Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/592/19

2/330/32/2020

"09" грудня 2020 р. Якимівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Федорець С.В.

при секретарі - Шеліповій Ю.О.

за участю прокурора Кісільчак С.В.,

представника відповідача адвоката Сидельникової О.Л.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом керівника Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області (адреса розташування: Україна, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Байбулатова, 22), в інтересах держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації (адреса розташування: 69107, Україна, м. Запоріжжя, проспект Соборний 164, ) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) про витребування земельної ділянки та повернення у власність держави,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки та повернення у власність держави, за наступних обставин.

Керівником Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області під час вирішення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у сфері земельних відносин встановлено факт безпідставного набуття права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства з порушенням діючого законодавства, з наступних обставин.

Так, відповідно до постанови Якимівського районного суду від 11.05.2011 у справі №2а-4/2011 за адміністративним позовом прокурора Якимівського району, яка набрала законної сили, встановлено наступне.

Розпорядженням голови Запорізької ОДА №175 від 01.11.1995 Запорізькому автомобільному транспортно-ексшіуатаційному комбінату 12360 передано у постійне користування 0,9 га земель рекреаційного призначення за межами населеного пункту Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області для будівництва бази відпочинку та видано державний акт на право постійного користування землею серії І-ЗП №001295.

Наказом Фонду держмайна України №87 від 24.12.1996 Запорізький АТЕК 12360 реорганізовано у ВАТ «Запорізький автомобільний транспортно-експлуатаційний комбінат 12360». Наказом ВАТ Запорізький АТЕК 12360 №32 від 26.02.2002 підприємство перейменовано у ВАТ «Експотранс».

Рішенням 30 сесії V скликання Кирилівської селищної ради Якимівського району надано згоду ПП ОСОБА_2 на оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 0,9 га під розміщення бази відпочинку, яка розташована за межами населеного пункту смт.Кирилівка, коса Федотова, в довгострокову оренду на 49 років, за рахунок земель бази відпочинку ВАТ «Експотранс».

24.04.2009 голова Якимівської районної державної адміністрації розпорядженням №390 «Про надання дозволу на складання матеріалів щодо вибору місця розташування земельної ділянки громадянці ОСОБА_3 » припинив право користування земельною ділянкою площею 0,9 га під розміщення бази відпочинку Запорізького АТЕК 12360 та визнав таким, що втратив чинність державний акт на право постійного користування землею серії І-ЗП№ 001295.

26.06.2009 голова Якимівської райдержадміністрації своїм розпорядженням №573 від 26.06.2009 затвердив проект землевпорядження по відводу земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу Кирилівської сільської ради площею 2,00 га.

Відповідно до п.З вищевказаного розпорядження голови РДА, на підставі клопотання ОСОБА_3 , технічної документації щодо встановлення меж ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Коса Федотова», земельну ділянку із земель рекреаційного фонду переведено до земель запасу сільськогосподарського призначення Кирилівської селищної ради.

13.07,2009 ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №453724, кадастровий номер :11:003:0078, площею 2,00 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

Цього ж дня, ОСОБА_3 , на підставі договору дарування земельної ділянки, зареєстрованого в реєстрі за №556 від 13.07.2009, передає у власність ОК «Прайм» земельну ділянку кадастровий номер :11:003:0078, площею 2,00 га; в свою чергу ОК «Прайм», на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.07,2009, передає у власність вказану земельну ділянку ОСОБА_4 .

За результатами розгляду протесту прокурора Якимівського району від 29.09.2009 №15/3240, розпорядження голови Якимівської районної державної адміністрації «Про надання дозволу на складання матеріалів щодо вибору місця розташування земельної ділянки громадянці ОСОБА_3 » 24.04.2009 № 390, яке стало правовою підставою для видачі оспорюваного державного акту на земельну ділянку, зміни ^цільового призначення земельної ділянки -скасовано розпорядженням голови Якимівської районної державної адміністрації № 1097 від 28,12.2009, як незаконне.

Таким чином, встановивши, що державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_4 видано з порушенням положень ст.52 ЗК України, суд вирішив адміністративний позов прокурора Якимівського району задовольнити, визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,000 га серії ЯЖ №453734 від 07.08.2009, що розташована на території Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, кадастровий номер :11:003:0078, виданого з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер № НОМЕР_2 , та скасувати державну реєстрацію відділу Держкомзему у Якимівському районі Запорізької області в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №95 державного акту на право власності на земельну ділянку площею 2,000 га серії ЯЖ №453734 від 07.08.2009року.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2012 року постанова залишена без змін.

Відповідно до інформації відділу Держземагенства у Якимівському районі №455 від 09.10.2010 встановлено, що ОСОБА_4 , отримавши у власність земельну ділянку площею 2,0000га (кадастровий номер :11:003:0078) для ведення особистого селянського господарства, провела послідуючий поділ цієї земельної ділянки на 51 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства з кадастровими номерами від :11:003:0112 по :11:003:0162.

Державні акти на право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :11:003:0112 по :11:003:0162 зареєстровано 23.04.2010 за №01 по №01 відповідно.

Встановлено, що, відповідно до договору купівлі-продажу земельних ділянок №150910 (в реєстрі №2900 від 10.06.2010 року), ОСОБА_4 продає ОСОБА_5 24 земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, які фактично утворилися після поділу земельної ділянки з кадастровим номером :11:003:0078, загальною площею 2,0000 га.

Земельна ділянка площею 1,0806 га з кадастровим номером :11:003:0168 утворилася шляхом об`єднання вищевказаних 24 земельних ділянок, що підтверджується листом відділу Держкомзему у Якимівському районі Запорізької області №455 від 09.09.2010 року.

