"21" жовтня 2020 р. Справа №489/3711/20
Провадження №6/489/397/20
У Х В А Л А

21 жовтня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Румянцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Бодюл А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1

В С Т А Н О В И В:

Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д. О. звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з поданням про примусове проникнення до житла боржника за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності боржнику ОСОБА_1 . Посилаючись на те, що на його виконанні перебуває виконавче провадження № 58325600 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 487/4401/15-ц виданого Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» заборгованість у загальному розмірі 3017309,10 грн. Рішення суду до теперішнього часу не виконано, жодних доказів на погашення заборгованості боржником не сплачено. Боржник не вживає заходів щодо виконання рішення суду. Ненадання доступу до житла, що належить боржнику, перешкоджає виконавчому провадженню та унеможливлює звернення стягнення на майно боржника шляхом реалізації його з прилюдних торгів, обмежує право стягувача на своєчасне виконання судового рішення в розумний строк.

Згідно з ч. 2ст. 439 ЦПК України, суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Приватний виконавець у судове засідання не з`явився, у поданні просив розглянути за його відсутності.

Вивчивши доводи подання, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д. О. перебуває виконавче провадження № 58325600 з примусового виконання виконавчого документу, а саме: виконавчий лист у справі № 487/4401/15-ц, виданий Заводським районним судом м. Миколаєва 12.08.2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в загальному розмірі 3 017 309,10 грн.

За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 .

08 лютого 2019 року Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. відкрито виконавче провадження № 58325600 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 487/4401/15-ц виданого Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» заборгованість у загальному розмірі 3017309,10 грн.

Вказана постанова направлялася сторонам, зокрема боржнику ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2

Відповідно до інформації з сайту Укрпошта, рекомендована кореспонденція не отримана боржником під час доставки (а.с 20).

08 лютого 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, кошти і цінні папери, корпоративні права частки у статутному капіталі, майнові права інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно та майнові права боржника у тому числі і ті, що перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, та інше майно боржника, що знаходиться на зберіганні в банківській установі, у тому числі в індивідуальному банківському сейфі.

08 лютого 2019 року, приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на всі грошові кошти в будь-якій грошовій одиниці та валюті, що містяться на всіх рахунках, у всіх рахунках, у всіх банківських та інших фінансових установах.

Вказані постанови направлялися сторонам, зокрема боржнику ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2

Згідно з інформацією фіскальної служби боржник не має відкритих рахунків у банках та інших фінансових установах.

Згідно з відповіддю департаменту з надання адміністративних послуг ММР, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно, боржнику належить на праві власності двокімнатна квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває в іпотеці АТ «Райффайзен Банк Аваль».

07 травня 2019 року приватним виконавцем направлено до боржника ОСОБА_1 вимогу про надання доступу до нерухомого майна, а саме: квартири двокімнатної за адресою: АДРЕСА_1 для проведення виконавчих дій 16.05.2019 та перевірки майнового стану боржника.

16 травня 2019 року приватним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого складений акт приватного виконавця, відповідно до якого встановлено, що доступ до приміщення боржник не забезпечив. Увійти до квартири неможливо без примусового входження.

Також, 16.05.2019 приватним виконавцем здійснений вихід за адресою: АДРЕСА_2 , за результатами якого складений акт приватного виконавця, відповідно до якого встановлено, зі слів сусідів, боржник за вказаною адресою не проживає.

Реєстраційний сервісний центр в Миколаївській області при УМВС України повідомило приватного виконавця, що за ОСОБА_1 зареєстрований транспортний засіб: марки БАЗ, автобус, 2006 року випуску, колір жовтий, ідентифікатор т/з НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

13 вересня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, постанову про розшук майна боржника, а саме транспортного засобу: марки БАЗ, автобус, 2006 року випуску, колір жовтий, ідентифікатор т/з НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

09 вересня 2019 року приватним виконавцем повторно направлено до боржника ОСОБА_1 вимогу про надання доступу до нерухомого майна, а саме: квартири двокімнатної за адресою: АДРЕСА_1 для проведення виконавчих дій 19.09.2019 та перевірки майнового стану боржника.

19 вересня 2019 року приватним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами якого складено акт приватного виконавця, відповідно до якого встановлено, доступ до приміщення боржник не забезпечив. Увійти до квартири неможливо без примусового входження.

Також, 19 вересня 2019 року приватним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 , за результати якого складено акт приватного виконавця, відповідно до якого встановлено, зі слів сусідів, боржник за вказаною адресою не проживає та не з`являється.

05 травня 2020 року приватним виконавцем направлено до боржника ОСОБА_1 вимогу про надання доступу до нерухомого майна, а саме: квартири двокімнатної за адресою АДРЕСА_1 , для проведення виконавчих дій 13.05.2020 та перевірки майнового стану боржника.

13 травня 2020 року приватним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого складено акт приватного виконавця, відповідно до якого встановлено, що доступ до приміщення боржник не забезпечив. Увійти до квартири неможливо без примусового входження.

Також, 13 травня 2020 року приватним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 , за результатами якого складено акт приватного виконавця, відповідно до якого встановлено, зі слів сусідів, боржник за вказаною адресою не проживає.

Заявник в своєму поданні зазначає, що рішення суду боржником до теперішнього часу не виконано, жодних доказів на погашення заборгованості боржником не сплачено. Боржник не вживає заходів щодо виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно з п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи безперешкодно входити до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення.

Пунктом 13 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець звертається до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до ст.30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі №757/41727/19-ц.

Звертаючись до суду з даним поданням, приватний виконавець посилався на те, що ним неодноразово було здійснено вихід за адресою проживання боржника, однак потрапити в помешкання останнього для проведення виконавчих дій не виявилось можливим.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Опис та арешт майна боржника є виконавчою дією, а особливості виявлення майна, що знаходиться в помешканні боржника, вимагають сповіщення боржника про проведення виконавчих дій за його місцем проживання для забезпечення присутності боржника або його уповноваженої особи та потрапляння виконавця до помешкання.

Частиною 1 ст.28 вказаного Закону визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відсутність даних про сповіщення боржника щодо проведення виконавчих дій за місцем його проживання свідчитиме про недотримання прав бути приступнім під час проведення виконавчих дій (ч.1 ст.19 Закону).

Відповідно до положень ч.3 ст.12та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, вони не містять доказів про те, що боржник був обізнаний про намір вчинити виконавчі дії за місцем його проживання та що боржник зобов`язаний надати доступ до житла у відповідні дати.

Крім того, виконавцем не надано доказів того, що боржник перебував за місцем проживання в момент виїзду приватного виконавця та умисно перешкоджав проникненню в житло, у зв`язку з чим виникла необхідність саме примусового проникнення до житла.

Таким чином, документи, які надані приватним виконавцем, не підтверджують, як факт належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, так і факт свідомого ухилення боржника від виконання зобов`язань. Сама по собі наявність зобов`язання по виконанню рішення суду, яке набрало законної сили, без встановлення причин їх не виконання, ще не свідчить про тривале та свідоме ухилення боржника від виконання зобов`язання.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 .

Керуючисьст. 439 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «21» жовтня 2020 року.