РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2020 року м. Рівне

Справа № 569/16439/19

Провадження № 22-ц/4815/196/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Гордійчук С.О., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 листопада 2019 року в складі судді Ковальова І.М., проголошене в 12 год. 34 хв. в м. Рівне,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Позов мотивує тим, що з 14.11.1998 року вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30.03.2007 року. Від вказаного шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 7.10.2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 1300 грн. щомісячно, починаючи з 30.03.2016 року до повноліття дитини.

Крім того, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 2.02.2017 року відповідача позбавлено батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 .

Зазначає, що рішення про стягнення аліментів ОСОБА_2 не виконував, допомоги на утримання дитини не надавав та лише після обмеження його державним виконавцем у праві виїзду за межі України погасив заборгованість по аліментах.

На даний час їх спільний з відповідачем син є повнолітнім та стягнення аліментів на його утримання припинилось, однак він потребує матеріальної допомоги, оскільки продовжує навчання у Львівському торговельно-економічному університеті за спеціалізацією "Готельно-ресторанна справа" на платній основі за контрактом. Вважає, що так як відповідач є працездатним, інших утриманців не має, то має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина.

Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі по 4000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення навчання сина, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Рішенням Рівненського міського суду рівненської області від 12 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання в твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду - 29.08.2019 року народження і до закінчення сином навчання, але не більше, як до досягнення ним двадцяти трьох років.

Рішення мотивовано тим, що відповідач є працездатним та зобов`язаний брати участь в утриманні сина, однак, враховуючи вимоги розумності та справедливості, а також те, що позивач не надала суду письмових доказів того, що відповідач спроможний сплачувати заявлений нею розмір аліментів, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Вказує, що твердження позивача про те, що в зв`язку з обмеженою кількістю місць у гуртожитку їх сину відмовлено у наданні гуртожитку, а тому він змушений разом із другом винаймати квартиру та щомісяця сплачувати 2300 грн., не відповідає дійсності, оскільки згідно відповіді ректора Львівського торговельно-економічного університету від 2.12.2019 року № 759/01-1.08 на адвокатський запит від 2.03.2019 року №12 у заяві про допуск до участі в конкурсному відборі на навчання у Львівському торговельно-економічному університеті від 12.07.2019 року ОСОБА_3 власноруч зазначив про відсутність потреби в гуртожитку на час навчання та в подальшому з відповідною заявою про надання місця в гуртожитку до адміністрації університету не звертався.

Наголошує, що про рішення Рівненського міського суду від 2.02.2017 року про позбавлення батьківських прав та про рішення Рівненського міського суду від 7.10.2016 року про стягнення аліментів на утримання сина йому не було відомо, а тому він фізично не мав змоги виплачувати аліменти, а коли дізнався про наявність вказаних рішень одразу погасив заборгованість зі сплати аліментів.

Крім того, позивачкою надано лише приблизний перелік витрат, які вона запланувала на утримання сина, однак не надано обґрунтування про необхідність придбання ноутбука вартістю 12000 грн., не надано жодних доказів, що сину показані особливі види заняття спортом чи дозвілля, та доказів понесення витрат на підручники, навчальну літературу та проїзд.

Доводить, що не має у власності нерухомого майна та заощаджень, хворіє на цукровий діабет II типу, регулярно проходить планові перевірки та лікування у кардіологічному диспансері, має діагноз гіпертрофічна хвороба, гіпертрофія лівого шлуночка, кардіосклероз, а тому не має можливість сплачувати аліменти в розмірі 3000 грн.

З наведених підстав ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 2000 грн. щомісячно до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача-адвокат Ярема С. вважає рішення суду законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що заява про допуск до участі у конкурсному відборі на навчання сином сторін заповнювалася особисто у електронному вигляді і він не зазначав про відсутність у нього потреби у гуртожитку. Вважає, що потребу у зайнятті спортом, придбання підручників та навчальної літератури, проїзді у громадському транспорті необхідно оплачувати є загальновідомими, а тому в силу ст.82 ч.3 СК України не потребують доказуванню. Вважає, що додані відповідачем медичні документа за 2016 рік не є належними доказами його стану здоров`я у 2020році, а стягнуті судом щомісячно аліменти по 3000грн. не є завищеними, а відповідають необхідним витратам дитини. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 27.09.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Калуського міського управління юстиції Івано-Франківської області.

На підставі заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 7.10.2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягувались аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 1300 грн. щомісячно, починаючи з 30.03.2016 року до повноліття дитини.

Крім того, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 2.02.2017 року ОСОБА_2 було позбавлено батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

На даний час син сторін ОСОБА_3 є повнолітнім та стягнення аліментів на його утримання припинилось.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Із повідомлення згідно наказу №419/03 від 5.08.2019 року, виданого Львівським торговельно-економічним університетом, вбачається, що ОСОБА_3 зарахований студентом за ступенем бакалавр на денну форму навчання за спеціальністю готельно-ресторанна справа.

Таким чином, ОСОБА_3 продовжує навчання, не працює, а тому потребує матеріальної допомоги.

Згідно статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, позивачкою належними та допустимими доказами не підтверджено, розмір витрат, які вона несе на утримання повнолітнього сина в зв`язку з продовженням ним навчання, що є необхідність у стягненні аліментів саме у тому розмірі, який вона просить, а також, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу в такому розмірі.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №187088958 від 31.10.2019 року відомості про зареєстроване за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно у реєстрі відсутні.

Даних про перебування у власності відповідача транспортних засобів або іншого рухомого майна, а також про розмір отримуваних ним доходів матеріали справи також не містять.

Враховуючи вказані обставини, рівність обов`язку матері та батька по утриманню дітей, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів є дещо завищеним та підлягає зменшенню до 2000 грн.

Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України підлягають пропорційному розподілу понесені сторонами судові витрати.

За подачу позову підлягав сплаті судовий збір в розмірі 768,4 грн.

Однак, позивач звільнена від сплати судового збору у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

При подачі апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір в сумі 1152,6 грн.

Таким чином, в зв`язку частковим задоволенням позовних вимог на 50 % підлягає віднесенню на рахунок відповідача судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 960,5 грн. ((768,4+1152,6)х50%), а поверненню з державного бюджету підлягає він у сумі 960,5 грн.

За наведеного, рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутих аліментів та судових витрат слід змінити.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, ст. ст. 180, 182, 199 СК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 листопада 2019 року в частині розміру стягнутих аліментів та судових витрат змінити.

Зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання, в твердій грошовій сумі з 3000 грн. до 2000 (двох тисяч) грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду - 29 серпня 2019 року народження і до закінчення сином навчання, але не більше, як до досягнення ним двадцяти трьох років.

Управлінню Державної казначейської служби України у м. Рівне повернути ОСОБА_2 кошти в розмірі 960 (дев`ятсот шісдесят) грн. 50 коп., які були сплачені ним на рахунок отримувача: УК у м. Рівне №UA6080030, код отримувача 38012714, банк отримувача Казначейство України, згідно квитанції 0.0..1 від 11.12.2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Судді: Бондаренко Н.В.

Гордійчук С.О.

Хилевич С.В.