У подальшому земельна ділянка площею 1,0806 га з кадастровим

номером :11:003:0168 поділяється на 33 земельні ділянки з

кадастровими номерами з :11:003:0169 по :11:003:0210, як вбачається з листа відділу Держкомзему у Якимівському районі Запорізької області №455 від 09.09.2010 року.

Встановлено, що ОСОБА_5 , на підставі договору купівлі-продажу від 28.07.2010 року №4051, продала ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0812 га, кадастровий номер :11:003:0172, яка утворилась від поділу земельної ділянки площею 1,0806 га з кадастровим номером :11:003:0168.

23.02.2012 ОСОБА_1 отримав державний акт на право власності на вказану земельну ділянку ЯЛ №127887, виданий відділом Держкомзему України в Якимівському районі Запорізької області.

Посилаючись на те, що постановою Якимівського районного суду Запорізької області від 11.05.2011 року по справі №2а-4/2011 визнано незаконним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,00га серії ЯЖ №453734 від 07.08.2009, кадастровий номер :11:003:0078, прокурор зазначає що всі наступні договори купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки є такими, що укладені з порушенням закону.

Крім того, прокурор також звертає увагу на те, що ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області від 13.07.2015 року роз`яснено постанову Якимівського районного суду Запорізької області від 11.05.2011 року по справі №2а-4/2011, зазначивши, що суд при винесенні постанови врахував всі наявні матеріали справи, матеріали прокурорської перевірки, що були підставами для позову, згідно якого земельна ділянка загальною площею 2,0000га, кадастровий номер :11:003:3078 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, знаходиться в межах пляжної зони прибережних захисних смуг Азовського моря, менш ніж в 100 м від урізу води, що суперечить вимогам ст.ст.59, 83, 84 Земельного кодексу України, відповідно до яких землі прибережних захисних смуг Азовського моря, у тому числі пляжів (100 м від урізу води) можуть перебувати виключно у комунальній або державній власності, та не можуть знаходитись у приватній власності.

Крім того, прокурор зазначає про те, що, відповідно до акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 28.10.2016 року, на території земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, розпочато роботи з будівництва будівлі без права на виконання зазначених робіт, а саме - без реєстрації органом ДАБК декларації про початок виконання будівельних робіт, що є порушенням п.2 ч.1 ст.34, абз.2 ч.2 ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

У зв`язку з виявленими порушеннями, ОСОБА_1 винесено припис №1546 про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам, архітектурним вимогам, затвердженим проектним рішенням, технічним умовам та іншим нормативно-правовим актам, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або без отримання дозволу на виконання будівельних робіт від 02.11.2016 року, складено протокол про адміністративне правопорушення від 02.11.2016 року відносно ОСОБА_1 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 6800 грн., який 09.11.2016 сплачено ОСОБА_1 .

На підставі викладеного прокурор просить витребувати у відповідача ОСОБА_1 , у власність держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,0812 га, кадастровий номер :11:003:0172, яка розташована на території Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, а також стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2881,50 гривень.

Представник Запорізької обласної державної адміністрації подав до суду пояснення по справі, в яких повністю підтримав позовні вимоги з підстав, викладених прокурором, та просив задовольнити позов повністю.

Стороною відповідача було надано відзив на позовну заяву, в якому позов не визнано повністю з наступних підстав.

Так, відповідач визнає, що дійсно 28.07.2010 року ним, за договором купівлі-продажу, укладеного зі ОСОБА_5 , було придбано земельну ділянку з кадастровим номером :11:003:0172, розташовану: Запорізька область, Якимівський район, Кирилівська селищна рада, поза межами населеного пункту. Вказаний договір був відповідно до діючого законодавства зареєстровано, при реєстрації перевірено відсутність обтяжень чи заборон відчуження вказаної земельної ділянки. Після цього відповідачем було отримано державний акт на вказану земельну ділянку, який був належним чином зареєстрований. Таким чином, сторона відповідача наголошує на цілком законній підставі набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку, також зазначаючи, що договір купівлі-продажу від 28.07.2010 року є дійсним, його не розірвано та його дію не припинено.

Крім того, сторона відповідача вважає, що прокурором не доведено належним чином підстав для звернення до суду з даним позовом, оскільки, по-перше, не обґрунтовано належним чином ту обставину, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження. По-друге, посилаючись на розпорядження КМУ від 31.01.2018 року, відповідач вважає, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення на теперішній час перебувають у власності об`єднаних територіальних громад, а функцію розпорядження такими земельними ділянками здійснює Головне управління Держгеокадастру в Запорізькій області та його територіальні органи. Однак, прокурор при зверненні до суду з позовом навіть не посилається на неналежне здійснення цими органами захисту інтересів держави або територіальної громади.

Також відповідач зазначає, що, як вбачається з позову, з загальної кількості земельних ділянок, утворених після поділу, заявлено позов тільки щодо витребування земельної ділянки саме у ОСОБА_1 , що, з огляду на практику Європейського суду з прав людини, треба розцінювати як «індивідуальний і надмірний тягар».

Крім того, стороною відповідача у відзиві заявлено про застосування строку позовної давності при вирішенні спору, також подано окрему заяву щодо цього.

Так, відповідач наголошує на тому, що постанова Якимівського районного суду була ухвалена 11.05.2011 року саме за позовом прокурора. Крім того, обласні державні адміністрації здійснюють контроль за діяльністю районних державних адміністрацій, у відповідності до вимог Закону України «Про місцеві державні адміністрації». Таким чином, на думку відповідача, прокурор був обізнаний про обставини, викладені у позові у якості підстав, у 2011 році, а Запорізька обласна державна адміністрація, здійснюючи у межах своїх повноважень контроль за діяльністю Якимівської районної державної адміністрації, цілком могла і повинна була дізнатися про ці обставини. Враховуючи наведене, відповідач вважає, що встановлений законодавством трирічний строк позовної давності на момент звернення прокурора до суду з позовом до ОСОБА_1 сплив.

Крім того, сторона відповідача звертає увагу на те, що Запорізькою обласною адміністрацією подано пояснення як третьою особою, тому наголошує на відсутності належного позивача у справі.

На підставі викладеного, відповідач просить у задоволенні позову прокурора відмовити повністю.

Прокурором було також надано відповідь на відзив позивача, в якій прокурор заперечує законність придбання відповідачем спірної земельної ділянки, посилаючись, зокрема, на незаконність її виділу та зміни її цільового призначення, встановлену вище вказаною Постановою Якимівського районного суду від 11.05.2011 року. Також прокурор вважає, що Держгеокадастр не має повноважень на звернення до суду з позовом про витребування земельних ділянок, тому він не може бути належним позивачем, а на час виділу спірної земельної ділянки (у складі іншої), повноваження по переданню земельних ділянок з державної власності мали саме районні державні адміністрації, а поза межами населених пунктів саме обласні державні адміністрації. Також прокурор зазначає про наявність принципу «пропорційності» при втручанні у право відповідача на мирне володіння майном, оскільки у даному випадку зачіпаються інтереси великої кількості громадян України, яким пере6шкоджається у вільному доступі до пляжної зони Азовського моря внаслідок перебування спірної земельної ділянки у приватній власності відповідача. Щодо строку позовної давності, то прокурор вказує, що його необхідно обчислювати саме з моменту, коли Запорізька обласна державна адміністрація була офіційно (листом Мелітопольської місцевої прокуратури від 19.01.2019 року) повідомлена про наявність порушень прав та законних інтересів держави.

Стороною відповідача також було подано заперечення на відповідь на відзив, в якому викладені пояснення, аналогічні зазначеним у відзиві.

У судовому засіданні прокурор на задоволенні позову наполягав з підстав, викладених у позові, відповіді на відзив, також надав письмові пояснення.

Представник Запорізької обласної державної адміністрації до судового засідання не з`являвся, надав до суду заяву, в якій позов підтримав повністю та просив слухати справу у його відсутність.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, запереченнях проти відповіді на відзив, також надав письмові пояснення.

Заслухавши сторони, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, надані сторонами, суд приходить до наступного.

Так, постановою Якимівського районного суду від 11.05.2011 у справі №2а-4/2011 за адміністративним позовом прокурора Якимівського району (а.с. 28-32) встановлено наступне.

22.09.2010року прокурор Якимівського району Запорізької області, діючи в

інтересах територіальної громади смт.Кирилівка в особі Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, звернувся з позовом

до ОСОБА_4 , ДП "Центр державного земельного

кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» в особі

Запорізької регіональної філії Якимівського районного відділу, треті особи:

приватний підприємець ОСОБА_2 , ВАТ "Експотранс", про

скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії

ЯЖ № 453734 від 07.08.2009 року, зареєстрованого ДЗК за № 95

площею 2,00 га, виданого на ім`я ОСОБА_4 , та його передачу у власність

територіальної громади смт.Кирилівка в особі Кирилівської селищної ради.

07.02.2010року прокурор подав заяву у порядку ст. 51 КАС України (про

збільшення позовних вимог) про визнання незаконним та скасування державного акту

про право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації

права власності.

Так, у ході судового розгляду справи встановлено, що розпорядженням голови Запорізької ОДА №175 від 01.11.1995 року Запорізькому автомобільному транспортно-експлуатаційному комбінату 12360 передано у постійне користування 0,9 га земель рекреаційного призначення за межами населеного пункту Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області для будівництва бази відпочинку та видано державний акт на право постійного користування землею серії І-ЗП №001295, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №43.

Наказом Фонду держмайна України №87 від 24.12.1996 року Запорізький АТЕК 12360 реорганізовано у ВАТ «Запорізький автомобільний транспортно-експлуатаційний комбінат 12360».

Наказом ВАТ Запорізький АТЕК 12360 №32 від 26.02.2002 року підприємство перейменовано у ВАТ «Експотранс». В ході здійснення господарської діяльності на зазначеній території постійний користувач ВАТ «Експотранс» відремонтував та здійснив перебудову будинків відпочинку, господарських будівель та споруд.

Рішенням 30 сесії V скликання Кирилівської селищної ради Якимівського району надано згоду ПП ОСОБА_2 на оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 0,9 га під розміщення бази відпочинку, яка розташована за межами населеного пункту смт.Кирилівка, коса Федотова в довгострокову оренду на 49 років, за рахунок земель бази відпочинку ВАТ «Експотранс».

Рішенням господарського суду Запорізької області у справі №16/263/07 від 29.11.2007 року за приватним підприємцем ОСОБА_2 визнано право власності на об`єкти нерухомості, що знаходяться за адресою: коса Федотова, Кирилівська селищна рада, Якимівський р-н, Запорізька область, яке залишено в силі постановою Вищого господарського суду України від 29.09.2010 року.

Рішенням виконкому Кирилівської сільської ради №274 від 07.04.2009 року вищевказаним об`єктам нерухомості присвоєна юридична адреса: база відпочинку «Любава», коса Федотова, Якимівський р-н, Запорізька область.

У сукупному користуванні у ОСОБА_2 перебували у користуванні земельні ділянки площею 0,9 га та 1,8 га, на яких розташовані 27 житлових будинків для відпочиваючих, 8 об`єктів господарського призначення, залізобетонна огорожа.

24.04.2009 року голова Якимівської районної державної адміністрації розпорядженням №390 «Про надання дозволу на складання матеріалів щодо вибору місця розташування земельної ділянки громадянці ОСОБА_3 » припинив право користування земельною ділянкою площею 0,9 га під розміщення бази відпочинку Запорізького АТЕК 12360 та визнав таким, що втратив чинність державний акт на право постійного користування землею серії І-ЗП№ 001295.

26.06.2009 року голова Якимівської райдержадміністрації своїм розпорядженням №573 затвердив проект землевпорядження по відводу земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу Кирилівської сільської ради площею 2,00 га.

13.07.2009 року ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №453724, кадастровий номер :11:003:0078, площею 2,00 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

Цього ж дня, ОСОБА_3 , на підставі договору дарування земельної ділянки, зареєстрованого в реєстрі за №556 від 13.07.2009 року, передає у власність ОК «Прайм» земельну ділянку кадастровий номер :11:003:0078, площею 2,00 га; в свою чергу ОК «Прайм», на підставі договору купівлі-продажу, земельної ділянки від 21.07,2009 року, передає у власність вказану земельну ділянку ОСОБА_4 .

За результатами розгляду протесту прокурора Якимівського району від 29.09.2009 року №15/3240 розпорядження голови Якимівської районної державної адміністрації «Про надання дозволу на складання матеріалів щодо вибору місця розташування земельної ділянки громадянці ОСОБА_3 » 24.04.2009 року № 390, яке стало правовою підставою для видачі оспорюваного державного акту на земельну ділянку, зміни цільового призначення земельної ділянки, - скасовано розпорядженням голови Якимівської районної державної адміністрації № 1097 від 28.12.2009 року, як незаконне.

Таким чином, було встановлено, що державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_4 видано з порушенням положень ст.52 ЗК України, яка передбачає, що на землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкодити використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель.

Використання земельної ділянки не за її цільовим призначенням не допускається і згідно вимог ст.143 ЗК України права власності на вказану земельну ділянку мають бути примусово припинені, а державний акт та договір купівлі-продажу - скасовані судом.

За таких обставин суд вирішив адміністративний позов прокурора Якимівського району задовольнити: визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,000 га серії ЯЖ №453734 від 07.08.2009 року, що розташована на території Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, кадастровий номер :11:003:0078, виданого з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер № НОМЕР_2 , та скасувати державну реєстрацію відділу Держкомзему у Якимівському районі Запорізької області в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №95 вказаного державного акту на право власності на земельну ділянку.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Якимівського районного суду Запорізької області від 11.05.2011 року у вказаній справі, залишено без задоволення, а постанову без змін (а.с. 33-34).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до інформації відділу Держземагенства у Якимівському районі №455 від 09.10.2010 року (а.с. 72) встановлено, що ОСОБА_4 , отримавши у власність земельну ділянку площею 2,0000га (кадастровий номер :11:003:0078) для ведення особистого селянського господарства, провела послідуючий поділ цієї земельної ділянки на 51 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства з кадастровими номерами від :11:003:0112 по :11:003:0162.

Державні акти на право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :11:003:0112 по :11:003:0162 зареєстровано 23.04.2010 за №01 по №01 відповідно.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельних ділянок від 10.06.2010 року (а.с. 61), ОСОБА_4 продає ОСОБА_5 24 земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, які фактично утворилися після поділу земельної ділянки з кадастровим номером :11:003:0078, загальною площею 2,0000 га.

Як вбачається з листа відділу Держкомзему у Якимівському районі Запорізької області №455 від 09.09.2010 року (а.с. 72), шляхом об`єднання вищевказаних 24 земельних ділянок було утворено земельну ділянку площею 1,0806 га з кадастровим номером :11:003:0168. У подальшому ця земельна ділянка площею 1,0806 га з кадастровим номером :11:003:0168 поділяється на 33 земельні ділянки з

кадастровими номерами з :11:003:0169 по:11:003:0210.

Встановлено, що ОСОБА_5 , на підставі договору купівлі-продажу від 28.07.2010 року (а.с. 67), продала ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0812 га, кадастровий номер :11:003:0172, яка утворилась від поділу земельної ділянки площею 1,0806 га з кадастровим номером :11:003:0168.

23.02.2012 року ОСОБА_1 отримав державний акт на право власності на вказану земельну ділянку ЯЛ №127887, виданий відділом Держкомзему України в Якимівському районі Запорізької області (а.с. 66).

Вказані обставини визнаються та не оспорюються сторонами.

Проте, прокурор у позові та своїх інших письмових заявах наполягає на незаконності отримання ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку, посилаючись на визнання судом незаконним державного акту про право власності на земельну ділянку, виданого 07.08.2009 року ОСОБА_4 , внаслідок чого, на думку прокурора, усі подальші дії з розподілу цієї земельної ділянки та продажу новоутворених земельних ділянок є незаконними.

Однак, судом приймається до уваги те, що відповідачем ОСОБА_1 спірна земельна ділянка придбана на підставі договору купівлі-продажу від 28.07.2010 року, тобто на підставі, передбаченій законом.

Крім того, доречними при цьому є посилання сторони відповідача на той факт, що при оформленні вказаного договору купівлі-продажу було перевірено обставини щодо відсутності арештів та інших заборон відчуження цієї земельної ділянки, жодної обставини, яка б перешкоджала укладенню договору, виявлено не було, про що і зафіксовано у тексті самого договору (а.с. 67).

Цілком обґрунтованими та не оспорюваними стороною позивача є посилання відповідача на те, що вказаний договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28.07.2010 року не визнавався недійсним, не є нікчемним, та не розірваний сторонами.

Крім того, як було встановлено судом, у відповідності до законодавства, 23.02.2012 року ОСОБА_1 отримав державний акт на право власності на вказану земельну ділянку ЯЛ №127887, виданий відділом Держкомзему України в Якимівському районі Запорізької області (а.с. 66), тобто право власності не спірну земельну ділянку відповідачем було оформлено і зареєстровано у встановленому законом порядку статтями 90, 125, 126 Земельного Кодексу України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», а державний акт є дійсним та не скасовувався.

При цьому, посилання позивача на місце розташування цієї земельної ділянки, незаконність її утворення та зміни її цільового призначення, у даному випадку, на думку суду, не мають відношення щодо набуття на неї права власності відповідачем ОСОБА_1 , з огляду на те, що прокурором жодним чином не доводиться факт обізнання відповідача про вище вказані обставини, а саме безпосередньо укладення ОСОБА_1 договору купівлі-продажу та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку є діями, що цілком відповідають закону і жодних доказів на підтвердження незаконності саме цих дій судом отримано не було.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку законним шляхом, тобто є добросовісним набувачем цього об`єкту права власності.

Щодо обґрунтування прокурором незаконності вибуття спірної земельної ділянки з власності держави, суд зважає на наступне.

Так, постановою Якимівського районного суду Запорізької області від 11.05.2011 року, що набрала законної чинності, було встановлено, що 24.04.2009 голова Якимівської районної державної адміністрації розпорядженням №390 «Про надання дозволу на складання матеріалів щодо вибору місця розташування земельної ділянки громадянці ОСОБА_3 » припинив право користування земельною ділянкою площею 0,9 га під розміщення бази відпочинку Запорізького АТЕК 12360 та визнав таким, що втратив чинність державний акт на право постійного користування землею серії І-ЗП№ 001295.

26.06.2009 голова Якимівської райдержадміністрації своїм розпорядженням №573 від 26.06.2009 затвердив проект землевпорядження по відводу земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу Кирилівської сільської ради площею 2,00 га.

Відповідно до ч.ч. 1,9 ст. 149 Земельного кодексу України земельні ділянки надані у постійне користування із земель державної або комунальної власності природоохоронного, оздоровчого та рекреаційного призначення можуть вилучатися для суспільних потреб лише за розпорядженням Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п.З вищевказаного розпорядження голови РДА, на підставі клопотання ОСОБА_3 , технічної документації щодо встановлення меж ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Коса Федотова», земельну ділянку із земель рекреаційного фонду переведено до земель запасу сільськогосподарського призначення Кирилівської селищної ради.

Порядок зміни цільового призначення землі передбачений постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб» № 502 від 11.04.2002.

У відповідності до вказаної постанови зміна цільового призначення земельних ділянок рекреаційного призначення, які розташовані за межами населених пунктів, проводиться за рішенням Кабінету Міністрів України на підставі висновку обласної державної адміністрації, розробленого у відповідності до проектних матеріалів та висновків наданих районною державною адміністрацією.

Таким чином, усупереч вимог діючого законодавства, розпорядженням голови РДА земельна ділянка рекреаційного призначення, яка на праві постійного користування належала ВАТ «Експотранс», переведена до земель запасу сільськогосподарського призначення Кирилівської селищної ради.

13.07,2009 ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №453724, кадастровий номер :11:003:0078, площею 2,00 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

Цього ж дня, ОСОБА_3 , на підставі договору дарування земельної ділянки, зареєстрованого в реєстрі за №556 від 13.07.2009, передає у власність ОК «Прайм» земельну ділянку кадастровий номер :11:003:0078, площею 2,00 га; в свою чергу ОК «Прайм», на підставі договору купівлі-продажу, земельної ділянки від 21.07,2009, передає у власність вказану земельну ділянку ОСОБА_4 . Зазаначена інформація підтверджується листом начальника відділу Держкомзему у Якимівському районі Запорізької області №455 від 09.09.2010.

За результатами розгляду протесту прокурора Якимівського району від 29.09.2009 №15/3240, розпорядження голови Якимівської районної державної адміністрації «Про надання дозволу на складання матеріалів щодо вибору місця розташування земельної ділянки громадянці ОСОБА_3 » 24.04.2009 № 390, яке стало правовою підставою для видачі оспорюваного державного акту на земельну ділянку, зміни цільового призначення земельної ділянки - скасовано розпорядженням голови Якимівської районної державної адміністрації № 1097 від 28,12.2009, як незаконне.

Тобто, вище вказаним рішенням суду (постановою від 11.05.2011 року), яке набрало законної сили, було встановлено та зафіксовано незаконність зміни цільового призначення земельної ділянки, внаслідок поділу якої в подальшому убула утворена спірна земельна ділянка, належна ОСОБА_1 , з «рекреаційного призначення» на «для ведення особистого селянського господарства».

Як було встановлено з наданого прокурором листа відділу Держгеокадастру України в Якимівському районі від 03.01.2017 року №10-28-0.3-3896/2-16 (а.с. 73), листа Держгеокадастру України в Якимівському районі від 14.12.2018 року №0-8-0.36-2902/115-18 (а.с. 76) (і не оспорювалося стороною відповідача) спірна земельна ділянка перебуває поза межами населеного пункту смт Кирилдівка Якимівського району Запорізької області.

Так, сторона відповідача посилається на те, що Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 року №60-р землі поза межами населених пунктів передано у власність об`єднаним територіальним громадам, тому позивач Запорізька обласна державна адміністрація не є належним позивачем по справі.

Також представник відповідача зазначає про те, що з пояснень представника Запорізької ОДА вбачається, що ОДА взагалі є по справі третьою особою.

Однак, з такими посиланнями відповідача, на думку суду, погодитися неможна, оскільки, як вбачається з матеріалів позову (а.с. 4-27), факту повідомлення прокуратурою Запорізької ОДА про намір звернення до суду (а.с. 88, 90) та наданих письмових пояснень (а.с. 117-120), Запорізька ОДА у даному випадку має статус саме позивача, в інтересах якого заявлено позов прокурором, а та обставина, що представник ОДА Завгородня К., підписуючи пояснення, зазначила як представника третьої особи, є технічною помилкою.

Крім того, з Розпорядження КМУ від 31.01.2018 року №60-р, на положення якого посилається сторона відповідача, випливає, що Державна служба з питань геодезії, картографії та кадастру, починаючи з 01.02.2018 року, забезпечувала формування та у подальшому передання у власність об`єднаних територіальних громад земельних ділянок поза межами населених пунктів саме сільськогосподарського призначення. Проте, як було встановлено вище вказаним рішенням суду (постановою від 11.05.2011 року), зміна цільового призначення земельної ділянки, в результаті поділу якої було сформовано спірну земельну ділянку, з «рекреаційного» на «сільськогосподарське» була незаконною.

У відповідності до положень статті 122 ЗК України, розпорядження землями рекреаційного призначення державної власності поза межами населених пунктів покладено саме на обласні державні адміністрації.

Згідно до Положення про Державну службу України з питаноь геодезії, картографії та кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №15, ця Державна служба не наділена відповідними повноваженнями щодо земель рекреаційного призначення.

Також відповідними повноваженнями не наділені об`єднані територіальні громади.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необґрунтованість з цього приводу посилань сторони відповідача та вважає, що звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі Запорізької ОДА цілком відповідає вимогам законодавства України.

Крім того, прокурор, посилаючись на лист начальника Якимівського районного виробничого відділу Державного підприємства «Центр державного земельного кадастр» Запорізької регіональної філії Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №20 від 16.08.2018 року зі схемою (а.с. 77-78), №21 від 20.08.2018 року (а.с. м79) стверджує, що земельна ділянка з кадастровим номером :11:003:0172, яка належить ОСОБА_1 , розташована на відстані 42.13-47.75 м від урізу узбережжя Азовського моря, тобто в прибережній захисній смузі та взагалі в пляжній зоні.

На підтвердження знаходження земельної ділянки з кадастровим номером :11:003:0172 у межах пляжної зони прокурором також надано направлення на проведення перевірки №694 від 13.10.2016 року Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області (будівництво на пляжній зоні бази відпочинку «Любава» Федотова коса, Кирилівська селищна рада, Якимівський район) а.с. 81, акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 28.10.2016 року (а.с. 82).

При цьому, сторона відповідача оспорює ці посилання прокурора, вказуючи на те, що прокурором не надано належних доказів перебування спірної земельної ділянки у межах прибережної захисної смуги Азовського моря у вигляді проекту землеустрою або кадастрового плану земельних ділянок зі встановленою прибережною захисною смугою.

Так, згідно зі ст. 62 Земельного кодексу України та ст. 90 Водного кодексу України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

Згідно зі ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів; ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.

Відповідно до п. 11 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 року за № 486, водоохоронна зона морів, морських заток і лиманів, як правило, збігається з прибережною захисною смугою і визначається шириною не менш як 2 кілометри від урізу води.

Таким чином, землі зайняті поверхневими водами: природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами і іншими водними об`єктами та землі прибережних захисних смуг е землями водного фонду України, на яких знаходиться водний фонд України, на який розповсюджується окремий порядок надання та використання.

Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Відповідно до ст. 60 Земельного кодексу України, ст. 88 Водного кодексу України, вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ та інших водойм, з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності, встановлюються прибережні захисні смуги. Прибережна захисна смуга вздовж морів, навколо морських заток і лиманів встановлюється шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Згідно з п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05.11.2004 року за № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.96 року № 486 "Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них", з урахуванням конкретної ситуації.

Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачено нормами закону (ст. 60 ЗК України, ст. 88 ВК України). Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст.88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон.

Надання у власність або користування земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахувань обмежень, зазначених у ст.59 ЗК України, суперечить нормам ст.ст.83, 84 цього Кодексу.

Крім того, ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області від 13.07.2015 року, що набрала законної сили (а.с. 35), роз`яснено постанову Якимівського районного суду Запорізької області від 11.05.2011 року по справі №2а-4/2011, а саме зазначено, що суд при винесенні постанови врахував всі наявні матеріали справи, матеріали прокурорської перевірки, що були підставами для позову, згідно якого земельна ділянка загальною площею 2,0000 га, кадастровий номер :11:003:3078 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, знаходиться в межах пляжної зони прибережних захисних смуг Азовського моря, менш ніж 100 м від урізу води.

Так, відповідно до вищевказаних норм Земельного кодексу землі прибережних захисних смуг Азовського моря, у тому числі пляжів (100 м від урізу води) можуть перебувати виключно у комунальній або державній власності, та не можуть знаходитись у приватній власності.

З огляду на наведене, відсутність проекту землеустрою чи кадастрового плану зі встановленою прибережною захисною смугою не спростовує того факту, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :11:003:0172, що перебуває у власності ОСОБА_1 , знаходиться у прибережній захисній смузі Азовського моря та Утлюцького лиману у пляжній зоні (у межах 100 метрів від урізу води), що суперечить вимогам ст.ст.59, 83, 84 Земельного кодексу України.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що у судовому засіданні було шляхом дослідження належних та допустимих доказів встановлено факт незаконного вибуття з власності держави спірної земельної ділянки та незаконної зміни її цільового призначення, а також факт того, що відповідач ОСОБА_1 є добросовісним набувачем цієї земельної ділянки.

У практиці Європейського Суду з прав людини, на яку посилається сторона відповідача (рішення у справах «Споррінг і Льоннрот проти Швеції», «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», «Сєрков проти України», «Трегубенко проти України» та інші), напрацьовано три критерія, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним, чи переслідує воно суспільний, публічний інтерес, чи є такий захід пропорційним визначеним цілям.

Дійсно, Європейський Суд констатує порушення статті 1 Першого протоколу у разі недодержання хоча б одного критерію.

Так, згідно до положень статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках та в порядку, встановлених законом.

Згідно до положень статті 388 ЦК України, власник має право витребувати майно від добросовісного набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі.

У відповідності до положень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року, власник має право звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним (у тому числі і у разі, коли спірне майно відчужено на підставі декількох наступних договорів).

З огляду на вище наведе, суд вважає, що у даному випадку звернення з позовом саме про витребування спірної земельної ділянки з володіння відповідача відповідає критерію законності, вимогам доступності, чіткості та передбачуваності, здійснено на підставі положень статті 388 ЦК України у зв`язку із порушенням органом державної влади низки вимог Водного та Земельного кодексів України.

Відповідна правова позиція також викладена Верховним Судом України у справі №6-137ц16.

Крім того, Верховним Судом України, Верховним Судом у рішеннях (від 29.06.2016 року №6-1376цс15, від 30.05.2018 року №469/1393/16-ц) неодноразово зазначалося про те, що, з огляду на положення Конституції України, положення Земельного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Самим Європейським Судом з прав людини наголошено наголошено на важливості питання захисту суспільних інтересів шляхом гарантованого законом обмеження використання земель на узбережжі моря у загальновідомому рішенні «Депаль проти Франції», а також у рішенні по справі «Саллі Чепмен проти Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії».

Таким чином, наявність порушень у даному разі знаходженням у приватній власності земельної ділянки у прибережній зоні суспільних та публічних інтересів цілком очевидна та підтверджена.

Також з наведеної практики ЄСПЛ та ВС вбачається, що повернення такої земельної ділянки до державної власності є пропорційним втручанням у право окремої особи на мирне володіння майном.

Посилання ж сторони відповідача на те, що з декількох земельних ділянок, утворених внаслідок поділу земельної ділянки, незаконно отриманою ОСОБА_4 , ставиться питання щодо витребування земельної ділянки саме з володіння ОСОБА_1 , жодним чином не підтверджено, тому, на думку суду, не є доведеним у даному разі «надмірного тягаря», на який вказує представник відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність усіх трьох критерієв, визначених ЄСПЛ як обов`язкових при обґрунтуванні права держави втручатися у мирне володіння майном особи.

Щодо правомірності заявлення позову прокурором, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст.56 Цивільного процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Як вбачається з листа Запорізької обласної державної адміністрації №12173/08-46 від 19.12.2018 року, з моменту вибуття із власності держави спірної земельної ділянки по теперішній час Запорізькою обласною державною адміністрацією жодних заходів щодо захисту інтересів держави з метою повернення у власність держави спірної земельної ділянки не вжито, позов про витребування у ОСОБА_1 на користь держави земельної ділянки не заявлявся.

Відповідно до листа Запорізької обласної державної адміністрації №01345/08-49 від 14.02.2019 Запорізькою ОДА не вживались дії щодо оскарження в судовому порядку розпорядження Якимівської райдержадміністрації «Про надання дозволу на складання матеріалів щодо вибору місця розташування земельної ділянки громадянці ОСОБА_3 » №390 від 24.04.2009 та повернення земельної ділянки з кадастровим номером :11:003:0078 у державну власність.

Таким чином, Запорізькою обласною державною адміністрацією не здійснюється захист порушених інтересів держави.

Сторона відповідача вважає, що у даному випадку не є виправданим подання позову прокурором, оскільки, у відповідності до Положення про Запорізьку ОДА, в її структурі мається юридичний відділ, що робить цілком можливим звернення до суду з відповідним позовом самою ОДА.

Проте, у рішенні ЄСПЛ «Менчинська проти Російської Федерації», на яке і посилається відповідач, зазначено про те, що підтримка, що надається прокуратурою одній із сторін, може бути виправдана за певних обставин, зокрема, в тих випадках, коли зачіпаються інтереси великого числа громадян, або коли необхідно захистити інтереси держави.

Так, наявність порушення суспільних та публічних інтересів судом було встановлено вище. Це безперечно свідчить про порушення у даному випадку інтересів великого числа громадян, оскільки перебування земельної ділянки у межах прибережної захисної смуги та, зокрема, у межах пляжної зони в приватній власності однієї особи суттєво обмежує права інших громадян на використання цієї зони, яка повинна перебувати у державній власності.

Також, вочевидь, потребують захисту інтереси держави, права якої, як власника, порушені незаконним вибуттям із її власності земель, які не можуть бути передані у приватну власність, згідно до законодавства України.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що подання прокурором позову цілком відповідає критеріям, зазначеним у практиці ЄСПЛ, і не надання прокурором даних щодо притягнення до відповідальності посадових осіб Запорізької ОДА з приводу неналежного захисту інтересів держави у даному випадку не є обґрунтованою перешкодою для бездіяльності прокуратури.

Враховуючи наведене у сукупності, суд вважає, що вимоги прокурором були доведені належним чином, тому вбачаються законні підстави вважати позов законним та обґрунтованим.

Проте, стороною відповідача було подано заяву про застосування строків позовної давності, в якій відповідач посилається на те, що прокуратурі про наявні порушення та незаконне вибуття з власності держави земельної ділянки з кадастровим номером :11:003:0078 було відомо,якнайменш, з 2011 року. Також відповідач зазначає, що про скасування у 2011 році незаконного розпорядження голови Якимівської РДА була цілком обізнана і Запорізька ОДА, в силу того, що ОДА має повноваження по контролю районних державних адміністрацій. Враховуючи наведене, сторона відповідача вказує на те, що з 2011 року на момент подання прокурором позову (2019 рік) встановлений законодавством трирічний строк позовної давності сплив, що є підставою для відмовлення у задоволенні позову.

Прокурор, посилаючись на правові позиції, неодноразово викладені у рішеннях Верховного Суду, вважає, що у даному випадку строк позовної давності слід відраховувати з того моменту, коли Запорізькій ОДА стало відомо про наявність порушень законодавства щодо передачі на підставі скасованого розпорядження Якимівської РДА земель прибережної захисної смуги у приватну власність.

Так, прокурором надано лист Запорізької ОДА №01345/08-46 від 14.02.є2019 року, згідно до якого Запорізькій ОДА про існування розпорядження Якимівської РДА № 390 від 24.04.2009 року стало відомо з листа Мелітопольської місцевої прокуратури №1.3-483-16 від 19.01.2019 року. Саме з цього моменту, на думку прокурора, слід відраховувати строк позовної давності у даному випадку.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положення ст.ст. 257,261 ЦК України підлягають застосуванню також у разі звернення прокурора із позовами, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади, про що зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.09.15 у справі № 6-68цс15.

Закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з моментом обізнаності про вчинення порушення закону та порушення у зв`язку з цим прав і охоронюваних законом інтересів.

Саме така правова позиція щодо правильності застосування вказаної норми закону міститься в постановах від 02.09.2008 (справа № 3-3376к08) і 20.08.2013 (справа № 3-18гс13) та ухвалі Верховного Суду України від 25.04.2012 (справа № 6-15350вов10). Аналогічну правову позицію щодо застосування строків позовної давності підтримано і Верховним судом, який розпочав свою діяльність у грудні 2017 року (постанови № 359/2216/15-ц від 14.03.2018, № 359/9596/15-ц від 08.02.2018, №488/5476/14-ц від 21.02.2018, №367/3877/15-ц від 06.02.2018).

Враховуючи наведене, суд вважає, що відрахування прокурором строку позовної давності з моменту поінформованості листом Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької ОДА про існування розпорядження Якимівської РДА №360 «Про надання дозволу на складання матеріалів щодо вибору місця розташування земельної ділянки громадянці ОСОБА_3 » не є вірним.

У даному випадку, на думку суду, початок перебігу строку позовної давності слід пов`язувати з моментом обізнаності як прокурора, так і ОДА, про вчинення порушення закону та порушення у зв`язку з цим прав і охоронюваних законом інтересів.

Так, беззаперечним є факт обізнаності прокурора з 2011 року про наявність незаконного вибуття спірної земельної ділянки з державної власності, оскільки саме за позовом прокурора було ухвалено Постанову Якимівським районним судом від 11.05.2011 року.

Щодо обізнаності Запорізької ОДА, то суд вважає, що цілком обґрунтованими є посилання сторони відповідача на те що, у відповідності до положень статті 33 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», обласні державні адміністрації в межах своїх повноважень спрямовують діяльність районних державних адміністрацій та здійснюють контроль за їх діяльністю.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що Запорізька ОДА, діючи саме у межах своїх повноважень, передбачених законом, здійснюючи контроль за діяльністю Якимівської РДА, могла бути обізнана про існування розпорядження Якимівської РДА №360 «Про надання дозволу на складання матеріалів щодо вибору місця розташування земельної ділянки громадянці ОСОБА_3 » , яке, до того ж, у подальшому було скасовано за протестом прокурора розпорядженням Голови Якимівської РДА як незаконне.

Таким чином, доводи відповідача з приводу необхідності обчислення строку давності з 2011 року суд вважає цілком обґрунтованими і приходить до висновку про сплив такого строку на момент подання позову прокурором.

Питання про поновлення строку позовної давності судом не розглядалося через відсутність відповідної заяви з боку позивача.

Згідно до вимог ч. 4 статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити на підставі положень ч. 4 статті 267 ЦК України, - у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76, 78, 79, 80, 81, ч.1 ст. 127, ст.ст. 141, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 13, 131-1 Конституції України, ст.ст. 80, 85, 88, 90 Водного кодексу України, ст. ст. 59, 60, 62, 116, 118, 152 Земельного Кодексу України, ст.ст. 16, 21, 256-268, 373, 388, 393 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 6, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову керівника Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області (адреса розташування: Україна, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Байбулатова, 22), в інтересах держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації (адреса розташування: 69107, Україна, м. Запоріжжя, проспект Соборний 164, ) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) про витребування земельної ділянки та повернення у власність держави, - відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Запорізького апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення у той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: