Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2020 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Мирошниченка Ю. М. , за участю секретаря судового засідання Прилепо Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Маріуполі цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в якому зазначив, що між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 18.02.2014 року на підставі кредитного договору № GP-6020559 видано кредит у сумі 71712, 51 грн. 19.07.2016 року ПАТ «Банк Ренесан Капітал» припинилось шляхом приєднання до ПАТ «Перший український міжнародний банк» (далі Банк). Зазначив, що відповідачка не виконує кредитні зобов`язання, та станом на 06.10.2020 року має заборгованість в сумі 140133 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 59033, 25 грн.; заборгованості за процентами 7537, 81 грн.; заборгованості за комісією 73561, 94 грн. Просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та судові витрати.

Представник позивача в позовній заяві вимоги підтримав у повному обсязі, просив розгляд справи провести без його участі.

Відповідачка просила розглядати справу без її участі, заперечувала проти задоволення позову. У відзиві зазначила, що у червні 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. видано виконавчий напис про стягнення з неї на користь Банку заборгованості в сумі 152738, 30 грн. за кредитним договором № GP-6020559, станом на грудень 2020 року виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого напису не завершено. Звернула увагу суду на незаконність нарахування заборгованості за комісією.

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 18.02.2014 року ОСОБА_1 підписала пропозицію укласти договір № GP-6020559, сума кредиту складала 71712, 51 грн., строк кредиту 60 місяців, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2, 70 %, розмір процентної ставки 6 % річних (а.с.6).

Позивачем також надані Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків (а.с.7-8). ПАТ «ПУМБ» перерахував відповідачці 71712, 51 грн. (а.с.9).

У матеріалах справи також міститься письмова вимога (повідомлення) на ім`я ОСОБА_1 про погашення заборгованості за кредитним договором № GP-6020559 в сумі 159648, 86 грн. (а.с.10) та список поштових відправлень (а.с.11)

З довідки про стан та історію заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № GP-6020559 від 18.02.2014 року вбачається, що станом на 19.03.2015 року розмір заборгованості становив 41421, 24 грн., з яких 12679, 26 грн. разом по кредиту, 3954, 39 грн. разом по процентах, 24787, 59 грн. разом по комісії (а.с.12-13).

З виписки з рахунку станом на 06.10.2020 року заборгованість відповідачки становить 140133 грн., з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту 59033, 25 грн., прострочена заборгованість за комісією 73561, 94 грн., прострочена заборгованість за процентами 7537, 81 грн. (а.с.14).

Позивачем також додано виписку по особовим рахункам (а.с.15-68).

19.07.2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк». Зазначена обставина підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.68-69).

Акціонерне товариство «ПУМБ» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал» та ПАТ «ПУМБ», що підтверджується витягом зі Статуту(а.с.70-72).

З виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. від 06.06.2018 року вбачається, що звернуто стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» за кредитним договором GP-6020559 від 18.02.2014 року за період з 24 травня 2017 року по 24 травня 2018 року в сумі 152738, 3 грн. (а.с.86)

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Відповідно до статті 630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам статті 7 цього Кодексу.

Згідно статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Надана суду пропозиція містить загальні умови договору кредитування, відкриття та ведення рахунків.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

За приписами частин 1-3статті 9Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Згідно зі статтею 41Закону України «Про Національний банк України» Національний банк встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності.

Частинами 1, 2 статті 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до абзацу 1 підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями (що було чинним на час виникнення правовідносин), є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 5.6 Положення від 18 червня 2003 р. № 254).

Згідно п. 42 Положення від 04 липня 2018 року № 75 підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Пунктом 51 Положення від 04 липня 2018 року № 75 визначено, що первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі.

Первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку (п. 52 Положення від 04 липня 2018 року № 75).

Надана позивачем Виписка з рахунка ОСОБА_1 із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором GP-6020559 від 28.07.2020 року, не може бути підтвердженням існування боргу, оскільки з наданої довідки неможливо встановити період, за який утворився борг, його складові, зокрема, проценти, неустойка, а також суми на погашення заборгованості, що вносила відповідачка. Зазначена виписка містить тільки загальні суми боргу, що не підтверджуються відповідними проведеними банківськими розрахунками, що позбавляє можливості встановити наявність підстав для задоволення вимог у відповідному розмірі. Окрім того, з підписаної відповідачкою оферти вбачається, що остання підписана 18.02.2014 року. Інших кредитних договорів між сторонами, датованих 28.07.2020 року позивачем не надано.

Довідка про стан та історію заборгованості та виписки /особового рахунку з 14.11.2016 по 06.10.2020 року також не містить інформації про період утворення боргу, його складових та суми на погашення заборгованості, що вносила відповідачка.

За таких обставин суд позбавлений можливості встановити розмір та період виникнення заборгованості за кредитним договором, період, за який в позові була нарахована заборгованість за договором кредиту по відсоткам та неустойці, яку за змістом позовних вимог Банк просив стягнути з відповідачки.

Незважаючи на те, що заборгованість за кредитним договором GP-6020559 стягнута за виконавчим написом нотаріуса, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за тим же договором кредиту, яка виникла станом на 06.10.2020 року, Банк не зазначив, чи є така заборгованість за кредитом тими же самими сумами, що раніше стягнуті виконавчим написом, але стягуються повторно, або іншими сумами.

Відомостей на підтвердження визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню до суду не надано, а тому стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором може призвести до подвійного стягнення заборгованості на підставі одного і того ж договору.

Щодо позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом суд зазначає, що у пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з офертою від 18.02.2014 року, строк кредиту складає 60 місяців. Отже, у межах строку з 18 лютого 2014 року по 18 лютого 2019 року банк наділений правом нараховувати відсотки за користування кредитом та після цієї дати таке право у кредитодавця припиняється.

У своєму позові Банк вказує, що розмір відсотків станом на 06 жовтня 2020 року складає 7537 грн. 81 коп., однак позивачем не представлено доказів, які б свідчили про розрахунок цих відсотків (період нарахування, на яку суму вони нараховані, у якому процентному співвідношенні тощо).

Саме по собі посилання у позові на розмір відсотків, без їх доведеності перед судом у передбаченому порядку, не зазначення періоду їх обрахування, розміру за користування кредитом, вказує на невиконання банком вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, тому розцінюється судом як не доведення вимог в цій частині та відсутність підстав для стягнення заявленого банком розміру процентів.

З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем до стягнення також заявлена сума комісії у розмірі 73561, 94 грн.

У постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року (провадження № 61-37464св18) у вказаній справі зазначено, що умови кредитного договору про сплату комісії за управління кредитом є недійсними в силу закону (нікчемні) і у такому разі не потребують визнання їх недійсними.

Оскільки встановлення банком будь-якої плати, яка пов`язана з обслуговуванням кредиту, є незаконним, а такі умови договору є нікчемними, то при визначенні дійсного розміру кредитної заборгованості виключенню з її розміру підлягає не існуюча заборгованість за комісією.

Таким чином суд дійшов висновку про відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № GP-6020559 від 18.02.2014 року у заявленому Банком розмірі.

З огляду на наведене суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову.

На підставі ст.ст.526, 549, 551, 627, 630, 634, 1056 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Суддя: Ю. М. Мирошниченко