Справа № 310/8053/20
УХВАЛА

про повернення заяви про забезпечення позову

03 листопада 2020 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання Вакал Н.А., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Бердянськ заяву ОСОБА_1 (KARAKUS АНМЕТ ERDEM), ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), БАРІС УСЛУ ( ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), ПАНДЕ ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), ОСОБА_13 ( ОСОБА_14 ), ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ), ОСОБА_17 ( ОСОБА_18 ), ОСОБА_19 ( ОСОБА_20 ), ОСОБА_21 ( ОСОБА_22 ), ОСОБА_23 ( ОСОБА_24 ), ОСОБА_25 ( ОСОБА_26 ), ОСОБА_27 ( ОСОБА_28 ), ОСОБА_29 ( ОСОБА_30 ), ОСОБА_31 ( ОСОБА_32 ), ОСОБА_33 ( ОСОБА_34 ), ЗАВAPE ОСОБА_35 ( ОСОБА_36 ), ОСОБА_37 ( ОСОБА_38 ), представник заявників адвокат Костюк Ніна Сергіївна, заінтересовані особа (особа, яка є відповідальною за морською вимогою) RUBY NAVIGATION CORP., про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна, -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявників адвокат Костюк Н.С. 02.11.2020 звернулась до суду за допомогою засобів поштового зв`язку (дата надіслання - 28.10.2020), із вказаною заявою про забезпечення позову, згідно з якою розмір морської вимоги визначений у загальній сумі 121 520,00 доларів США. Так, з метою забезпечення позову (морської вимоги) представник заявника в інтересах вказаних вище осіб відповідно до наведеного переліку просить накласти арешт на морське судно т/х «Rusen Mete» (попередня назва т/х «ILGAZ»), ІМО номер 8516835, прапор ОСОБА_39 (Sierra Leone), власником якого є RUBY NAVIGATION CORP, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , MARSHALL ISLANDS НОМЕР_1 , реєстраційний номер 57411, яке знаходиться в акваторії морського порту Бердянськ шляхом його затримання та заборони виходу з акваторії Бердянського морського порту, із наданням 30-денного строку для звернення до компетентного суду із позовною заявою.

За змістом заяви заявники відносяться до складу екіпажу т/х «Rusen Mete» (попередня назва т/х «ILGAZ»), ІМО номер 8516835, прапор ОСОБА_39 ( ОСОБА_40 ) (далі - «Судно»), рішуче заявляють про наявність морської вимоги до власника Судна РУБІ НАВІГЕЙШН КОРП. [RUBY NAVIGATION CORP.] (Маршаллові Острови) у зв`язку з невиконанням останнім своїх зобов`язань з виплати заробітної плати відповідно до умов укладених трудових договорів.

Вказана компанія РУБІ НАВІГЕЙПІН КОРП. [RUBY NAVIGATION CORP.] (далі - «Судновласник» або «Власник Судна»), юридична адреса: Траст Компані Комплекс, дорога Ажелтейк, м.Ажелтейк на острові Маджуро, Маршаллові Острови, індекс НОМЕР_2 , Реєстраційний номер НОМЕР_3 є зареєстрованим власником ОСОБА_41 , що підтверджується Витягом із міжнародної електронної бази даних EQUASIS. На борту Судна працював 21 член екіпажу та капітан Судна, що підтверджується Судновою роллю від 01.08.2020 року на підставі відповідних трудових контрактів, укладених з Судновласником.

29.06.2020 Судно прибуло до порту вивантаження - Бердянського морського торговельного порту, й на цей час прибуття Судна у Судновласника накопичився борг перед членами екіпажу щодо заробітної плати на загальну суму 224 233,00 долари США, на підтвердження чого до заяви додано розрахунком із засвідченим перекладом.

