Справа №461/6595/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2020 року суддя Галицького районного суду міста Львова Волоско І.Р. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (юридична адреса: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ), Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» (адреса: 01004, м. Київ, вул. Васильківська, 15/2, ) про визнання недійсними окремих положень кредитного договору, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог.

19 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до Акціонерного товариства «Ідея Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс», в якому просить визнати недійсними положення договору кредиту та страхування № Z06.24804.005552510, укладеного 03.08.2019 р., ОСОБА_1 , Акціонерним товариством «Ідея Банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс», та додаткової угоди № Z06.24804.005552510/1 до кредитного договору № Z06.24804.005552510 від 03.08.2019 p., укладеної 21.08.2019 р. мною, ОСОБА_1 , і Акціонерним товариством «Ідея Банк», про плату за обслуговування кредитної заборгованості.

В обґрунтування даного позову вказує на те, що 03.08.2019 p., між позивачем, Акціонерним товариством «Ідея Банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Нью Файнес Сервіс» був укладений договір кредиту та страхування № Z06.24804.005552510 відповідно до якого банк надав кредит в сумі 49 999 грн. на строк 24 місяці для задоволення споживчих потреб. Паспортом споживчого кредиту, що є додатком до договору кредиту, передбачено платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладання договору, а саме: за обслуговування кредитної заборгованості - 2,15% щомісячно від початкової суми кредиту. Вказана щомісячна плата за обслуговування кредитної заборгованості міститься й у пункті 6 додаткової угоди № Z06.24804.005552510/1 до кредитного договору № Z06.24804.005552510 від 03.08.2019 p., що була укладена 21.08.2019 р. між позивачем і банком, а саме у графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Зазначає, що кредитним договором на нього покладено обов`язок сплачувати на користь банку плату за обслуговування кредитної заборгованості із яким не погоджується, оскільки в правовідносинах з банком і страховим агентом за вищевказаними правочинами він являється споживачем. Вважає, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Звертає увагу на те, що оскільки йому було встановлено щомісячну плату за послугу банку, яка за законом повинна надаватися безоплатно, вказані положення договору кредиту і додаткової угоди до нього є несправедливими і підлягають визнанню недійсними. Крім того зазначає, що 31.10.2019 p., рекомендованим поштовим відправленням № 972 він надсилав до банку звернення в якому висловлював свою незгоду із положеннями договору кредиту і додаткової угоди до нього, пов`язаними з обов`язком щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості, та пропонував їх переглянути. Проте, як слідує з листа AT «Ідея Банк» від 26.11.2019 р. № 12.1.4/186223, складеного за результатами розгляду звернення, пропозиція банком не була прийнята. За таких обставин, змушений звертатись до суду за захистом своїх інтересів. Просить позов задовольнити.

Рух справи в суді.

Ухвалою суду від 20 серпня 2020 року провадження у справі відкрито та вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позиції сторін у справі.

18 вересня 2020 року представник відповідача ТзОВ «Нью Файненс Сервіс» - Тураш С.В. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що ТОВ «НФС» при укладенні Кредитного договору № Z06.24804.00555251 між AT «Ідея Банк» та ОСОБА_1 виступало лише страховим агентом, оскільки відповідно до п.2 Кредитного договору нанесенням власноручного підпису під цим Договором Страхувальник (Застрахована особа) акцептує оферту ТДВ «СК «АРКС ЛАЙФ», 04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, , https://arx.com.ua/Iife/, від імені якого діє Страховий агент, та укладає Договір добровільного страхування життя № Z06.24804.00555251 від 03.08.2019 р. для клієнтів Акціонерне товариство «Ідея Банк», який є «Договором приєднання» згідно ст. 634 Цивільного кодексу України та складається з наступних невід`ємних частин: Частини 1 «Основні умови» ДСЖ, що зазначена у п.2.1. цього Договору, та Частини 2 «Загальні умови» ДСЖ затвердженої Страховиком форми (оферта), яка містить всі істотні умови, передбаченіт ст. 16 Закону України «Про страхування», та розміщена на офіційному веб-сайті Страховика https://arx.com.ua/Hfe/ (роздруковується Страхувальником самостійно), з яким Страхувальник погоджується шляхом підписання цього Договору. З вищенаведеного вбачається, що ТОВ «НФС» немає жодного відношення до правовідносин, котрі склались між AT «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , оскільки не є стороною Кредитного договору, пункт 1.5. котрого Позивач оскаржує та просить суд визнати такий недійсним. Наявність в умовах Кредитного договору пункту щодо укладення Позичальником Договору добровільного страхування життя в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема ч. 1 ст. 20 Закону України «Про споживче кредитування», в котрій зазначено, що укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язано з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб. Також пунктом 3 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що до договорів про надання додаткових чи супутніх послуг, зокрема, належать договір страхування та інші договори, що укладаються для забезпечення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит. Просить в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

23 вересня 2020 року представник відповідача АТ «Ідея Банк» - Трофімова Л.А. подала відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідач не погоджується з позовною заявою позивача, вважає її необгрунтованою, оскільки згідно статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» вказано наступне: Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Тобто Законом надана така можливість отримати безоплатну інформацію, але має бути сама вимога Споживача до Банку не більше ніж 1 раз на місяць. І тільки в цьому разі Банк зобов`язаний надати безоплатну інформацію. Такий обов`язок банку закріплений і в умовах кредитного договору. а саме в підпункті 3.2.4 п.3.2.розділу 3. Згідно п.1.10. Кредитного договору відповідач встановив плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за: надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення CMC- повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Отже, AT «Ідея Банк» не заперечує право Споживача на звернення за інформацією в рамках Закону України «Про споживче кредитування» та умов кредитного договору, але плата за обслуговування кредитної заборгованості передбачена в п.1.11 носить інший правовий характер, і не пов`язана зі зверненням Споживача. Це супутня послуга, яка надається банком для обслуговування кредитної заборгованості в цілому. Звертає увагу на те, що позивачем не надано доказів того, що він звертався в Банк 1 раз в місяць протягом дії договору щодо надання інформації, і отримував відмову. Окрім того з 10 червня 2017 року набули чинності нові Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що затверджені Постановою Правління НБУ від 08.06.2017 року №49 ( надалі - «Правила»). У свою чергу, пунктом 5 Правил, також передбачено у складовій загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів вартість всіх додаткових та супутніх послуг за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Колонка 7 «Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит», що є додатком 2 до цих Правил також передбачає здійснення платежів позичальниками на користь Банків за додаткові та супутні послуги, що включають в себе, в тому числі платежі за ведення рахунку та розрахунково-касове обслуговування. Згідно п.5 Пояснення щодо заповнення Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, у колонках 7 (у розрізі платежів за колонками 7.1, 7.2, 7.3, 7.4 і т.д.) та 8 (у розрізі платежів за колонками 8.1, 8.2 і т.д.) зазначаються усі платежі споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. Отже, чинним законодавством України надано право Відповідачу отримувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості, а тому немає підстав для визнання п.1.11 Кредитного договору недійсним. Просить в позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

Сторони у справі про судовий розгляд даного позову були повідомлені належним чином.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України до суду не надійшло.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Позиція суду.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.

Перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступних міркувань.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Суд встановив, що 03.08.2019 p., між позивачем ОСОБА_1 , Акціонерним товариством «Ідея Банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Нью Файнес Сервіс» був укладений договір кредиту та страхування № Z06.24804.005552510 відповідно до якого банк надав кредит в сумі 49 999 грн. на строк 24 місяці для задоволення споживчих потреб. Паспортом споживчого кредиту, що є додатком до договору кредиту, передбачено платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладання договору, а саме: за обслуговування кредитної заборгованості - 2,15% щомісячно від початкової суми кредиту (а.с.3-5).

26 листопада 2019 року ОСОБА_1 надано відповідь із АТ «Ідея Банк», згідно якої зазначено, що своїм підписом в кредитних договорах позивач засвідчив факт та згоду з умовами цього кредитного договору, підтвердив свої права та обов`язки, та те, що всі умови договору йому зрозумілі. Уклавши договір з банком позивач зобов`язався належно виконувати його умови, а саме, повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом і інші платежі, передбачені договором відповідно і згідно графіку сплати щомісячних платежів. Інформація про сукупну вартість кредиту була доведена позивачу в повному обсязі в письмовій формі до підписання кредитного договору (а.с.7).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Постановою Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49 затвердженні Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність» «Про національний банк України», «Про споживче кредитування», встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача.

Згідно з пунктом 8 Правил банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Банк зазначає реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту за рядком «Усього» у колонках 9 і 10 (відповідно) форми, наведеної в додатку 2 до цих Правил.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Обравши спосіб захисту своїх прав шляхом визнання кредитного договору недійсним з підстав передбачених статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

Матеріали справи не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладанні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню позивача та вимогам закону. Тобто доводи позивача про недійсність умов кредитного договору з підстав заявлених в позовній заяві не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Висновки за результатами розгляду справи.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та їх зміст, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку із відмовою позову судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст.2, 10-13, 76-81, 141, 258, 259, 279, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» про визнання недійсними окремих положень кредитного договору відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Р. Волоско.