Справа № 459/2964/17 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/811/1249/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 з участю третьої особи без самостійних вимог Територіального сервісного центру 4646 регіонального сервісного центру МВС у Львівській області про визнання автомобіля спільним майном подружжя та стягнення Ѕ частини вартості автомобіля,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила визнати автомобіль Volkswagen Т5, легковий пасажирський, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1 спільним майном подружжя та стягнути із відповідача Ѕ вартості даного автомобіля, що становить 99 142, 5 грн. В обґрунтування позову вказала, що даний транспортний засіб було придбано під час шлюбу за спільні кошти та зазначений транспортний засіб було відчужено без її згоди, проте за весь час спільного проживання та станом на сьогодні транспортний засіб перебуває у користуванні відповідача. Погоджується на одержання компенсації вартості своєї частки у спірному автомобілі.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21 лютого 2019 року позов задоволено.

Визнано автомобіль марки Volkswagen Т5, легковий пасажирський, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1 спільним майном подружжя.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 99 142 грн 50 коп. грошової компенсації половини вартості автомобіля марки Volkswagen Т5, легковий пасажирський, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 у користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в сумі 640 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України недоплачений судовий збір при подачі позову в сумі 351,43 грн.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що необгрунтованою є мотивація суду про те, що відчужуючи спірний автомобіль відповідач діяв , з метою уникнення поділу майна подружжя, без згоди позивачки і не в інтересах сім`ї, а також не на її потреби. Зазначає, що відчуження автомобіля було проведено із згоди позивачки, а виручені кошти були використані безпосередньо в інтересах сім`ї та підтвердженням тому є факт подальшого до 2016 року спільного сімейного життя з позивачкою, нормальних подружніх взаємин, ведення спільного господарства. Вказує, були підстави для відмови в позові у зв`язку зі спливом строку звернення до суду. Посилається на те, що спірний автомобіль було придбано на особисті кошти відповідача, тому такий являється особистою власністю останнього. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу суду не надано.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не повністю відповідає.

Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.06.1999, який розірвано рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23.05.2016.

За час шлюбу 08.10.2001 сторони придбали автомобіль Volkswagen Т5, легковий пасажирський, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який був зареєстрований за відповідачем. Даний автомобіль було придбано для потреб сім`ї та за спільні грошові кошти.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, який був чинним до 01.01.2004, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Суд установлено, що автомобіль марки Volkswagen Т5, легковий пасажирський, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , за відсутності письмової згоди позивачки був знятий з обліку для реалізації через комісійний магазин 01.09.2009 та 17.09.2009 перереєстрований на брата відповідача ОСОБА_4 .

Згідно із ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль марки Volkswagen Т5, легковий пасажирський, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , був відчужений відповідачем без згоди позивачки і не в інтересах сім`ї, з метою уникнення поділу майна подружжя, тому вартість зазначеного автомобіля слід врахувати при поділі майна подружжя, та враховуючи, що автомобіль відчужений, з відповідача на користь позивача стягнув 1/2 частини його вартості.

При цьому суд першої інстанції вказав на те, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки шлюб між сторонами було розірвано рішенням суду від 23.05.2016, тому строк позовної давності розпочався з цього часу. Позивачка звернувшись з позовом до суду 07.11.2017, строк позовної давності не пропустила.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна.

З матеріалів справи убачається, що відповідач заявив про застосування строку позовної давності, мотивуючи, що позивачка знала про продаж автомобіля у 2009 році, а з позовом до суду вона звернулась лише 07.11.2017, пропустивши строк позовної давності.

Відповідно до ст.ст. 256, 257, 259 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч.2 ст. 72 СК України до вимог про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Отже, вирішуючи питання перебігу позовної давності за вимогами про поділ спільного майна подружжя, суди мають врахувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя.

Проте суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що перебіг строку позовної давності почався з часу розірвання між сторонами шлюбу, не врахував при цьому положення закону щодо початку перебігу строку позовної давності, згідно з яким його перебіг починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права, а не з часу розірвання шлюбу.

Як убачається з матеріалів цивільної справи № 2-955/10, позивачка у січні 2010 року зверталася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна. Із змісту позовної заяви вбачається, що їй було відомо про відчуження відповідачем спірного автомобіля на користь свого брата. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 11.05.2010 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду за її заявою.

Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності (ч.1 ст.265 ЦК України).

Отже, про порушення свого цивільного права позивачка знала у 2010 році. Із зазначеним позовом до суду ОСОБА_1 звернулася тільки у листопаді 2017 року - зі спливом 7 років, тобто позивачка пропустила строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи наведене,суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, що призвело до ухвалення незаконного рішення, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21 лютого 2019 рокускасувати.

Ухвалити нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1 з участю третьої особи без самостійних вимог Територіального сервісного центру 4646 регіонального сервісного центру МВС у Львівській області про визнання автомобіля спільним майном подружжя та стягнення Ѕ частини вартості автомобіля відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:11.02.2020

Головуючий

Судді