Представник заявників стверджує, що на порушення вимог Конвенції 2006 року про працю в морському судноплавстві та умов трудових контрактів моряків, Власник Судна в односторонньому порядку припинив виконання обов`язків перед екіпажем (Заявниками), а саме, щодо виплати заробітної плати за контрактами на термін більше двох місяців, а також залишив екіпаж Судна без необхідного постачання та підтримки. Представник заявника зазначає також, що на підтвердження боргу перед екіпажем капітан Судна сформував розрахунок та оголосив про те, що моряки (включаючи капітана), які працюють на борту Судна, вважаються покинутими згідно зі стандартом А 2.5.2 Конвенції.

Про факт залишення екіпажу без підтримки та постачання був поінформований Страховик, який надав фінансове забезпечення щодо Судна відповідно до Стандарту А2.5.2 Конвенції. Так, Страховик - Компанія ТОМАС МІЛЛЕР СПЕШИЕЛТІ ГМБХ [THOMAS MILLER SPECIALTY GmbH] - взяв на себе зобов`язання з виплати членам екіпажу Судна щомісячної заробітної плати за чотири місяці, яка залишається неурегульованою Судновласником; організації та оплати репатріації всіх членів екіпажу Судна до їх батьківщини за власні кошти Страховика. На виконання вказаних зобов`язань Страховиком відповідальності Судновласника виплачена заборгованість по заробітній платі за чотири місяці для кожного з Заявників на загальну суму 111 049,00 доларів США, крім того, організовано репатріацію всіх членів екіпажу додому, про що Заявниками написані відповідні розписки про прийняття компенсації та відступлення права вимоги щодо отриманої частини заробітної плати.

За змістом заяви, враховуючи часткову компенсацію Страховиком заробітної плати за 4 місяці у сумі 111 049,00 доларів США, залишок заборгованості складає 121 520,00 доларів США, що є ціною майбутнього позову. У заяві також наголошується, що після репатріації членів екіпажу Судна - Заявників за цим позовом заборгованість Судновласником не була погашена, а заявники згідно зі ст.496 ЦПК України наділені правом звернення до суду для захисту свого порушеного права.

Адвокат Костюк Н.С. стверджує також, що після репатріації членів екіпажу, Судно залишено у Бердянському морському порту, без подальшого постачання та обслуговування. На підтвердження місцезнаходження Судна до заяви додано відомості, наявні у міжнародній електронній базі даних географічних місцезнаходжень морських суден MarineTraffic (веб-сайт http ://www.marinetraffic.com/), Лист Капітана Бердянського морського порту від 12.10.2020 №91/14-3, відповідь Бердянської філії ДП «АМПУ» від 13.10.2020 №1324/11-01- 03/Вих/11.

В обгрунтування виникнення морської вимоги представник заявників наводить посилання на норми Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна, укладеної в Брюсселі 10.05.1952 року, до якої Україна приєдналась 07.09.2011 року, та яка набула чинності для України з 16.05.2012, відповідно до ст.2, ч.2 ст.8 якої судно може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав стосовно морської вимоги. За змістом п.2 ст.1 Конвенції, «арешт» означає затримання судна за ухвалою суду для забезпечення морської вимоги, але не включає конфіскацію судна на виконання судового рішення. Відповідно до ст.1 Конвенції, морська вимога означає вимогу, що виникає на підставі, зокрема, вимоги заробітної плати капітана, офіцерів чи екіпажу судна (п.п.m) ч. 1 ст.1).

Оскільки норми ч.1 ст.3, ст.4, ч.2 ст.8 Конвенції, ст.41, 42 Кодексу торговельного мореплавства України у взаємозв`язку допускають накладення арешту на конкретне судно, щодо якого виникла морська вимога, не інакше, як з дозволу суду або відповідного судового органу Договірної Держави, в якій здійснено арешт, крім того, судно, що ходить під прапором Держави, яка не є Договірною Державою Конвенції, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав щодо будь-якої з морських вимог, що перераховані у статті 1, чи будь-якої іншої вимоги, щодо якої закон цієї Договірної Держави дозволяє арешт. Застосування положень даної Конвенції обгрунтовує тим, що Україна є Договірною Державою в силу ратифікації Конвенції, що зумовлює можливість накладення арешту, а Судно, на яке заявники просять накласти арешт, перебуває в морському порту України.

Крім того, із посиланням на ст.43 КТМ України, представник заявників стверджує, що будь-яке судно або судна можуть бути арештовані, якщо на момент початку процедури, пов`язаної з арештом судна або суден, вони перебувають у власності особи, яка несе відповідальність за морською вимогою і яка на час виникнення вимоги була власником судна, стосовно якого морська вимога виникла, або фрахтувальником такого судна за бербоут-чартером, тайм-чартером або рейсовим чартером. В даному випадку відповідальною за морською вимогою є Судновласник - компанія РУБІ НАВІГЕЙШН КОРП. [RUBY NAVIGATION CORP.], з якою укладені трудові контракти із членами екіпажу т/х RUSEN MENE.

В обгрунтування підсудності заяви про забезпечення, представник заявників наводить норми ч. 1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право», внаслідок перебування на території України рухомого майна, на яке можна накласти стягнення, а також положення ст.497 ЦПК України, стверджуючи, що Судно перебуває біля причалу №6 Бердянського морського порту.

На підставі наведеного та з підстав, передбачених ст.150, 152, 153 ЦПК України, представник заявників просить задовольнити заяву про забезпечення морської вимоги екіпажу Судна у зв`язку з невиплатою заробітної плати у визначений спосіб, розглянути справу без повідомлення та виклику її учасників, маючи намір подати відповідну позовну заяву до компетентного суду протягом 30 днів з дня постановления ухвали про забезпечення позову, наголошуючи на існуванні реальних ризиків невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на морське судно, що може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав моряків щодо виплати заробітної плати.

Крім того, за змістом заяви, ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.07.2020 у справі № 908/1850/20 вжито заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на Судно за заявою компанії Oilseeds Trading LP (Великобританія) до RUBY NAVIGATION CORP (місцезнаходження: TRUST COMPANY COMPLEX, AJELTAKE ROAD, AJALTAKE ISLAND, MAJURO, MARSHALL ISLANDS MH96990, реєстраційний номер 57411).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано в провадження визначеного головуючого судді 02.11.2020.

На виконання ч.2 ст.153 ЦПК України заява розглядається в межах дводенного строку, який обраховується з дня її надходження після її подання без повідомлення особи, яка подала заяву, та особи, яка є відповідальною за морською вимогою. Підстав для застосування положень ч.3,4 ст.153 ЦПК України на час розгляду заяви судом не встановлено.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Розглянувши заяву, дослідивши наявні письмові докази, суд дійшов висновку про те, що вказана заява підлягає поверненню як така, що не відповідає вимогам, передбаченим п.3,4 ч.4, ч.6 ст.151 ЦПК України у зв`язку із таким.

Згідно зі ст.496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів (Аналогічні положення закріплені ч.1 ст.73 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Крім того, іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За положеннями ст.497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

За змістом ч.1 ст.4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. При цьому, до колізійних норм ст.1 цього ж закону віднесено норми, що визначають право якої держави підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом. Відповідно до ст.52, 54 вказаного закону до трудових відносин застосовується право держави, у якій виконується робота, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Трудові відносини іноземців та осіб без громадянства, які працюють в Україні, не регулюються правом України в разі, якщо, зокрема, іноземці та особи без громадянства за межами України уклали з іноземними роботодавцями - фізичними чи юридичними особами трудові договори про виконання роботи в Україні, якщо інше не передбачено договорами чи міжнародним договором України.

Так, представник заявників обгрунтовано наводить посилання на норми Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна, укладеної в Брюсселі 10.05.1952 року, до якої Україна приєдналась 07.09.2011 року, та яка набула чинності для України з 16.05.2012, відповідно до ст.2, ч.2 ст.8 якої судно може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав стосовно морської вимоги.

За нормою п.п.m) ч.1 ст.1) Конвенції до морських вимог віднесено й вимогу, що виникає на підставі, зокрема, вимоги заробітної плати капітана, офіцерів чи екіпажу судна (п.п.m) ч. 1 ст.1). Аналогічні положення закріплені Кодексом торговельного мореплавства (п.16 ч.1 ст.42).

За загальним правилом відповідно до ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Проте, існує й низка спеціальних норм, що розповсюджуються на заяви про забезпечення позову та стосуються саме арешту морського судна.

Зокрема, такий різновид забезпечення позову, як арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, безпосередньо визначений п.9 ч.1 ст.150 ЦПК України. На цей захід забезпечення, як виключення, відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України, не застосовуються вимоги щодо співмірності із заявленими позивачем вимогами.

Зміст та форма заяви, що визначені законодавцем у ч.4 ст.151 ЦПК України для забезпечення позову шляхом накладення арешту на морське судно є досить обмеженим у порівнянні із вимогами до інших заяв, подання та розгляд яких регулюються главою 10 розділу 1 ЦПК. Відповідно до цих положень заява про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна подається в письмовій формі і повинна містити 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування - для юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) - для фізичної особи - підприємця, яка є відповідальною за морською вимогою; 3) розмір та суть морської вимоги, що є підставою для арешту судна; 4) найменування судна, щодо якого подається заява про арешт, інші відомості про судно, якщо вони відомі заявнику.

Проте, заявником на виконання ч.5,6 ст.151 ЦПК України мають бути додатково дотримані вимоги щодо обгрунтування доцільності заходу забезпечення позову та надання документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

За нормою ч.1 ст.75 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається саме на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону. Так, згідно з п.2 ч.1 ст.76 вказаного нормативно-правопого акту перебування рухомого майна відповідача, на яке можна накласти стягнення, на території України, є однією з підстав для визначення підсудності справ судам України.

Нормою ч.5 ст.30 ЦПК України встановлено виключну підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом, яка визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Але підсудність заяви про забезпечення позову шляхом арешту морського судна визначається спеціальною нормою. Ч.2 ст.152 ЦПК України чітко визначено, що заява про арешт морського судна подається за місцезнаходженням порту реєстрації судна або за місцезнаходженням морського порту, в якому судно знаходиться або до якого прямує, незалежно від того, чи має такий суд юрисдикцію щодо розгляду по суті справи щодо морської вимоги, яка є підставою для арешту.

За положеннями ч.10 ст.153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Так, судом встановлено, що стосовно відомостей про судно, представник заявника, зокрема, зазначає, що ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.07.2020 у справі № 908/1850/20 вжито заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на Судно за заявою компанії Oilseeds Trading LP (Великобританія) до RUBY NAVIGATION CORP (місцезнаходження: TRUST COMPANY COMPLEX, AJELTAKE ROAD, AJALTAKE ISLAND, MAJURO, MARSHALL ISLANDS MH96990, реєстраційний номер 57411). Крім того, як видно зі змісту заяви, арешт на Судно т/х «Rusen Mete» (попередня назва т/х «ILGAZ»), ІМО номер 8516835, прапор Сьєрра Леоне (Sierra Leone), власником якого є RUBY NAVIGATION CORP, місцезнаходження: АДРЕСА_2 , накладено повторно після його скасування ухвалою Господарського суду Запорізької області, без зазначення дати.

Нормами ч.3 ст.Конвенції врегульовано, що судно не заарештовують, і застава або інший вид забезпечення не надаються більше одного разу в межах однієї чи більше юрисдикцій будь-якої з Договірних Держав за однією й тією самою морською вимогою одного й того самого позивача та, якщо судно було заарештовано в межах однієї з юрисдикцій чи були надані в межах такої юрисдикції застава або інший вид забезпечення для зняття арешту або з метою уникнення можливого арешту, то будь-який наступний арешт цього судна чи будь-якого судна, що належить тому самому власникові, за тією самою морською вимогою того самого позивача буде відмінений, а судно буде звільнене судом чи будь-яким іншим відповідним судовим органом цієї держави, якщо тільки позивач не переконає суд чи інший відповідний судовий орган, що гарантія чи інше забезпечення були остаточно зняті до накладення наступного арешту або що є інша достатня підстава для залишення арешту чинним.

Так, стороною заявника не надано необхідних відомостей стосовно судна, що є предметом арешту, а саме, з приводу різновиду морської вимоги, яка стала підставою для накладення арешту в межах господарської юрисдикції, та відносно того, чи збережений арешт на даний час, якщо ці відомості відомі. Докази чинності арешту судна суду, зокрема, відсутність судового рішення Господарського суду Запорізької області про скасування ухвали суду про забезпечення суду не надані.

Перебування судна біля Бердянського морського торговельного порту саме на час звернення до суду, що видно з бази даних MarineTraffic (веб-сайт http ://www.marinetraffic.com/) не може свідчити про зазначені вище обставини. Такими доказами суд не може визнати й Лист Капітана Бердянського морського порту від 12.10.2020 № 91/14-3 та відповідь Бердянської філії ДП «АМПУ» від 13.10.2020 № 1324/11-01- 03/Вих/11, з урахуванням дати їх надання.

В іншому випадку, в разу чинності накладеного арешту, заявником в порушення ч.5 ст.151 ЦПК України не дотримані вимоги щодо обгрунтування доцільності заходу забезпечення позову за умови наявності іншого судового рішення та в разі відкриття провадження у справі, в межах якої допушено забезпечення позову Господарським судом Запорізької області. При цьому, ч.3 ст.138 ГПК України закріплено тотожну цивільному процесуальному законодавству норму про обов`язковість пред`явлення заявником позову у разі подання заяви про арешт морського судна протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову. В іншому випадку такі заходи забезпечення мають бути скасовані (ч.13 ст.145 ГПК України).

Та обставина, чи було накладення арешту на судно предметом розгляду іншого суду, або у іншій справі, повинно бути підтверджено достеменно.

В якості підстави для повернення заяви суд наголошує й на тому, що наведеним розрахунком не може бути обгрунтовано дійсний розмір морської вимоги в порушення п.3 ч.4 ст.151 ЦПК України, оскільки доказів того, що він здійснений (сформований) капітаном судна саме станом на 10.08.2020 заявником не додано.

При цьому, однією з основних засад цивільного судочинства за змістом п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України є диспозитивність, яка означає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1,2 ст.13 ЦПК України). Додатково слід зауважити, що за нормою ч.8 ст.95 ЦПК України іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В будь-якому випадку, загальні положення ст.95 ЦПК України щодо письмових доказів мають бути дотримані заявником, проте, розрахунок, наведений у табличному вигляді, не містить жодного реквізиту, зокрема, дати засвідчення, зазначення посади, прізвища, імені та по батькові посадової особи, що його здійснила та/або затвердила, підпису. А переклад, засвідчений перекладачем, достеменно свідчить саме про дійсність перекладу, а не про достовірність наведених відомостей.

Суд також наголошує, що дійсність морської вимоги, а саме, наявність заборгованості із заробітної плати на час звернення до суду наявними доказами не підтверджена.

Щодо твердження представника про застосування до заяви норми п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», суд виходить з такого.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про судовий збір» (далі Закону), платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.3 Закону, до об`єктів справляння судового збору віднесені позовні та інші заяви, передбачені процесуальним законодавством, подані до суду.

Дійсно, за нормою п.1 ч.1 ст.5 Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Проте, заявники у справах про забезпечення позову до переліку осіб, звільнених від сплати судового збору не відносяться.

Слід в цьому контексті навести положення Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014, відповідно до п. 6 роз`яснень якої врегульовано, що згідно зі ст.5 Закону № 3674-VI визначено пільги щодо сплати судового збору, відповідно до якої від його сплати звільняються позивачі за подання окремих позовів, а також деякі категорії осіб, визначені законом, незалежно від виду позову. При цьому позивачі, які звільнені від сплати судового збору при пред`явленні окремих позовів, і деякі категорії осіб незалежно від виду позову звільняються від сплати судового збору не лише при пред`явленні позову, а й при поданні апеляційних чи касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами та Верховним Судом України. Оскільки передбачені Законом № 3674-VI пільги щодо сплати судового збору стосуються лише справи та її руху, то сплата судового збору за подання до суду заяв про забезпечення доказів або позову здійснюється на загальних підставах за визначеними ставками незалежно від того, чи звільнені позивачі від сплати судового збору за пред`явлення певних позовів. Проте це не стосується деяких категорій осіб незалежно від виду позову, оскільки Законом № 3674-VI вони взагалі звільнені від сплати судового збору, тобто і за оскарження ухвал суду та за вчинення інших процесуальних дій (зокрема, категорії, визначені у п. 8, 9, 18 ч.1 ст. 5 Закону № 3674-VI).

Таким чином, у даному випадку заявники не є особами, які звільнені від сплати судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову.

Відповідно до п. 1.4 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду заяви про забезпечення позову, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір, ставка якого дорівнює 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (0,2 * 2 102,00 гривень = 420,40 гривень).

Клопотань відповідно до ст.8 Закону України «Про судовий збір» у справі не заявлено.

Порядок сплати судового збору є загальним, визначений ст.6 Закону, відповідно, розповсюджується й на подану заяву. Тому, застосовуючи положення ч.7 ст.6 Закону, судовий збір має бути сплачений кожним заявником окремим платіжним дорученням будь-яким зі способів, визначених у ч.1 цієї норми. Реквізити для сплати судового збору розміщені на веб-сторінці суду за посиланням: https://bdm.zp.court.gov.ua/sud0801/gromadyanam/tax/

Таким чином, недотримання перелічених вимог ст.151 ЦПК України та наявність вказаних вище недоліків заяви зумовлюють застосування судом ч.10 ст.153 ЦПК України, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення заяви про забезпечення позову заявникам.

Керуючись ст.2, 12-13, 95, 149-153, 258, 261, 353, 496-497 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 (KARAKUS АНМЕТ ERDEM), ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), БАРІС УСЛУ ( ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), ПАНДЕ ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), ОСОБА_13 ( ОСОБА_14 ), ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ), ОСОБА_17 ( ОСОБА_18 ), ОСОБА_19 ( ОСОБА_20 ), МЕГАНАТАН ПАЛПАНДІАН ( ОСОБА_22 ), ОСОБА_23 ( ОСОБА_24 ), ОСОБА_25 ( ОСОБА_26 ), ОСОБА_27 ( ОСОБА_28 ), ОСОБА_29 ( ОСОБА_30 ), ОСОБА_31 ( ОСОБА_32 ), ОСОБА_33 ( ОСОБА_34 ), ЗАВAPE ОСОБА_35 ( ОСОБА_36 ), ОСОБА_37 ( ОСОБА_38 ), представник заявників адвокат Костюк Ніна Сергіївна, заінтересовані особа (особа, яка є відповідальною за морською вимогою) RUBY NAVIGATION CORP., про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна, - повернути заявникам.

Копію ухвали суду надіслати засобами поштового зв`язку та електронного листування на адресу представника заявників адвоката Костюк Н.С.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня її складення (з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 15-ти днів з дня її вручення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 цього Кодексу.

Ухвала суду складена та підписана 03.11.2020.

СуддяЛ. А. Вайнраух