справа № 198/608/20
провадження № 2/0198/289/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі судді Гайдар І.О., за участю секретаря судових засідань Ткаченко Т.О., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду смт Юр`ївка Юр`ївського району Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову позивачі зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та земельних ділянок під цим будинком.

У встановленому законом порядку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину шляхом подання відповідних заяв до приватного нотаріуса Юр`ївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Григор`євої О.Л. Окрім того, чоловік померлої ОСОБА_5 та її син ОСОБА_3 як спадкоємці першої черги за законом відмовились від своєї частки у спадщині на користь ОСОБА_1 .

Отже, спадкоємцями за законом щодо майна померлої ОСОБА_4 є ОСОБА_1 у розмірі ѕ частки та ОСОБА_2 у розмірі ј частки.

07.11.2016 ОСОБА_1 та 13.12.2017 ОСОБА_2 звернулись до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом. Однак, нотаріус видав їм свідоцтва про право на спадщину за законом лише щодо земельних ділянок, при цьому у видачі свідоцтв про право на спадщину на житловий будинок відмовила, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

На підставі викладеного, позивачі змушені звернутись до суду та просять визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на ѕ частки та за ОСОБА_2 право приватної власності на ј частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

16.12.2020 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання, в порядку підготовки справи до судового розгляду витребувано копію спадкової справи.

Позивачки в підготовче судове засідання 29.12.2020 не з`явились, проте кожна окремо надали суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності, при цьому позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, в якій визнав позовні вимоги та просив слухати справу за його відсутності.

Суд, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, вважає вимоги позивачок обґрунтованими, а позов таким, що належить задовольнити.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Юр`ївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 11.12.2015 (том 2 а.с. 12).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку й ведення особистого підсобного господарства, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , та іншого майна.

Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.ст. 1217, 1258, 1261 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як виходить зі свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , виданих Виконкомом Юр`ївської селищної ради депутатів трудящих Павлоградського району Дніпропетровської області 16.11.1966, а також свідоцтв про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 11.06.1988 та серії НОМЕР_5 від 12.08.1989, виданих Юр`ївською селищною радою Павлоградського району Дніпропетровської області, відповідачки ОСОБА_2 на та ОСОБА_1 є доньками померлої ОСОБА_4 (том 1, а.с. 10-11).

Отже, позивачки є спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 .

За положеннями ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Спадщину після смерті ОСОБА_4 позивачки прийняли шляхом подання заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Юр`ївського районного нотаріального округу Григор`євої О.Л., на підставі чого 16.12.2015 заведено спадкову справу № 50/2015.

З матеріалів спадкової справи встановлено, що за життя спадкодавець склала заповіт лише щодо належної їй земельної ділянки площею 6,215 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Окрім того, інші спадкоємці першої черги за законом, а саме син померлої, відповідач у справі ОСОБА_6 та чоловік ОСОБА_5 від своєї частки у спадщині відмовились на користь ОСОБА_1 , у зв`язку з чим частка останньої у спадковому майні склала ѕ, а частка ОСОБА_2 ј (том 2, а.с. 7-11).

Також згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , виданим Виконкомом Юр`ївської селищної ради Юр`ївського району Дніпропетровської області 23.09.2020, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 1, а.с. 28).

Відомості про інших спадкоємців в матеріалах спадкової справи відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 1296, ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до вимог закону ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до приватного нотаріуса із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно.

Однак, приватний нотаріус Григор`єва О.Л. видала їм свідоцтва про право на спадщину за законом лише щодо земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку й ведення особистого підсобного господарства, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 12-15) .

Водночас, постановами від 07.11.2016 та 13.12.2017 нотаріус відмовила у видачі свідоцтв про право на спадщину на житловий будинок, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно (том 2 а.с. 16, 17).

Так, на підставі рішення виконавчого комітету Юр`ївської сільської ради депутатів трудящих Павлоградського району Дніпропетровської області від 11.06.1976 року № 51 Виконкомом Павлоградської районної Ради депутатів трудящих 21.06.1976 року на ім`я ОСОБА_4 видане свідоцтво про забудову садиби в населених пунктах Української РСР № 161 (том 1, а.с. 23,24).

Також рішенням Юр`ївської селищної ради Юр`ївського району Дніпропетровської області від 28.02.1994 № 34/235 ОСОБА_4 передано у приватну власність земельні ділянки під вказаним житловим будинком для ведення особистого підсобного господарства площею 0,0461 га та для обслуговування житлового будинку площею 0,15 га (том 1, а.с. 25).

Разом з тим, ОСОБА_4 за життя не отримала правовстановлюючий документ на нерухоме майно та не здійснила державної реєстрації права власності на житловий будинок.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5).

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Отже, зазначені постанови державного нотаріуса є такими, що відповідають вимогам нормативних актів.

Одночасно суд відмічає, що відсутність державної реєстрації права власності на житловий будинок за спадкодавцем ОСОБА_4 стала тією обставиною, що унеможливила оформлення позивачами права на спадщину в нотаріальному порядку.

В свою чергу, встановлення моменту набуття особою права власності визначає законодавство, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин.

Оскільки спірний будинок збудований у 1976 року, застосуванню підлягає законодавство, яке визначало умови та правові наслідки будівництва житлових будинків на момент його завершення, зокрема положення ЦК УРСР 1963 року, Закон України «Про власність", Указ Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (далі Указ від 26 серпня 1948 року) і прийняту відповідно до цього Указу постанову Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків".

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про власність» право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Згідно положень ст.ст. 100, 101 ЦК УРСР 1963 року громадяни могли мати у власності житловий будинок, причому глава 10 "Особиста власність" цього ж Кодексу не пов`язувала виникнення такого права з його обов`язковою державною реєстрацією.

Відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів.

За статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин мав право купити або збудувати для себе на праві власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держмісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за вказаними нормативними актами підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним будинку з додержанням відповідних вимог незалежно від подальшого отримання свідоцтва про право власності та проведення державної реєстрації права власності.

Також в матеріалах справи відсутній акт прийняття будинку в експлуатацію, однак порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше на законодавчому рівні було визначено постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення". Тобто, до 05.08.1992 року взагалі не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності.

Як виходить із записів погосподарської книги ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 1976 року (том 1, а.с. 20,21).

Рішенням Юр`ївської селищної ради Юр`ївського району Дніпропетровської області від 07.12.2015 № 12-2/VII вулицю Леніна в смт Юр`ївка перейменовано на вулицю Центральна (а.с. том 1, 26).

Згідно з довідкою № 1507, виданою Виконкомом Юр`ївської селищної ради Юр`ївського району Дніпропетровської області 11.12.2020, за матеріалами погосподарського обліку власником домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , значиться ОСОБА_4 (том 1, а.с. 22).

На час звернення до суду право власності на домоволодіння за спадкодавцем, позивачами або будь-якою іншою особою не зареєстроване (том 1 а.с. 37).

Таким чином, спадкодавець за життя на підставі відповідного дозволу та свідоцтва на забудову садиби на відведеній для цих цілей земельній ділянці збудувала житловий будинок, а згодом отримала у приватну власність земельні ділянки під будинком, однак не отримала правовстановлюючий документ та не зареєструвала право власності на житловий будинок.

В зв`язку з тим, що законодавством, діючим на час закінчення будівництва домоволодіння, виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалось з отриманням будь-якого документа, що підтверджує право власності, та реєстрацією цього речового права, спадкодавець за життя з об`єктивних причин не мала правовстановлюючих документів на нерухоме майно та не здійснила державної реєстрації права власності.

За нормами, закріпленими в ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки позивачі є спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 , інші спадкоємці, які могли б претендували на спадкове майно згідно даних Спадкової справи № 50/2015 не заявили про свої права на спадщину, відсутність державної реєстрації права власності на житловий будинок за спадкодавцем позбавляє спадкоємців можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає можливим визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на ѕ частки та за ОСОБА_2 право приватної власності на ј частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст. 12, 13, 43, 76-81, 89, 95, 141, 209, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право приватної власності на ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Дніпропетровська обл., Юр`ївський район (згідно з постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 № 807-ІХ - АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право приватної власності на ј частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Дніпропетровська обл., Юр`ївський район (згідно з постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 № 807-ІХ - АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відомості про учасників справи:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 );

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 );

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_9 ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду в порядку, передбаченому ЦПК України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано 29 грудня 2020 року.

Суддя І. О. Гайдар