ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9257/20 Справа № 204/9623/18 Суддя у 1-й інстанції - Книш А. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Солодової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноком» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення та витребування майна,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2020 року позовну заяву Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноком» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення та витребування майна залишено без розгляду, з чим позивач Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до положень ст. 360 ЦПК України подали відзиви, в яких просили апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апелянта.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу, не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що прокурором в позовній заяві не зазначено та суду не надано доказів щодо обґрунтування підстав для представництва в суді держави в особі Дніпровської міської ради, а саме доказів дотримання порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру».

Також судом зазначено, що належних та допустимих доказів закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави, а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, що б свідчили про сплив розумного строку подання Дніпровською міською радою позову до суду, не надано.

Однак, колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 1311 Конституції України, на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з ч. 6 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», формою представництва прокурором інтересів держави в суді, серед іншого, є можливість звернення до суду з позовом (заявою, поданням).

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Зазначені положення спеціального закону кореспондуються із вимогами ст. 56 ЦПК України, якою визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Із вищевказаних законодавчих норм вбачається, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Нездійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому реалізація представницьких повноважень прокурора щодо захисту інтересів держави, у тому числі шляхом пред`явлення позовної заяви, у зв`язку з наявністю факту порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу, не пов`язана за настанням несприятливих правових наслідків для службових осіб уповноваженого органу, що не вчинив належних заходів щодо захисту інтересів держави, зокрема, у вигляді притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності.

Вказане узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у п. 5.6. постанови від 16.04.2019 у справі №910/3486/18, відповідно до якого прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Норма ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» вимагає від прокурора доведення лише факту нездійснення або неналежного здійснення уповноваженим органом своїх повноважень, а не встановлення причин нездійснення уповноваженими органами своїх функцій щодо захисту інтересів держави.

Більше того, встановлення будь-яких причин нездійснення міською радою своїх функцій, не може обмежувати державу на право на судовий захист.

Відповідно до сталої практики Верховного Суду, прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.

Про факт незаконного вибуття нерухомого майна органам прокуратури стало відомо з листа Дніпровської міської ради № 7/11-2985 від 04.10.2018, з якого вбачається, що міська рада на момент пред`явлення прокурором указаного позову була обізнана про факт незаконного відчуження спірного нерухомого майна.

Таким чином, ще до звернення із заявою про вчинення кримінальних правопорушень Дніпровська міська рада мала підстави для звернення до суду на захист власних інтересів та інтересів територіальної громади, зокрема, шляхом витребування спірного майна.

Вказане свідчить, що з метою захисту власних інтересів Дніпровська міська рада мала змогу на отримання документів, необхідних для обґрунтування підстав для звернення до суду із позовом про витребування майна.

Загрозою порушень інтересів держави в особі Дніпровської міської ради є те, що за певних умов, зокрема, у разі продовження бездіяльності органу місцевого самоврядування щодо пред`явлення вказаного позову та невжиття прокуратурою заходів представницького характеру, у подальшому було б неможливим витребування спірного майна з огляду на строки позовної давності.

Такі обставини свідчать про нездійснення міською радою заходів щодо захисту порушених інтересів держави у передбаченому законом порядку.

Так, перший заступник прокурора Дніпропетровської області звернувся до суду із відповідною позовною заявою 28.12.2018, а, отже, після подання Дніпровською міською радою заяви про вчинення злочину та звернення прокурора до суду з позовом минуло майже 3 місяці.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що міська рада була обізнана про факт незаконного вибуття спірного майна з комунальної власності 10.04.2017, а для застосування прокурором представницьких повноважень виключне значення має факт бездіяльності органу, який мав місце на момент пред`явлення прокурором позову, тому він правомірно звернувся до суду в інтересах держави в особі міської ради з позовом про витребування майна.

Також, відповідно до вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це суб`єкта владних повноважень.

На виконання вказаних законодавчих вимог першим заступником прокурора області до позовної заяви, серед іншого, долучено як докази і повідомлення до Дніпровської міської ради №05/1-822вих-18 від 21.12.2018 про пред`явлення позову, яке отримано органом місцевого самоврядування 22.12.2018 за вх. №12/8599 (том 1 а.с. 58).

При цьому Дніпровською міською радою, передбачених ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», заходів щодо оскарження підстав для представництва прокурором інтересів держави не вживалось.

Висновки суду першої інстанції про те, що сам лише факт відсутності звернення суб`єкта владних повноважень із позовом до суду не свідчить про свідоме зволікання уповноваженого органу щодо захисту своїх прав та інтересів, прямо суперечать позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 за позовом заступника прокурора Волинської області в інтересах держави в особі сільської ради до фізичної особи-підприємця про зобов`язання повернути земельну ділянку, відповідно до якої незалежно від причин неможливості самостійно звернутися до суду вже сам факт незвернення сільською радою з позовом свідчить про те, що вказаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Таким чином, ще при зверненні з позовом до суду 28.12.2018 прокурором виконано вимоги, передбачені ч. 5 ст. 175 ЦПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», щодо наведення виключних обставин на представництво інтересів Дніпровської міської ради та надано докази усвідомленої пасивної поведінки уповноваженого органу - Дніпровської міської ради.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення судом першої інстанції помилкової ухвали про залишення позовної заяви першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради без розгляду, що в розумінні положень ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2020 року, як такої, що перешкоджає подальшому провадженню по справі та порушує право позивача на захист своїх інтересів в суді.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 379 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради задовольнити.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова