Справа № 203/3532/20
Провадження № 2-з/0203/112/2020
УХВАЛА

28 жовтня 2020 року у місті Дніпрі суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська Ханієва Ф.М., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання недійсними договору дарування,

ВСТАНОВИВ:

02 жовтня 2020 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулася ОСОБА_2 з позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій просить суд:

- визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 , який укладено 10.01.2020 року між позивачем та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 17.

26 жовтня 2020 року від представника позивача, адвоката Гусакової Оксани Борисівни до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій просить суд:

- вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) шляхом заборони її відчуження.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача зазначила, що 10.01.2020р. ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_3 договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Між сторонами існувала домовленість про те, що заявниця передає у власність ОСОБА_3 квартиру за умови, що вона буде здійснювати допомогу заявниці та повну опіку до її смерті, що за правовою природою відповідає умовам договору довічного утримання за ст. 744 ЦК України. Заявниця весь цей час вважала, що уклала з ОСОБА_3 договір довічного утримання. Під час укладання договору, заявниця не мала змоги розібратися в суттєвих умовах договору, оскільки за віком страждає на зниження гостроти зору обох очей з діагнозом: ускладнена катаракта, факоміопізація, міопія високого ступеню обох очей. В свою чергу, приватний нотаріус, який посвідчувала правочин не надала роз`яснення заявниці про суттєві умови договору, який укладався 10.01.20р. та не пояснила наслідки його укладення, а лише показала де треба поставити підпис. Після укладання договору дарування, ОСОБА_3 припинила надавати допомогу та змінила ставлення до заявниці в гіршу сторону. На звернення заявниці до відповідачки про допомогу, остання повідомила, що буде відчужувати спірну квартиру третім особам. 15.10.20р. їй стало відомо, що ОСОБА_3 виставила на продаж спірну квартиру на офіційному сайті ОLХ- оголошення № 671824072 від 09.10.20р. Позивач вважає, що на даний час існує загроза того, що ОСОБА_3 може в будь-який момент здійснити відчуження спірної квартири й тоді заявниці в її досить похилому віці не буде де проживати, вона позбавиться єдиного житла, а також відчуження квартири може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду. Таким чином, на даний час єдиним способом захисту законних прав та інтересів позивача є вжиття заходів забезпечення позову.

Суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Суд, вивчивши доводи представника заявника, а також подані матеріали, проаналізувавши норми чинного законодавства України, дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Це положення також закріплено у статтях 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, які згідно з ст. 9 Конституції України, є складовою національного законодавства.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснено в п. 1, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

Так, позов забезпечується, серед іншого, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

З огляду на викладене, враховуючи, що між сторонами виник спір щодо недійсності договору дарування нерухомого майна, а також беручи до уваги те, що невжиття заходів забезпечення позову у справі, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак і до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що втрачається як такий правовий сенс звернення до суду, порушується гарантований Конституцією України та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року принцип ефективного захисту прав громадян. Фактично, з можливим відчуженням спірного майна, позивач повністю позбавляється можливості відновити свої права на нерухоме майно в обраний нею спосіб захисту.

Тому суд вважає, що заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, є співмірними із заявленими позовними вимогами, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або навіть унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких і звернувся до суду.

Таким чином, з огляду на викладене вище, з урахуванням обсягу позовних вимог, а також встановивши відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам та їх співмірність, суд доходить висновку, що заява представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає задоволенню повністю.

Також суд зазначає, що відсутні підстави для застосування зустрічного забезпечення, відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 149, 150, 153, 154, 157, 258-261 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання недійсними договору дарування задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Ухвалу для виконання направити сторонам, державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Особи, винні у невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

У відповідності до п. 15.5 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала підлягає пред`явленню до виконання протягом трьох років від дня її постановлення.

Суддя Ф.М. Ханієва