№ 336/3777/20
пр. № 2/336/2339/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

28 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої судді Жупанової І.Б., за участю секретарки судового засідання Палубінської К.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат за поставлену теплову енергію,

В С Т А Н О В И В:

Представниця Концерну «МТМ» звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що позивач у період з листопада 2018 року по квітень 2020 року відпустив відповідачу теплову енергію на загальну суму 10004,35 грн.. Відповідач не уклав з позивачем договір про надання послуг з централізованого опалення та постачанні гарячої води, і тому облік відпущеної теплової енергії здійснювався по особовому рахунку № НОМЕР_1 .

Об`єкт теплопостачання нежитлове приміщення 1-го поверху, яке розміщене по АДРЕСА_1 , належить на праві привітній власності відповідачу.

Факт постачання теплової енергії в гарячій воді в вказане приміщення підтверджується рахунками та актами приймання передачі теплової енергії за вказаний період, однак відповідач не виконував свої обов`язки по сплаті за спожиту теплову енергію відповідно, виникла заборгованість у розмірі 10004,35 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за весь період порушення зобов`язання 194,89 грн., інфляційні витрати 126,48 грн., а також судовий збір у розмір 2102,00 грн.

Ухвалою суду від 05.10.2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотань будь-якої зі сторін про інше.

Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження у справі від 05.10.2020 року та копія позовної заяви з додатками були направлені поштою за зареєстрованим місцем проживання останньої, про що свідчить поштове повідомлення.

Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить у задоволенні позову відмовити. Посилаючись на те, що В пункті 4.5.1. архітектурно-технічного паспорту об`єкта архітектури нежилого приміщення по АДРЕСА_2 (з усіма підписами та печаткою Головного управління архітектури та містобудування м. Запоріжжя) чітко зазначено, що теплові мережі у даному приміщені не передбачено, наявні стояки житлового будинку заізольовані. Таким чином, нежиле приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_2 не є об`єктом теплопостачання.

Представником позивача надано до суду відповідь на відзив, в якому просить відхилити заперечення, викладене відповідачем у відзиві на позовну заяву.

У своїй відповіді зазначив, система теплопостачання для здійснення покладених на неї завдань виконується з окремих технологічно пов`язаних частин, що складають систему централізованого постачання, включає сукупність взаємопов`язаних джерел теплової енергії (технічних елементів і пристроїв), призначених для передачі у приміщення необхідної кількості тепла та підтримання в них заданої температури повітряного середовища. Теплова енергія передається в опалювальні приміщення за рахунок теплопровідності, випромінювання в конвекції, і поширюється не тільки від радіаторів, але й від інших елементів системи опалення (трубопроводи, стояки, підводки тощо).

Згідно з пунктом 6.3.4. ДБН В.2.5.-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування» теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах. При цьому, відсутність радіаторів не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення, оскільки наявність стояків в приміщенні свідчить про надходження тепла в приміщення.

Законодавство, яке регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії, пов`язує обов`язок споживача сплатити вартість теплової енергії з Фактом її споживання. Отже, при підрахунку теплоспоживання необхідно враховувати, в тому числі, тепловиділення в приміщенні від поверхонь прокладених трубопроводів (стояків, підводок до приладів тощо), що знаходяться у приміщенні з приладами обліку або без них. Таким чином, якщо навіть у приміщенні відсутні опалювальні прилади, але є стояки, підводки до приладів, споживач повинен сплачувати за Фактичне тепло, яке виділяється від зазначених трубопроводів.

Централізована система опалення не може бути відключена в одному з приміщень багатоквартирного будинку без наслідків для її належного функціонування в інших приміщеннях. Здійснення власником приміщення своїх прав обмежується правами власників інших приміщень у багатоквартирному будинку та санітарно-технічними вимогами і правилами експлуатації будинку.

Нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 є невід`ємною частиною 9-ти поверхового житлового будинку. Вищевказаний будинок обладнано будинковим приладом обліку теплової енергії. Розрахунок нарахувань за опалення вищевказаного нежитлового приміщення, за листопада 2018 року по квітень 2020 року проводився за показаннями будинкового приладу обліку на опалення.

Порядок обліку та оплати послуг визначається п. 12 Правил 630, а саме у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі. А у разі його відсутності за нормативами (нормами) споживання. Нормативи (норми) споживання для нежитлових приміщень визначаються згідно з річною питомою нормою споживання теплової енергії на 1 кв.м. опалювальної площі у відповідності до Норм та вказівок по нормуванню палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побудові потреби в Україні КТМ 204 України 244-94 та Державним будівельним нормам України В.2.5-67;2013.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Суд оцінивши надані докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді, керуючись законом вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено і перевірено доказами, що Концерн «Міські теплові мережі» здійснював нарахування за постачання теплової енергії в нежитлове приміщення 1-го поверху літ.А-9, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, 695 від 30.04.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М., згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 211775473 від 09.06.2020 року.

Факт нарахування за надання теплової енергії підтверджено рахунком та актами приймання-передачі теплової енергії (а.с.8-31).

Також судом досліджено розрахунок розподілу обсягу спожитої теплової енергії для централізованого опалення нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до якого нарахування за послуги з централізованого опалення нежитлового приміщення площею 47,7 м2 виконані згідно будинкового приладу обліку на будинок.

На адресу відповідача ОСОБА_1 . Концерном «МТМ» направлялися рахунки та акти приймання-передачі теплової енергії, факт відправлення підтверджується реєстрами на відправку кореспонденції (а.с. 32-57).

Також, позивач надіслав на адресу відповідача вимогу № 941/09-4 від 03.06.2020 року щодо погашення заборгованості за теплову енергію, що підтверджується реєстром відправленої замовленої кореспонденції-претензій щодо погашення заборгованості за спожиту теплову енергію.

Відповідач жодних заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання-передачі теплової енергії на адресу позивача не надав, належним чином оформлені акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період на адресу Концерну не повернув, виставлені рахунки за фактично спожиту теплову енергію не сплатив. Також, будь-яких відповідей чи заперечень на надіслану претензію відповідач не надав.

Згідно з пунктом 6.3.4. ДБН В.2.5.-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування» теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах. При цьому, відсутність радіаторів не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення, оскільки наявність стояків в приміщенні свідчить про надходження тепла в приміщення.

Відповідно до вимог ст.ст. 68, 162 ЖК України, ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживачі зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті послуги, тобто за фактично отриману теплову енергію.

Обов`язок сплатити вартість теплової енергії законодавець пов`язує не за видом пристроїв, які використовують теплову енергію, а за фактом її споживання.

Так, у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року по справі N 6-59цс13 зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. Якщо у нежитлових приміщеннях наявні трубопроводи, стояки, споживач сплачує за фактичне тепло, яке виділяється від них, оскільки фактично споживає теплову енергію.

Однак, позивачем не надано до суду жодного доказу наявності, трубопроводів або інших джерел теплопостачання в нежитловому підвальному приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , та наявності факту приналежності до внутрішньобудинкових систем теплопостачання, а отже факт надання позивачем відповідачу послуг з теплопостачання і споживання теплової енергії позивачем не було доведено. Акт обстеження на який посилалась представник позивача у судовому засіданні, не було надано належним чином до матеріалів справи, для урахування його як доказу.

Суд наголошує, що відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Статтями 77-80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність.

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України).

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому, питання про належність доказів остаточно вирішується судом

Таким чином, зважаючи на вищенаведене, суд вважає, що позивачем не надано належних доказів, в яких міститься інформація щодо обставин, які входять до предмета доказування - надання послуг відповідачу позивачем, в матеріалах справи відсутні докази того, що в нежитловому приміщенні, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , наявні будь-які об`єкти теплопостачання, що в даному випадку є підставою для відмови в задоволенні позову.

Керуючись 12, 13, 76-82, 89, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат за поставлену теплову енергію.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І.Б. Жупанова