Ухвала

Іменем України

28 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 383/18/19

провадження № 61-16581ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27 травня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У січні2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його двоюрідний дід ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 6,96 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області та належала ОСОБА_2 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії IV-КР № 042830. Він є єдиним спадкоємцем за заповітом та за законом.

Зазначав, що ОСОБА_2 заповів йому цю земельну ділянку згідноіз заповітом від 18 лютого 2004 року, посвідченим секретарем Веселівської сільської ради Солодом В. Г. Крім того, він - єдиний спадкоємець після смерті ОСОБА_2 . Постановою приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Хоменком В.Ю. від 03 січня 2019 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з пропуском шестимісячного строку звернення із заявою про прийняття спадщини.

Встановлений строк для подання заяви про прийняття спадщини він не пропустив, оскільки не знав про існування заповіту на своє ім`я, тому що документ зберігався в його матері, на момент закінчення шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини він був неповнолітнім.

ОСОБА_1 просив визначити для нього додатковий строк тривалістю у два місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

05 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27 травня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Ухвалою Верховного Суду від 17 листопада 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано для усунення недоліків строк до 18 грудня 2020 року, але не більше десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У грудні 2020 року до суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: квитанція про сплату судового збору, уточнена редакція касаційної скарги.

Таким чином, недоліки касаційної скарги усунуто.

Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі .

У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку) як на підставу оскарження судових рішень. Зокрема, заявник у касаційній скарзі зазначає, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2020 року у справі № 523/9076/16-ц, постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 383/18/19.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень чи їх невідповідності висновкам, викладених у постановах Верховного Суду, щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі.

Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 .

За життя ОСОБА_2 належала земельна ділянка площею 6,96 га, що розташована на території Веселівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії IV-КР № 042830, виданого 12 жовтня 2001 року Веселівською сільською радою народних депутатів.

Згідно із заповітом від 18 лютого 2004 року ОСОБА_2 на випадок свої смерті заповів цю земельну ділянку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заповіт посвідчений 18 лютого 2004 року виконуючим обов`язки секретаря Веселівської сільської ради ОСОБА_3 за № 152.

ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований в Олександрійському геріатричному пансіонаті з спеціальним відділенням за адресою: АДРЕСА_1 , з 27 вересня 2002 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1

Постановою приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу Хоменка В. Ю. від 03 січня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 з тих підстав, що ОСОБА_1 пропустив строк подання заяви про прийняття спадщини згідно зі статтею 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), яка встановлює строк подання заяви про прийняття спадщини у шість місяців, що починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із письмовим повідомленням Веселівської сільської ради Бобринецького району від 04 березня 2019 року № 39 рішення про надання повноважень виконуючого обов`язки секретаря сільської ради ОСОБА_3 та покладення на нього повноважень щодо вчинення нотаріальних дій за 2004 рік відсутнє.

Станом на дату посвідчення заповіту печатка Веселівської сільської ради народних депутатів Бобринецького району Кіровоградської області, якою засвідчено підпис в.о. секретаря сільської ради, знищена відповідно до заяви, поданої сільським головою сільської ради начальнику Бобринецького районного відділу Управління міністерства внутрішніх справ у Кіровоградській області 08 грудня 2003 року та отримано дозвіл на виготовлення нової печатки. Станом на грудень 2003 року, січень 2004 року Веселівська сільська ради мала печатку нового зразка (виключено словосполучення «народних депутатів»), що відображено на наданих документах, зокрема рішення сесії від 23 грудня 2003 року, розрахункових платіжних відомостях.

18 лютого 2004 року (день посвідчення заповіту) вчинено одну нотаріальну дію під № 116 - посвідчено доручення ОСОБА_4 , за № 152 (номер реєстрації в реєстрі) зроблено запис про видачу довіреності ОСОБА_5 25 березня 2004 року. Записи про посвідчення заповіту ОСОБА_2 в журналі реєстрації нотаріальних дій Веселівської сільської ради за 2004 рік відсутні, що підтверджується журналом реєстрації нотаріальних дій Веселівської сільської ради.

Відповідно до інформаційної довідки, наданої приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Хоменком В. Ю. зі спадкового реєстру заповітів (спадкових договорів), відомості про заповіт ОСОБА_2 у реєстрі відсутні.

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частини перша та друга статті 1223 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1270 ЦК України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування (частина перша статті 1251 ЦК України у редакції, чинній на час складення заповіту).

У частині першій статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Встановивши, що позивач не набув права на спадкування за заповітом, посвідченим 18 лютого 2004 року виконуючим обов`язки секретаря Веселівської сільради Солод В. Г. за № 152, у зв`язку із нікчемністю зазначеного заповіту, суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили позивачу у задоволенні вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Вказана справа вже була предметом касаційного перегляду та судом апеляційної інстанції враховані висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 27 травня 2020 року.

Доводи касаційної скарги про те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача - Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, тоді як належними відповідачами у справі є Олександрійський геріатричний пансіонат з спеціальним відділенням та Олександрійська міська рада Кіровоградської області - юридичні особо за місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , є необґрунтованими з огляду на таке.

За правилами частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Таким чином, у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, до складу якої входить нерухоме майно, належними відповідачами за відсутності інших спадкоємців, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням спадкового нерухомого майна.

Враховуючи те, що спірна земельна ділянка розташована на території Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, інших спадкоємців не встановлено, тому позов у цій справі подано до належного відповідача - Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області.

Доводи касаційної скарги про те, що суд розглянув вказану справу із порушенням правил підсудності, є безпідставними, оскільки в силу вимог частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна. Як зазначено вище місцем знаходження спірної земельної ділянки є території Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, тому справа підсудна Бобринецькому районному суду Кіровоградської області.

При цьому за змістом частини другої статті 411 ЦПК України судове рішення, ухвалене судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), не підлягає скасуванню, якщо учасник справи, який подав касаційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи. Заявник підтвердив у касаційній скарзі, що ним не заявлялося про непідсудність цієї справи при розгляді справи у суді першої інстанції.

Посилання заявника у касаційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2020 року у справі № 523/9076/16-ц не свідчить про те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, оскільки у зазначеній справі та у цій справі предмет та підстави позовів є відмінними, що свідчить про те, що правовідносини не є подібними. Не може відноситись до подібних правовідносин лише посилання у касаційній скарзі на постанову Верховного Суду із загальних питань правозастосування.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції при новому розгляді справи не врахував висновки Верховного Суду, зроблені у постанові від 27 травня 2020 року у цій справі, є неспроможними та спростовуються змістом оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.

Верховним Судом відхиляються посилання заявника на те, що суд апеляційної інстанції при новому розгляді справи не перевірив, чи є після смерті ОСОБА_2 інші спадкоємці, з огляду на те, що факт відсутності інших спадкоємців підтвердив сам позивач, що вбачається із наведеного ним обґрунтування позову.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування ухвалених у справі судових рішень, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Враховуючи те, що касаційна скарга подана на підставі пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, тоді як Верховний Суд уже викладав висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, тому колегія судів дійшла висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Оскільки правильне застосування судами норм матеріального права є очевидним, доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, Верховний Суд дійшов висновку про те, що касаційна скарга є необґрунтованою та про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27 травня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик