Справа № 287/1992/19
Провадження № 2/761/4192/2020
У Х В А Л А

04 лютого 2020 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Саадулаєв А.І., розглянувши питання про відкриття провадження по справі:

позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ),

відповідач: ТОВ «Лінеура Україна» (, місцезнаходження: 04107, м. Київ, вул. Багговутівська, 23),

предмет позову: визнання недійсним договору,

встановив:

Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 02 грудня 2019 року матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Лінеура Україна», про визнання недійсним договору, передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Шевченківського районного суду м. Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2020 року вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Саадулаєва А.І.

Вивчивши подану заяву, вважаю, що вона не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до вимог п.6 ч.3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору, про які позивачем не зазначено.

Відповідно до вимог п.7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися, про які позивачем не зазначено.

Відповідно до п.9 ч.3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, який позивачем не надано.

Крім цього, відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач посилається на те, що є звільненою від сплати судового збору на підставі ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач просить визнати недійсним договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №85779, згідно із яким відповідач надав позивачу у користування 2500,00 грн. строком на 30 днів.

На дату укладення договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №85779 від 09.08.2019 року, стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» викладена в наступній редакції: цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Отже на момент укладення спірного договору, відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування регулюються спеціальним Законом України «Про споживче кредитування», а не Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно з п.п. 1,7 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» цей закон не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця; кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору.

Відповідно до п 1.2 договору про надання фінансового кредиту №№85779 від 09.08.2019 року, кредит надавався строком на 30 днів. Також відповідно до п.1.1 даного договору позивачу було надано фінансовий кредит в розмірі 2500 грн., що станом на дату видачі кредиту є менше однієї мінімальної заробітної плати.

Згідно преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

За змістом п. 22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно змісту оскаржуваного договору №85779 від 09.08.2019 року, метою його укладення було надання грошових коштів на умовах фінансового кредиту, тобто позивачу було надано фінансовий, а не споживчий кредит і даний договір не є договором про надання споживчого кредиту.

Отже між позивачем та ТОВ «Лінеура Україна» виник спір, який не стосується захисту прав споживача, а тому пільга щодо сплати судового збору, визначена ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на позивача.

Як вбачається з змісту позовних вимог, позивачем заявлено вимогу немайнового характеру.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір у 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на момент звернення позивача до суду становив 768,40 грн. за одну позовну вимогу.

Відтак, враховуючи положення Закону України «Про судовий збір» щодо ставок судового збору, а також порядку його сплати, позивачу необхідно сплатити судовий збір за заявлені вимоги позовної заяви в повній мірі, а саме - 768,40 грн.

Оскільки позовна заява містить ряд недоліків, то суддя відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України, передбачено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Разом із тим, суд роз`яснює, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 175, 185, 260, 353 ЦПК України, суддя,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ТОВ «Лінеура Україна» (, місцезнаходження: 04107, м. Київ, вул. Багговутівська, 23), про визнання недійсним договору - залишити без руху і надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення недоліків у встановлені строки, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: