ПОСТАНОВА

Іменем України

07 грудня 2020 року м. Кропивницький

справа № 404/7770/19

провадження № 22-ц/4809/1408/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий Письменний О.А. (суддя - доповідач),

судді Дьомич Л.М., Дуковського О.Л.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 липня 2020 року (суддя Варакіна Н.Б.).

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Кіровського районного суду м. Кіровограда із позовною заявою про стягнення із ОСОБА_1 на його користь заборгованості за кредитним договором б/н від 07.02.2006 року у розмірі 122886,57 грн.

В обґрунтування вимог вказує, що 07.02.2006 року з відповідачем укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого отримано кредит у розмірі 4250 грн., у вигляді встановлено кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ними Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві.

Посилаючись на неналежне виконання зобов`язання у зв`язку з чим станом на 31.08.2019 року у позичальника виникла заборгованість у розмірі 122886 грн., яка складається з 3449,18 грн. заборгованості за кредитом, 119437,39 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом з 19.01.2006 по 31.10.2018, просить задовольнити його позовні вимоги.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 липня 2020 року позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 3449,18 грн. заборгованості, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що стягненню підлягають кредитні кошти, які були фактично отримані позичальником і добровільно не повернуті.

В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, у заяві відсутні відомості щодо домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, якою просить скасувати вказане рішення в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у цій частині, в іншій частині- залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що між Банком та відповідачем було погоджено базову відсоткову ставку у розмірі 3 %, що зазначено у заяві від 07.02.2006 року, тому висновок суду про відсутність погодження умов кредитування є безпідставним.

Крім того, вказує, що користування кредитними коштами підтверджується випискою по рахунку про рух коштів та довідкою про видані картки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за наступного.

07.02.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання заяви, на підставі чого отримано кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_1 ( із кредитним лімітом у розмірі 1500 грн. (а.с.11).

Відповідно до нової редакції статуту позивача, затвердженого постановою КМУ від 05 червня 2019 року № 594 (в редакції постанови КМУ від 14 серпня 2019 року № 712), було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»; АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк», яке, в свою чергу, є правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно довідки № б/н, ОСОБА_2 було надано наступні кредитні картки:19.01.2006 № НОМЕР_1 , термін дії якої 01/13, 18.01.2013-№ НОМЕР_2 , термін дії якої 12/15(а.с.58).

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 , по картковому рахунку № НОМЕР_1 , кредитний ліміт змінювався із 1500 грн. до 4500 грн. Станом на 11.03.2014 року кредитний ліміт становив 3450 грн. (а.с. 57).

До позовної заяви Банком додано Умови та правила надання банківських послуг та розрахунок заборгованості за договором № б/н від 07.02.2006 року станом на 31.08.2019 року, відповідно до якого заборгованість за кредитним договором складає 3449, 18 грн., заборгованість за процентами за період із 19.01.2006 по 31.10.2018 -119437,39 грн. (а.с.6-10).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив умови кредитного договору, належним чином не виконав своє зобов`язання щодо своєчасного та повернення у повному обсязі отриманих кредитних коштів в сумі 3449,18 грн.

У задоволенні вимог щодо стягнення процентів відмовлено з підстав відсутності погодження умов кредитування, що не відповідає дійсності, оскільки в тексті анкети-заяви розмір відсотків зазначений.

З огляду на вказане, висновки суду першої інстанції в частині відмови у стягненні відсотків не ґрунтуються на дійсних обставинах справи.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі статей 12, 13, 76, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на вищевикладене та дослідивши докази у справі й надавши їм належну правову оцінку, врахувавши всі обставини справи, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності погодження умов кредитування, оскільки у підписаній відповідачем заяві від 07.02.2006 року зазначена базова відсоткова ставка по кредитному ліміту у розмірі 3% в місяць із розрахунка 360 днів в році (а.с. 11).

Разом з тим, підстави для стягнення відсотків по кредитному договору відсутні тому, що наданий для підтвердження позовних вимог Банку розрахунок заборгованості не відповідає зазначеній в анкеті-заяві відсотковій ставці по кредитному ліміту у розмірі 3% в місяць із розрахунку 360 днів в році.

Крім того, вказаний розрахунок заборгованості складений станом на 31.08.2019 року, проте термін дії отриманої позичальником кредитної картки № НОМЕР_1 до 01/13. Даних про перевипуск кредитної карти матеріали справи не містять. Тому відсотки по кредитному договору нараховані поза межами строку її дії і по різним відсотковим ставкам, попри погоджений базовий 3% розмір.

Надана Банком виписка за договором б/н містить графи про списання відсотків за використання кредитного ліміту (відсоткова ставка від 2,5 % до 3,6 % у місяць) та списання відсотків за прострочений кредит, що суперечить умовам укладеного кредитного договору б/н від 07.02.2006 року, де зазначено розмір базової відсоткової ставки 3 % у місяць.

Доведення позивачем укладення кредитного договору, в тому числі шляхом видачі картки із відповідним встановленим кредитним лімітом, умов кредитування та наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог щодо стягнення процентів, які б обґрунтовували наявність заборгованості такого виду у розмірі 119437,39 грн., а тому відсутні підстави для їЇ стягнення.

Отже, переглянувши справу в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що в задоволенні позову щодо стягнення відсотків належить відмовити, але з інших підстав, а саме: з підстав того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують наявність заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 119437, 39 грн.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.

Таке порушення вимог процесуального закону призводить до скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову, ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 липня 2020 року скасувати в частині відмовити стягнення відсотків за користування кредитом.

Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24.12.2020 року.

Головуючий суддя О.А. Письменний

Судді О.Л. Дуковський

Л.М. Дьомич