Постанова

Іменем України

03 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 200/5931/17

провадження № 61-13542св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С.,

Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - Приватне підприємство «РІЕЛТІС ГРУП»,

відповідач: ОСОБА_1 , Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк»,

треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп», приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарита Миколаївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного підприємства «РІЕЛТІС ГРУП» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2019 року у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Макарова М. О.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року Приватне підприємство «РІЕЛТІС ГРУП» (далі - ПП «РІЕЛТІС ГРУП») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк»), треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»), приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу (далі - Дніпропетровський МНО) Ярмолюк М. М., про поновлення права власності.

Позовна заява мотивована тим, що 01 червня 2017 року між позивачем та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладено договір купівлі продажу нерухомого майна - нежилих приміщень, розташованих у АДРЕСА_1 , при укладанні даного договору сторонами дотримано усіх вимог чинного законодавства та жодних заборон щодо відчуження вказаного нерухомого майна не було.

22 березня 2017 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір № 8/к про відступлення прав вимоги, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» відступив їм право вимоги за кредитним договором від 05 травня 2006 року № 31/38/06, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 та іпотечним договором № 31/38/І01/06, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 , таким чином ТОВ «ФК» Дніпрофінансгруп» набуло право власності на вказане нерухоме майно в порядку та у відповідності до вимог діючого законодавства України.

17 червня 2017 року при зверненні до нотаріуса позивачу стало відомо, що право власності на нежилі приміщення скасовано на підставі ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2017 року, однак жодної ухвали про скасування їхнього права власності судом не постановлялось.

Посилаючись на те, що право власності на належне підприємству майно без належних правових підстав було зареєстроване за ОСОБА_2 , що порушує його право власності, гарантоване законом, а тому просило поновити за позивачем право власності на нежитлові приміщення розташовані на АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2017 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 06 жовтня 2017 про виправлення описки позов задоволено; скасовано рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, зареєстровану у Державному реєстрі речових прав за номером заяв від 12 липня 2017 року № 23187043, яка внесена на підставі ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2017 року, справа № 202/4613/17, та рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, зареєстровану у Державному реєстрі речових прав за номером заяв від 08 серпня 2017 року № 23591954, яка внесена на підставі ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2017 року, справа № 200/5931/17, а також скасовано заяву власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій, зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на підставі заяви від 21 вересня 2017 року № 24295230, яка внесена на підставі заяви ОСОБА_3 ; скасованозапис про державну реєстрацію іпотеки № 22094702 та скасувати запис про обтяження № 22094632 зареєстровані 30 серпня 2017 року державним реєстратором: приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В. Ю. на підставі договору іпотеки посвідченого нею ж 30серпня 2017 року за реєстровим № 21; скасованозапис про право власності № 22090486, зареєстрований 30серпня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 -аза ОСОБА_3 ; скасованота закрито розділ № 101 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; внесенозміни в розділ № 101 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно опису об`єктата до права власності № 20725996 стосовно типу об`єкта, а саме зазначено: нежиле приміщення поз. 101-107, 111-114, 124-130, 132-135, 301-311, 313-319, 402-404, об`єкт житлової нерухомості: ні; опис: на першому поверсі нежитлові приміщення поз.101-107, 111-114, 124-130, 132-135, загальною площею 251,2 кв.м, на третьому поверсі поз.301-311, 313-319 загальною площею 445,9 кв. м, у надбудові нежитлові приміщення поз. 402-404 загальною площею 37,4 кв. м у комплексі багатофункціонального призначення літ А-3; адреса: АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що права позивача порушені та єдиним ефективним засобом правового захисту позивача є поновлення права власності на нежитлові приміщення, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено; рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про задоволення позову є помилковими, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача, а судом першої інстанції позивачу не було роз`яснено право на залучення належного відповідача.Крім того, суд першої інстанції не дослідив належним чином обставини справи та вийшов за межі позовних вимог.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі, поданій у липні 2019 року до Верховного Суду ПП «РІЕЛТІС ГРУП»,посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно дійшов висновків про відмову у задоволенні позову, оскільки майно вибуло з власності позивача поза його волею в результаті підробки документів. Вказує, що посилання ОСОБА_3 на те, що рішенням суду першої інстанції порушено її права, як власника майна є безпідставними.

Короткий зміст вимог відзиву на касаційну скаргу

У жовтні 2019 року ОСОБА_3 подала відзив, у якому просить касаційну скаргу ПП «РІЕЛТІС ГРУП» відхилити, а постанову апеляційного суду залишити без змін.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Указана справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Установлено, що 05 травня 2006 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредитпромбанк» укладено кредитний договір № 31/38/06, за яким ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді відкритої відновлювальної кредитної лінії на споживчі цілі у розмірі 759 000,00 євро строком до 04 травня 2011 року.

Того ж дня між тими самими сторонами укладено іпотечний договір № 31/38/101/06 про передачу в іпотеку належного ОСОБА_1 на праві власності нерухомого майна, а саме: нежилих приміщень, що знаходяться АДРЕСА_1 , загальною площею 734.5 кв. м та складаються: на першому поверсі нежилі приміщення поз.101-107,111-114,124-130,132-135 загальною площею 251,2 кв. м, на третьому поверсі поз.301-311,313-319 загальною площею 445,9 кв. м, у надбудові нежитлові приміщення поз.402-404 загальною площею 37,4 кв. м у комплексі багатофункціонального призначення літ А-3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Ярмолюк М. М. 05 травня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1986.

27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» і ПАТ «Дельта Банк» укладено договір про відступлення права вимоги, у тому числі за кредитним договором, у відповідності до якого ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 05 травня 2006 року № 31/38/06.

22 березня 2017 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладено договір № 8/К про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 05 травня 2006 року № 31/38/06 та договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором.

01 червня 2017 року ПП «РІЕЛТІС ГРУП» на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Батовою Л. Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1997, набуло право власності на нерухоме майно - нежилі приміщення на АДРЕСА_1 .

12 червня 2017 року при зверненні до нотаріуса ПП «РІЕЛТІС ГРУП» стало відомо, що право власності на нежилі приміщення на АДРЕСА_1 за підприємством скасовано на підставі ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2017 року у цивільній справі № 202/2854/17.

Скасування державної реєстрації права власності на зазначене вище нерухоме майно здійснене 09 червня 2017 року реєстратором Дібровської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області Мєдвєдєвою Н. О.

14 червня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського МНО Сусловим М. Є. посвідчено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, реєстраційний № 1818, за яким право власності на зазначене вище нерухоме майно набула інша фізична особа ОСОБА_2 .

Апеляційний суд установив, що Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська ухвала про скасування права власності саме за ПП «РІЕЛТІС ГРУП» не виносилась.

Матеріали цивільної справи № 202/285/17, що знаходиться в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, містять ухвалу від 09 червня 2017 року, але іншу за змістом.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У силу частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 33 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Згідно пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) якщо спір не врегульовано суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Судом першої інстанції, в порушення статей 33, 130 ЦПК України 2004 року (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) не вирішено питання щодо складу осіб, які мають брати участь у розгляді справи, а апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості усунути такі недоліки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зроблено висновок, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано».

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову через незалучення до участі у справі належного співвідповідача ОСОБА_3 .

З урахуванням викладеного є безпідставними доводи касаційної скарги ПП «РІЕЛТІС ГРУП» про помилковість висновків суду апеляційної інстанції щодо відмови у задоволенні позову.

Крім того, відмова у задоволенні позову за вказаних підстав, не позбавляє позивача права повторно звернутися до суду із цим позовом до належного відповідача.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватного підприємства «РІЕЛТІС ГРУП» залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов