виходячи з вищевикладеного, зміни в законодавстві визначені у ч.14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» можуть бути застосовані до тих випадків, які будуть виникати після 28.08.2018 року. На заборгованість по сплаті аліментів, яка існувала у боржника до 28.08.2018 року її розмір та тривалість накопичення вказана новація законодавства не розповсюджується. Ця раніше вже існуюча заборгованість не може впливати і враховуватись при визначенні штрафних санкцій у майбутньому на заборгованість, яка виникне після 28.08.2018 року.

При цьому, з 28.08.2018 р. у ОСОБА_1 відсутня заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст.8 має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції, в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Такі роз`яснення містяться у пунктах 1 та 2 Постанови ПВС України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».

Беручи до уваги вищевказане, слід дійти висновку про відсутність підстав до винесення постанови про накладення на Скаржнику штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, виходячи із суми заборгованості.

У відповідності зі ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 451 ч. 2 Цивільного процесуального кодексу України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно п. 3 Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОУШ-19), строки, визначені статтями 49, 83,84, 170, 178, 179, 180, 181, 185,210, 222, 253,275, 284, 325,354,357, 360,371,390,393,395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

А тому скарга підлягає до задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 383, 385, 386, 387 ЦПК України, 37 ЗУ «Про виконавче провадження», суд,-

у х в а л и в :

Скаргу задоволити.

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністрерства юстиції (м.Київ) Качанюк О.В. від 01.06.2020 у виконавчому провадженні ВП 48656231 про накладення штрафу відповідно до ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

Зобов`язати головного державного виконавця Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністрерства юстиції ( м.Київ) Качанюк О.В. повернути ОСОБА_1 кошти в сумі 24201,69 грн., що були стягнуті з банківського рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк».

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів.

Повний текст ухвали виготовлено 28.12.2020 року.

Суддя : Т.Є. Іванюта