Справа № 129/598/16-ц
Провадження по справі № 2/129/27/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" грудня 2020 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі головуючої Бондар О.В.,

без участі сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Гайсині цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Дельта-Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ДельтаБанк» Кадирова Владислава Володимировича до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, -

установив:

25.02.2016 року до суду заявлено цей позов, в якому представник позивача ОСОБА_3 просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 844 315 грн. 42 коп., посилаючись на неналежне виконання відповідачами умов кредитного договору № 1247/ФКВ-07 від 20.08.2007 р. та договору поруки 1247/Zфпор-07 від 20.08.2007 р., за умовами якого ОСОБА_1 отримав кошти на придбання автомобіля в сумі 19 443 долари США зі сплатою 9,60% річних за весь час користування кредитом на строк з 20.08.2007 р. по 18.08.2014 р., внаслідок чого виникла заборгованість 844 315,42 грн., з яких сума заборгованості за кредитом 393 853,67 грн., сума заборгованості за відсотками 157766,86 грн., комісія за ведення кредиту 26828,54 грн., пеня 251296 грн., сума за ставкою 3% від простроченого тіла по кредиту 10347,11 грн., сума за ставкою 3% від прострочених доходів по кредиту 4222,79 грн.

Позов обґрунтований тим, що 20.08.2007 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі ТОВ «Український промисловий банк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1247/ФКВ-07 згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 19443,00 дол.США зі сплатою 9,60% річних за весь час користування кредитом на строк з 20.08.2007 р. по 18.08.2014 р., Банк свої зобов`язання по кредиту виконав у повному обсязі, надав Позичальнику кредит, 30.06.2010 р. між ТОВ «Український промисловий банк», АТ «ДельтаБанк» та національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь АТ «ДельтаБанк», в тому числі за кредитним договором № 1247/ФКВ-07 від 20.08.2007 р.

Виконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного Договору поруки № 1247/ФКВ-07 від 20.08.2007 р. між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 (Поручитель), ОСОБА_1 (Боржник), згідно з якими Поручитель поручається перед Кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором № 1247/ФКВ-07 від 20.08.2007 р.

Представники позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судові засідання не з`явилися, щоразу подавали до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали повністю, проти заочного розгляду справи не заперечили.

Відповідач ОСОБА_1 в поданих до суду запереченнях вимоги позову заперечив повністю, не визнає зазначеної позивачем заборгованості, оскільки ним було сплачено на користь банку відповідно до наданих суду квитанцій тіло кредиту в розмірі 2890,79 доларів США, відсотки та комісія за управління згідно Кредитного договору погашена загалом в розмірі 2017,4 доларів США в період з 21.09.2007 р. по 3.11.2008 р., проте в наданих суду розрахунках позивачем не враховано зазначені суми проплати ним, позичальником, кредиту під час розрахунку суми заборгованості в загальній сумі 4908,19 доларів США, крім того, вважає, що позивач отримав 15909,9 доларів США в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1247/ФКВ-07 від 20.08.2007 р.

шляхом реалізації предмету застави автомобіля MITSUBISHI, що належав ОСОБА_1 , 21.10.2012 р. відділом Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції звернено стягнення на предмет застави автомобіль MITSUBISHI Лансер д.р.н. НОМЕР_1 та задоволено вимоги ПАТ «ДельтаБанк» в розмірі 129506,67 грн., що еквівалентно 15909,90 доларам США станом на 21.10.2012 р. відповідно до курсу НБУ, таким чином кредитний договір було достроково припинено, однак позивач в наданих до суду розрахунках зазначене не врахував, за таких обставин просив у задоволенні вимог банку відмовити.

15.06.2018 р. відповідач подав до суду відзив, в якому проти задоволення вимог позивача про стягнення з нього боргу за кредитним договором № 1247/ФКВ-07 від 20.08.2007 р.

загалом в сумі 844 315,42 грн., посилаючи на обставини, викладені ним в раніше поданих запереченнях, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

23.09.2019 р., 24.09.2019 р. відповідач ОСОБА_1 подав до суду додаткові пояснення по справі, в яких посилаючись на правові позиції Верховного Суду, практику Європейського суду з прав людини, звертає увагу суду на те, що протягом тривалого часу розгляду справи позивач попри наявні у нього процесуальні обов`язки щодо доказування своїх позовних вимог не надав суду доказів на підтвердження своїх позовних вимог, подав позов після спливу строку позовної давності, оскільки Банк задовольнив свої вимоги достроково 21.10.2012 р., а до суду звернувся 25.02.2017 р., поза межами строку позовної давності, який просив застосувати.

15.06.2018 р. відповідач подав до суду відзив, в якому проти задоволення вимог позивача про стягнення з нього боргу за кредитним договором № 1247/ФКВ-07 від 20.08.2007 р.

загалом в сумі 844 315,42 грн., посилаючи на обставини, викладені ним в раніше поданих запереченнях, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідачка ОСОБА_2 проти позову заперечила в поданій до суду заяві, також просила відмовити в задоволенні позову, справу розглянути у її відсутність (а.с.100т.1).

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача відділу Державної виконавчої служби Дніпровського РУЮ у м.Києві в судове засідання не з`явився, хоча належно був повідомлений про час і місце розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи у його відсутність.

З`ясувавши позиції сторін, оцінивши надані сторонами та учасниками справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з урахуванням вимог закону, суд прийшов до наступного висновку.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Вимоги ст.89 ЦПК України зобов`язують суд оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим кодексом.

Доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст.9 Закону України від 16 липня 1999 року "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" (далі - Закон).

Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 18 червня 2003 року №254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Представник позивача на підтвердження своїх позовних вимог надав суду оригінал та належно засвідчену копії кредитного договору № 1247/ФКВ-07 від 20.08.2007 р. (а.с.7-12 т.1), договір поруки №1247/Zфпор-07 (а.с.13 т.1), копію паспорта відповідача ОСОБА_1 (а.с.14-19 т.1),заяву ОСОБА_1 про видачу готівки № 0001/19 без зазначення її дати (а.с.20), розрахунок заборгованості за договором кредиту № 1247/ФКВ-07 від 20.08.2007 р. ОСОБА_1 з 1.07.2010 р. по 1.02.2016 р., розрахунок комісії з 1.07.2010 р. по 1.01.2016 р., розрахунок станом на 8.02.2016 р. з 9.02.2015 р. по 5.02.2016 р., відповідно до якого загальна заборгованість складає 844315,42 грн. станом на 8.02.2016 р., підписаний директором департаменту ризиків фізичних осіб (без зазначення установи, підприємства, організації) (а.с.21-23т.1); договір про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь ДельтаБанку від 30.06.2010 р. з витягом з додатку №2 (а.с.24-34), установчі документи ПАТ «ДельтаБанк» (а.с.36-47 т.1).

Суд, вивчивши надані учасниками справи докази, прийшов до висновку, що позивач не довів належними і допустимими доказами наявності у відповідача заборгованості у вказаному розмірі: 844 315,42 грн., з яких сума заборгованості за кредитом 393 853,67 грн., сума заборгованості за відсотками 157766,86 грн., комісія за ведення кредиту 26828,54 грн., пеня 251296 грн., сума за ставкою 3% від простроченого тіла по кредиту 10347,11 грн., сума за ставкою 3% від прострочених доходів по кредиту 4222,79 грн., оскільки наданий суду розрахунок заборгованості за договором кредиту № 1247/ФКВ-07 від 20.08.2007 р. не є належним доказом на підтвердження наявної у Позичальника заборгованості за зазначеним кредитним договором, інших доказів первинних бухгалтерських документів, оформлених відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», суду не надано, також позивач не надав суду жодного доказу, який би свідчив про отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів (сума кредиту відповідно до п.1.1 Договору 19443,00 грн.) відповідно до п.2.1 Договору шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника або за його заявою на рахунок контрагента-продавця товарів/робіт/послуг, або одержання позивальником готівкових коштів із каси банку, що є днем надання кредиту, заява на отримання готівки без зазначення її дати таким платіжним документом не є, а саме по собі підписання кредитного договору № 1247/ФКВ-07 від 20.08.2007 р. не підтверджує отримання коштів по кредиту, тому надані позивачем докази не є достатніми відповідно до вимог ст.80 ЦПК України, тобто такими, які в своїй сукупності дають змогу суду дійти висновку про наявність у відповідача ОСОБА_1 заявленого в позовній заяві боргу перед ПАТ «ДельтаБанк».

Відповідачем ОСОБА_1 в поданих до суду запереченнях сума боргу не визнається в повному обсязі, суду надані квитанції про сплату кредиту на загальну суму 4908,19 доларів США, що еквівалентно 25061,56 грн. (а.с. 65-84 т.1), а також постанову про відкриття виконавчого провадження № 32876267 від 5.06.2012 р. з виконання виконавчого напису № 121 від 17.02.2012 р. про звернення стягнення на автомобіль марки «Mitsubishi lanser», 2007 р.в., що належить на праві власності ОСОБА_1 , стягувачем є ПАТ «ДельтаБанк», постанову про звільнення зазначеного майна від арешту від 29.01.2013 р., постанову про зупинення виконавчого провадження № 32876267 від 19.07.2012 р., постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ПАТ «ДельтаБанк», де зазначено про задоволення вимог стягувача в розмірі 37161,04 грн., заборгованість за виконавчим документом становить 134129,32 грн., залишок 12989,22 грн. (а.с.85,88-90 т.1), акт опису й арешту майна - автомобіль марки «Mitsubishi lanser», 2007 р.в., що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за зазначеним кредитним договором, який наданий позивачем, зазначених в наданих відповідачем ОСОБА_1 доказах операцій не містить, не підтверджується належними та допустимими доказами, тому на підтвердження заявленої суми боргу судом взятий до уваги бути не може.

Судом надавалась представнику позивача можливість надати докази по справі, про заперечення позивачем суми боргу неодноразово зазначалося судом в ухвалах про витребування доказів, про залучення до справи третьої особи на стороні відповідача, які надсилалися позивачу, відповідачем надавалися заперечення та відзив, в судове засідання представник позивача не з`явився, хоч був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Оскільки, позивач у порушення вимог частини першої статті 81 ЦПК України не довів належними доказами (первинними документами, оформленими відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність») наявність заборгованості у відповідача ОСОБА_1 перед ПАТ «ДельтаБанк» за кредитним договором № 1247/ФКВ-07 від 20.08.2007 р. в загальній сумі 844 315,42 грн., з яких сума заборгованості за кредитом 393 853,67 грн., сума заборгованості за відсотками 157766,86 грн., комісія за ведення кредиту 26828,54 грн., пеня 251296 грн., сума за ставкою 3% від простроченого тіла по кредиту 10347,11 грн., сума за ставкою 3% від прострочених доходів по кредиту 4222,79 грн., а відповідач наявність такої заборгованості заперечував протягом всього часу розгляду справи, на спростування зазначених заперечень та наданих відповідачем доказів про часткову сплату ним кредиту, дострокове звернення стягнення на предмет застави, представники позивача жодних доказів чи обґрунтувань суду не надали, то у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 1247/ФКВ-07 від 20.08.2007 р. в загальній сумі 844 315,42 грн. необхідно відмовити.

З огляду на викладене, забезпечене порукою зобов`язання ОСОБА_2 за кредитним договором № 1247/ФКВ-07 від 20.08.2007 р. відповідно до договору поруки від 20.08.2007 р. № 1247/zфпор-07 нести солідарну відповідальність перед Кредитором у тому ж самому обсязі, що і Боржник ( ОСОБА_1 ), у зв`язку із недоведеністю суми боргу ОСОБА_1 перед ПАТ «ДельтаБанк» за кредитним договором № 1247/ФКВ-07 від 20.08.2007 р., реалізації не підлягає, тому у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 1247/ФКВ-07 від 20.08.2007 р. в загальній сумі 844 315,42 грн. солідарно необхідно відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати з позивача на користь відповідача стягненню не підлягають, оскільки документально не підтверджені відповідачем ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 258, 259, 263, 264, 265, 267, 271-273 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Дельта-Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ДельтаБанк» Кадирова Владислава Володимировича до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення; в разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено судом в передбачений законом десятиденний строк 28.12.2020 р.

Суддя: