головуючий у суді І інстанції Трусова Т.О.
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мостової Г.І.

суддів: Мельник Я.С., Слюсар Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 30 липня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в :

На новому розгляді у провадженні Дарницького районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди (стягнення витрат на усунення недоліків майна), зобов`язання не чинити перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями, визнання права постійного безоплатного користування нежитловими приміщеннями.

Ухвалою від 19 лютого 2014 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідачів, а саме: 40/100 частин будинку АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_5 , та 12/100 частин цього будинку, що належать ОСОБА_1

17 липня 2020 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, яке мотивував появою нових обставин, які не враховувались при прийнятті рішення про їх вжиття, а саме.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року у справі № 753/503/17 встановлено, що у спірних правовідносинах з позивачем ОСОБА_2 він діяв не від свого імені, а від імені та в інтересах продавця майна ОСОБА_6 . Зазначена обставина унеможливлює покладення на нього відповідальності за недоліки чужого майна та застосування арешту його майна.

Постановами Київського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року та Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2020 року, ухваленими у цій справі, встановлено, що ОСОБА_1 не може бути залучений до участі в справі в якості правонаступника померлого відповідача ОСОБА_5 з огляду на існування чинної ухвали від 04 вересня 2015 року про відмову позивачів від позовних вимог до ОСОБА_5 та закриття провадження відносно останнього.

На думку відповідача ОСОБА_1 , наведені обставини підтверджують, що збереження арешту його майна, не має під собою належного правового обґрунтування, суперечить вимогам статей 27, 151-155 ЦПК України (в редакції 2004 року) та статей 149-159 чинного ЦПК України, та свідчать про зникнення ризику невиконання ним можливого рішення суду про відшкодування шкоди позивачу ОСОБА_2 , вимоги якого є безпідставними.

Також, 27 липня 2020 року відповідачем ОСОБА_1 подано клопотання про застосування зустрічного забезпечення. Посилаючись на безпідставність вжитих судом заходів забезпечення позову, спричинення цими заходами майнових збитків, що полягає у неможливості продати арештоване майно і отримати від цього прибуток, незадовільний майновий стан позивачів та наявність у них потенційної можливості здійснити відчуження належних їм частин садового будинку, відповідач просить зобов`язати позивачів внести на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 12 000 000 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 30 липня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову та відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про зустрічне забезпечення.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову, обґрунтував свої висновки тим, що жодних фактів, які б свідчили про те, що майновий стан позивачів або їх дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, позивачем не наведено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про зустрічне забезпечення, за результатами оцінки доводів відповідача, виходив зі своїх дискреційних прав та керуючись принципом пропорційності, не знайшов підстав для застосування зустрічного забезпечення з огляду на те, що застосовані заходи забезпечення позову направлені виключно на збереження існуючого статус-кво між сторонами до ухвалення судового рішення та не несуть будь-яких потенційних збитків для відповідача.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 30 липня 2020 року, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову та клопотання про зустрічне забезпечення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувану ухвалу постановлено з чисельними порушеннями норм процесуального права, що призвели до ухвалення помилкового і незаконного судового рішення з огляду на таке.

Судом першої інстанції не правильно застосовано статтю 158 ЦПК України, оскільки в постанові Київського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року та в ухвалі суду першої інстанції 12 жовтня 2018 року і апеляційної інстанції від 27 лютого 2019 року не розглядалась та обставина, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем.

Суд першої інстанції порушив вимоги статті 189 та пункт 4 частини 2 статті 197 ЦПК України, оскільки суд першої інстанції не визначив особу належного відповідача.

Судом першої інстанції порушено вимоги статті 260 ЦПК України, оскільки в оскаржуваній ухвалі не містяться мотиви відхилення доводів та доказів відповідача, які обґрунтовують необхідність скасування арешту.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/21685/17 між суддями Київського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року справу призначено судді-доповідачу Мостової Г.І. у складі колегії: Слюсар Т.А., Мельник Я.С.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що у жовтні 2013 року ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , у якому з урахуванням уточнень просили:

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 865 450 грн 23 коп. витрат на усунення недоліків майна;

зобов`язати ОСОБА_1 не чинити їм перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями, які призначені для забезпечення потреб усіх співвласників (допоміжні приміщення), будинку АДРЕСА_2 ;

визнати за ними право постійного безоплатного користування (сервітут) нежитловими приміщеннями, а саме: 1/13.1 (сходи); 15/14 (сходи); 29/8,5 (сходи); 43/11,1 (сходи); 44/48.3 (підсобне); 45/12.8 (підсобне); 46/4.9 (сауна), 47/16,3 (підсобне); 48/2.8 (ванна); 49/1,7 (вбиральня); 50/74,0 (підсобне); 51/16,1 (котельня); 50/6,0 (сходи); 51/40,9 (підсобне); 52/8.0 (підсобне); 53/35,8 (підсобне).

Позов обґрунтований тим, що 23 грудня 2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу 12/100 частин садового будинку за АДРЕСА_2 та договір купівлі-продажу 12/100 частини земельної ділянки, розташованої за вказаною вище адресою.

30 грудня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (від імені якої діяв ОСОБА_1 ) укладений договір купівлі-продажу 12/100 частини садового будинку АДРЕСА_2 та договір купівлі-продажу 12/100 частини земельної ділянки, розташованої за вказаною вище адресою.

17 березня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу 12/100 частини садового будинку АДРЕСА_2 та договір купівлі-продажу 12/100 частини земельної ділянки, розташованої за вказаною вище адресою.

Зазначений вище будинок є житловим, належить кільком особам, його загальна площа складає 711,5 кв.м, він поділений на 6 ізольованих квартир із приміщеннями для обслуговування будинку у цокольному поверсі, із визначенням та виділенням в натурі часток (квартир) кожного із них: 12/100 ОСОБА_2 (трикімнатна квартира на третьому поверсі); 12/100 ОСОБА_7 (трикімнатна квартири на третьому поверсі); 12/100 ОСОБА_3 (трикімнатна квартира на другому поверсі); 12/100 ОСОБА_1 (трикімнатна квартира на першому поверсі); 12/100 ОСОБА_4 (трикімнатна квартира на другому поверсі); 40/100 ОСОБА_5 (трикімнатна квартира на першому поверсі).

Оскільки вказаний будинок, що було побудовано господарським способом ОСОБА_5 за участі ОСОБА_1 із численними порушеннями державних будівельних норм щодо забезпечення будинку інженерними мережними системами життєзабезпечення, мав приховані конструктивні недоліки, що призвело до численних проблем у його експлуатації, просили відшкодувати витрати на усунення недоліків придбаного ними нерухомого майна.

Зважаючи на те, що у будинку є нежитлові приміщення, які розташовані у цокольному поверсі, призначені для обслуговування потреб усіх співвласників будинку, право постійного користування якими належить позивачам відповідно до умов укладених договорів купівлі-продажу, а ОСОБА_1 і ОСОБА_5 заперечують це право та чинять перешкоди у користуванні вказаним майном, просили зобов`язати усунути ці перешкоди та визнати за ними право постійного безоплатного сервітуту щодо вказаних приміщень, зареєструвати сервітут у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 19 лютого 2014 року у справі № 753/17184/13-ц забезпечено позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідачів, а саме: 40/100 частин будинку АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_5 , та 12/100 частин цього будинку, що належать ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 оскаржували вказану ухвалу про забезпечення позову.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28 квітня 2014 року у справі № 753/17184/13-ц відмовлено у задоволенні апеляційної скарги відповідачів, а ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 19 лютого 2014 року залишено без змін.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

24 червня 2015 року ОСОБА_2 , який діяв від свого імені та за довіреністю від імені ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , подав до суду заяву про заміну відповідача ОСОБА_5 його правонаступником ОСОБА_1 .

Відповідно до журналу судового засідання від 04 вересня 2015 року ОСОБА_2 , який діяв також як представник ОСОБА_7 , відмовився від позовних вимог до ОСОБА_5 . Зазначену заяву також підтримав ОСОБА_3 .

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 04 вересня 2015 року у справі №753/17184/13-ц прийнято відмову ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 від позовних вимог до ОСОБА_5 та закрито провадження в цій частині позову.

Ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 04 вересня 2015 року у справі №753/17184/13-ц сторонами не оскаржувалась.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 16 травня 2016 року у справі № 753/17184/13-ц, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 відмовлено (https://reyestr.court.gov.ua/Review/58279565).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року указані вище судові рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (https://reyestr.court.gov.ua/Review/69294080).

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій, касаційний суд вказав, що ОСОБА_5 , який 23 грудня 2008 року уклав із ОСОБА_7 договір купівлі-продажу 12/100 частин садового будинку, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після його смерті питання щодо залучення до участі у справі правонаступників вказаної особи судом не вирішувалось. Із заяви, поданої до суду касаційної інстанції, вбачається, що ОСОБА_2 24 червня 2015 року на підставі статті 37 ЦПК України 2004 року було заявлено клопотання про залучення до участі у справі правонаступника ОСОБА_5 у зв`язку зі смертю останнього. Проте вказане клопотання місцевим судом не розглянуто, питання про залучення до участі у справі правонаступника ОСОБА_5 взагалі не вирішувалось (https://reyestr.court.gov.ua/Review/83270236).

Цивільна справа за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди (стягнення витрат на усунення недоліків майна), зобов`язання не чинити перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями, визнання права постійного безоплатного користування нежитловими приміщеннями перебуває на новому розгляді у провадженні Дарницького районного суду місті Києва.

У вересні 2018 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він не є належним відповідачем у спірних майнових взаємовідносинах щодо придбання позивачами частин садового будинку і не може відповідати за грошовими вимогами ОСОБА_2 , що було встановлено судами першої та апеляційної інстанції при первісному розгляді справи, обраний позивачами вид забезпечення позову не відповідає заявленим вимогам та не співмірний з ними, застосування арешту є безпідставним та неправомірним і супроводжувалось порушенням закону. Звертав увагу на положення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» щодо необхідності з`ясовувати дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам та встановити факт відсутності в матеріалах справи належних доказів, які обґрунтовують необхідність застосування арешту майна. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 12 жовтня 2018 року в задоволені заяви відмовлено з підстав його необґрунтованості.

Ухвалою Київський апеляційний суд від 27 лютого 2019 року у справі № 753/21685/17 ухвала про відмову у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову залишена без змін, оскільки аргументи відповідача ОСОБА_1 щодо відсутності підстав для збереження арешту його майна як неналежного відповідача визнані апеляційним судом необґрунтованими (https://reyestr.court.gov.ua/Review/80364264).

Відповідно до Постанови Київського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року, залишеною без змін Постановою Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі № 753/21685/17, апеляційний суд зробив висновок про відсутність правових підстав для задоволення клопотання ОСОБА_2 про залучення до участі у справі ОСОБА_1 , як спадкоємця ОСОБА_5 , оскільки ОСОБА_5 не є стороною у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди, зобов`язання не чинити перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями, визнання права постійного безоплатного користування нежитловими приміщеннями (https://reyestr.court.gov.ua/Review/88749596).

Постановою Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року у справі № 753/503/17 залишено без змін рішення Дарницького районного суду місто Києва від 28 листопада 2019 року про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди.

Вказаними рішеннями встановлено, що між ОСОБА_6 (продавець), від імені якої діяв ОСОБА_1 на підставі довіреності, та ОСОБА_2 (покупець) 17 березня 2012 року укладено договір купівлі-продажу 12/100 частини садового будинку, за умовами якого продавець зобов`язується передати, а покупець зобов`язується прийняти у власність 12/100 частини садового будинку з будівлями та спорудами АДРЕСА_2 та передати за неї грошову суму за попередньою домовленістю.

Підсумовуючи викладене, встановивши, що до відповідача ОСОБА_1 пред`явлені позовні вимоги про стягнення витрат на усунення недоліків майна, про зобов`язання не чинити перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями, які призначені для забезпечення потреб усіх співвласників (допоміжні приміщення), будинку АДРЕСА_2 , а також про визнання за позивачами права постійного безоплатного користування (сервітут) нежитловими приміщеннями, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про відсутність підстав для збереження арешту на його майно у зв`язку з тим, що останній є неналежним відповідачем та про неможливість покладення на нього відповідальності за недоліки чужого майна.

А також, враховуючи, що звертаючись до суду позивачі обґрунтовували позовні вимоги договором купівлі-продажу 12/100 частини садового будинку від 17 березня 2012 року, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Постановою Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року у справі № 753/503/17 не встановлено жодних обставин, які мають значення для вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову.

Колегія апеляційного суду також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обставини, встановлені ухвалами суду, постановленими з процесуальних питань (окрім ухвал, якими закінчується розгляд справи) не є преюдицією.

Відповідно до частини 1 статті 151 ЦПК України (в редакції 2014 року) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 152 цього кодексу позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Суд, допускаючи забезпечення позову, може вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою, достатньою для того, щоб запобігти зловживанню забезпеченням позову, яка вноситься на депозитний рахунок суду. Розмір застави визначається судом з урахуванням обставин справи, але не повинен бути більшим за розмір ціни позову (частини 4 статті 153 ЦПК України в редакції 2014 року).

Отже, на момент постановлення ухвали про забезпечення позову цивільний процесуальний закон не передбачав застосування зустрічного забезпечення.

Відповідно до частини 1 статті 154 чинного ЦПК України надає суду право вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), та визначає підстави, за яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення.

Враховуючи положення частини 3 статті 154 ЦПК України, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обставин, які зумовлюють обов`язкове застосування зустрічного забезпечення.

А також, звертає увагу на те, що питання зустрічного забезпечення вирішується судом при розгляді питання про вжиття заходів забезпечення позову, а не при розгляді питання про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 30 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Я.С. Мельник

Т.А. Слюсар