Справа № 369/6263/16-ц
Провадження №2/369/777/20
УХВАЛА

04.02.2020 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Медведського М.Д.,

з участю секретаря Головатюк В.В.,

представника позивача Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області Вакуленко М.Г.,

представника відповідача ОСОБА_1 .С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі державного підприємства «Київське лісове господарство» до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмету спору Київська обласна державна адміністрація про розірвання договору, зобов`язання повернути лісову ділянку у придатному стані та демонтувати паркан,-

встановив:

В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває справа за позовом керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі державного підприємства «Київське лісове господарство» до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмету спору Київська обласна державна адміністрація про розірвання договору, зобов`язання повернути лісову ділянку у придатному стані та демонтувати паркан.

Позовні вимоги мотивовані тим, що прокуратурою вивчено матеріали щодо додержання вимог природоохоронного законодавства при розпорядженні та використанні лісових ділянок на території Києво-Святошинського району Київської області і встановлено, що розпорядженням Київської обласної державної адміністрації за № 310 від 25 липня 2012 року виділено ОСОБА_2 лісову ділянку площею 30,0 га у довгострокове тимчасове користування терміном на 49 років для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей, що знаходиться у постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство» (квартал 32 Приміського лісництва) та розташована на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. На підставі вказаного розпорядження між ОСОБА_2 і ДП «Київське лісове господарство» укладено Договір довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою № 1979 від 01 серпня 2012 року, який зареєстровано в Київському обласному та по м. Києву управлінні лісового та мисливського господарства, про що в книзі реєстрації договорів на право тимчасового довгострокового користування лісами вчинено запис 01 серпня 2012 року № 25.

Згідно п. п. 1.1. та 1.2. Договору ОСОБА_2 надано у довгострокове тимчасове користування лісову ділянку для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей у виділах № № 3-10, 13-21 кварталу 32 Приміського лісництва ДП «Київське лісове господарство», яка знаходиться в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області без вилучення її у постійного землекористувача (ДП «Київське лісове господарство») та без зміни цільового призначення.

Відповідно до умов Договору (п.п. 4.3.3., 4.4.1) ОСОБА_2 зобов`язаний дотримуватись норм лісового, екологічного, земельного законодавства України, протипожежних, санітарних правил, а також правил техніки безпеки та охорони праці і має право використовувати вказану лісову ділянку відповідно до умов Договору та діючого законодавства України.

Однак, в порушення умов Договору та вимог законодавства тимчасовий лісокористувач огородив вищевказану лісову ділянку парканом, складеним із бетонних конструкцій.

Факт будівництва ОСОБА_2 на лісовій ділянці, наданій йому у довгострокове тимчасове користування у виділах № № 3-10, 13-21 кварталу 32 Приміського лісництва в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району, капітального паркану з бетонних конструкцій підтверджується актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 16 квітня 2014 року та судовими рішеннями у справі № 369/3939/14-ц.

З огляду на викладене, фізична особа, у даному випадку ОСОБА_2 , який не набув в установленому порядку статусу суб`єкта підприємницької діяльності, у зв`язку з чим не може здійснювати господарську діяльність, а отже, в силу вимог чинного законодавства України не має права зводити тимчасові будівлі та споруди на спірній лісовій ділянці.

Таким чином, зведення відповідачем бетонного паркану висотою 3,3 м., який встановлено на фундаменті залізобетонного блоку типу «стакан», будівництво якого здійснено на глибину 70 см, суперечить самій правовій природі та меті використання спірної лісової ділянки.

Отже, враховуючи відсутність обмежень у загальному користуванні громадян, у тому числі на лісовій ділянці, виділеній у довгострокове тимчасове користування, ОСОБА_2 внаслідок спорудження паркану порушено санкціоновану державою і встановлену законом можливість громадян на вільний доступ до спірної лісової ділянки для реалізації права загального природокористування, що у свою чергу, є порушенням ч. 2 ст. 20 Лісового кодексу України.

Прокурор звернувся із вищевказаною позовною заявою в інтересах держави, оскільки відповідачем проігноровано встановлений чинним законодавством порядок використання лісової ділянки, яка є національним природним багатством та власністю Українського народу.

З огляду на зазначені порушення постійним лісокористувачем не вжито заходи для їх усунення, тому прокурор правомірно реалізує представницькі повноваження шляхом звернення до суду з даним позовом.

Враховуючи викладене, Керівник Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області з посиланням на вимоги ст. 121 Конституції України, ст. ст. 18, 20, 74 Лісового кодексу України, ст. ст. 526, 598, 611, 651, 653 ЦК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» просив розірвати Договір про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою від 01 серпня 2012 року № 197, укладений між ОСОБА_2 і ДП «Київське лісове господарство», зобов`язати ОСОБА_2 повернути ДП «Київське лісове господарство» лісову ділянку площею 30,0 га, яка розташована у виділах № № 3-10, 13-21 кварталу 32 Приміського лісництва та знаходиться в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області у придатному для використання стані, демонтувати установлений ним паркан, та стягнути понесені витрати по сплаті судового збору.

В судовому засіданні 04.02.2020 представник відповідача Пазюк ОСОБА_3 .С. звернувся до суду із заявою про закриття провадження у справі на підставі п. та 3 ст. 255 ЦПК України, оскільки по даній справі існує рішення, яке набрало законної сили.

Заява мотивована тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.08.2014 . справі № 369/3939/14-ц позов заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового господарства та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до ОСОБА_2 було розірвання договору про дострокове тимчасове користування лісовою ділянкою від 01.08. 2012 №197, укладеного між ОСОБА_2 та ДП «Київське лісовегосподарство» та повернення ДП «Київське лісове господарство» лісової ділянки, площею 30, 00 га, яка розташована у виділах №№ 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, - кварталу № 32 Приміського лісництва в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району, з підстав встановлення Відповідачем капітального бетонного паркану на спірній лісовій ділянці - було задоволено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 18.09.2014 по справі № 22ц-780/5355/2014 апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.08.2014 скасовано та ухвалено по справі нове рішення, яким в задоволенні позову заступнику прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства -Київське лісове господарства» - відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.07.2015 по справі № 369/3939/14-ц касаційну скаргу заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства відхилено, рішення апеляційного суду Київської області від 18.08.2014 залишено без змін.

Таким чином, представник Позивача в особі заступника прокурора Київської області вже зверталися до суду з аналогічними позовним вимогами до Відповідача та станом на дату подання цієї позовної заяви (11.07.2016) було вже рішення Апеляційного суду Київської області від 18.09.2014 по справі № 22ц-780/5355/2014, що набрало законної сили та яке ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Позивачем у вказаній позовній заяві було доповнено ту ж саму підставу позову - начебто незаконне встановлення паркану, лише новими формулюваннями, що не досліджувалася судами в рамках судової справи № 369/3939/14-ц. А саме, з нових обґрунтувань заява містить лише посилання на п.6.4. «Правил використання корисних властивостей лісів», затверджених наказом Міністерства аграрної політки та продовольства України від 14.08.2012 № 502 в контексті відсутності у Відповідача статусу суб`єкта підприємницької діяльності. У зв`язку з чим на думку Прокурора, ОСОБА_2 не може здійснювати господарську діяльність, а отже в силу вимог чинного законодавства останній не мав права зводити тимчасові будівлі і споруди на спірній лісовій ділянці.

Таким чином, Позивач вже звертався до суду з аналогічним позовними вимогами з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

В підготовчому судовому засіданні 04.02.2020 року представник позивача просив суд відмовити у задоволенні заяви, оскільки предмети позовів дійсно є тотожними, однак грунтуються на різних підставах.

Представник відповідача заяву підтримав та просив суд про її задоволення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників судового процесу, проаналізувавши доводи представника відповідача, викладені у заяві щодо існування підстав для закриття провадження у справі, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 12, ч.1 ст. 20 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у тому числі, реалізовує своє право на захист.

За ч.1 статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до правил п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тобто, законодавчо встановлена імперативна неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення

Судом встановлено, що сторонами по справі не заперечується та обставина, що суб`єктний склад та предмет позову судових справ № 369/6263/16-ц та № 369/3939/14-ц є тотожними, що відповідає дійсності та підтвердується матеріалами справи.

В той же час, предстаник позивача стверджував в судовому засіданні, що підстави позовних заяв у судових справах № 369/6263/16-ц та № 369/3939/14-ц є відмінними, у зв`язку з чим застосування п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України неможливо.

Суд зазначає, що Верховним Судом у справі № 640/7778/18 в Постанові від 22.05.2019 року викладено правову позицію стосовно застосування п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, згідноя кої відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Судом встановлено, що підставою позову для розірвання спірного договору у даній справ № 369/6263/16-ц є факт будівництва відповідачем капітального паркану з бетонних конструкцій, що на думку позивача є порушення номр Лісового кодексу України, Правил користування корисних властивостей лісів, у звя`зку із чим на підставі ст. 651 ЦК України позивач просить розірвати спірний договір № 197 від 01.08.2012 року.

В той же час, з тектсу позовної заяви Прокуратури Київської області № 05/3-1246вих14 від 15.04.2014, яка була предметом розгляду у справі № 369/3939/14-ц, вбачається що позов обгрунтований фактом будівництва відповідачем капітального паркану з бетонних конструкцій, що на думку позивача є порушення номр Лісового кодексу України, Правил користування корисних властивостей лісів, у звя`зку із чим на підставі ст. 598, 651, 653 ЦК України позивач просить розірвати спірний договір № 197 від 01.08.2012 року.

Таким чином, на думку суду, зміст підстав позовів у справах № 369/6263/16-ц та № 369/3939/14-ц містить посилання на один й той же факт будівництва капітального паркану в 2014 році та тотожнє нормативне правове обгрунтування позовних вимог. Окремі відмінності текстів позовних заяв не дозволяють стверджувати про відмінність підстав позовів.

Аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про те, що існує рішення суду, яким вже було вирішено аналогічний спір з тих же підстав й між тими самими сторонами та рішення суду набрало законної сили 29.07.2015 року.

За таких обставин, провадження по даній справі підлягає закриттю, оскільки вже існує рішення між тими самими сторонами про той самий предмет спору, яке набрало законної сили.

На підставі викладеного та керуючись п.3 ч.1 ст.255, ч.2 ст.256, 352-354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в цивільній справі за позовом керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі державного підприємства «Київське лісове господарство» до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмету спору Київська обласна державна адміністрація про розірвання договору, зобов`язання повернути лісову ділянку у придатному стані та демонтувати паркан - закрити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через суд, який постановив ухвалу, протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повний текст ухвали суду виготовлено 05.02. 2020 року.

Суддя М.Д. Медведський