Справа № 502/1795/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого - судді Масленикова О.А.

за участю:

секретаря судового засідання - Савченко А.І.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду

цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Кілійської міської ради

про

встановлення факту проживання однією сім`єю та

визнання особи наймачем жилого приміщення

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася до Кілійського районного суду з позовною заявою в якій просила встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 починаючи з 2011 р. до дня смерті останньої та визнати її наймачем жилого приміщення. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . За життя померла, була наймачем квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ордеру № 7, виданого на підставі виконкому Кілійської міської ради № 27 від 13.02.1986 р. її чоловікові - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . З померлою заявник мала приязні стосунки, та з огляду на те, що ОСОБА_4 була одинокою, хворою людиною похилого віку, з 2011 року, коли здоров`я її вкрай погіршилось, заявник почала піклуватися про неї, готувала їй їжу, прибирала у квартирі, купувала ліки, сплачувала комунальні платежі, що в результаті привело до ведення спільного господарства і проживання однією сім`єю. Після смерті заявник провела її поховання. Вищезазначені обставини підтверджуються довідкою КП «Жилсервіс» від 20.02.2017 р., довідкою виконкому Кілійськоі міської ради від 06.02.2017 р. Маючи на меті оформити свої спадкові права, заявник звернулась до приватного нотаріуса Юрченка М.Є. та у відповідь на її звернення, нотаріусом було надано інформаційний лист від 22.08.2019 р., яким їй було роз`яснено, що між нею та померлою ОСОБА_4 не підтверджено факт родинних, або інших відносин та рекомендовано звернутись до суду. Таким чином, для отримання права на найм житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , необхідно встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Позовна ж вимога до Кілійської міської ради, про визнання заявника наймачем житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 обумовлена тим, що з офіційної інформації, опублікованої на сайті Кілійської міської ради, заявнику стало відомо, що виконкомом планується передати спірне житлове приміщення у користування іншій особі. Заявник одразу ж звернулась до Кілійської міської ради з клопотанням утриматись від вищезазначених дій. Однак, рішенням виконкому Кілійської міської ради від 30.07.2019 р. було включено спірну квартиру АДРЕСА_2 до числа службових жилих приміщень та рішенням виконкому від 30.07.2019 р. було передано у найм третій особі. Таким чином виникла необхідність у судовому порядку обстоювати своє право на найм спірного житлового приміщення, як спадкоємця за законом четвертої черги, після смерті ОСОБА_4 .

07.11.2019 р. представником відповідача було надано відзив, в якому зазначено, що, ознайомившись із позовом та доданими до нього матеріалами, Кілійська міська рада вважає його повністю безпідставним та не підлягаючим задоволенню за наступних підстав. ОСОБА_4 не була одинокою людиною, як це стверджує позивач, адже вона після смерті свого чоловіка мешкала разом зі своєю донькою - ОСОБА_6 , сторонньої допомоги ОСОБА_4 не потребувала оскільки на обліку в територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Кілійської районної державної адміністрації не знаходилася, та була повністю дієздатною особою. ОСОБА_1 лише після смерті доньки ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , почала іноді приходити до неї додому, однак спільного господарства з нею не вела та не проживала з нею однією сім`єю, як вона хибно стверджує в своєму позові. В даному випадку, намагання позивача ввести суд в оману підтверджується також наступним фактом: розпорядженням Кілійської районної державної адміністрації від 07.04.2016 р. позивач була призначена опікуном ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Процедурою встановлення опіки над неповнолітньою дитиною передбачено наявність житлової площі у опікуна, куди буде влаштовано дитину. Наразі відомо, що на момент призначення опікуном вказаної дитини позивач зазначила своє місце проживання за адресою своєї реєстрації, а саме: АДРЕСА_3 , але аж ніяк не за адресою АДРЕСА_2 , в якій проживала ОСОБА_4 . Таким чином позивач фізично не могла проживати разом з ОСОБА_4 оскільки одночасно була опікуном вищевказаної дитини. Надана позивачем довідка КП «Жилсервіс» від 20.02.2017 р. не може бути належним доказом по справі, оскільки як було встановлено вище саме в цей час позивач здійснювала опіку над дитиною, а також у зв`язку з тим. що КП «Жилсервіс» не може за своєю функцією встановлювати факт проживання будь-яких осіб разом, до того ж, свідки вказані в цій довідці ( ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ) взагалі не проживають в будинку в АДРЕСА_4 , де знаходиться квартира ОСОБА_4 , що викликає сумнів в правомірності отримання позивачем цієї довідки. Судовою практикою встановлено, що обов`язковою умовою для визнання особи членом сім`ї, окрім самого факту спільного проживання, є: - спільний бюджет, наявність спільних витрат, спільне харчування, придбання майна для спільного користування, загальна участь в утриманні житла, його ремонт; - взаємна допомога; - інші обставини, які свідчать про реальність сімейних відносин не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Жодної переліченої вище умови для визнання позивача членом сім`ї ОСОБА_4 в позові не наведено. Позивач на підтвердження «фактів» викладених в позові просить викликати в суд трьох свідків, жоден з яких не проживає в будинку, в якому мешкала ОСОБА_4 , що знову ж таки свідчить про безпідставність та необґрунтованість поданого позову. Враховуючи зазначене, представник позивача просив відмовити в задоволенні позову.

18.11.2019 р. позивачем було надано відповідь на відзив, в якому зазначено, що у своїх запереченнях проти позовних вимог, Кілійська міська рада стверджує, що ОСОБА_4 не була одинокою людиною, оскільки мешкала з донькою ОСОБА_6 до 21.05.2016 року та не потребувала сторонньої допомоги, була повністю дієздатною особою, що на думку відповідача підтверджується тим, що ОСОБА_4 не перебувала на обліку у Територіальному центрі соціального обслуговування Кілійської райдержадміністрації. Однак такі твердження е необґрунтованими, оскільки і ОСОБА_4 і ОСОБА_6 самостійно себе не обслуговували і з квартири не виходили, потребували постійної сторонньої уваги і допомоги, яка надавалась їм позивачем. Надання соціальних послуг Територіальним центром соціального обслуговування громадян провадиться за умови, що особа, яка потребує сторонньої допомоги виявить бажання отримувати такі послуги, а тому твердження Кілійської міської ради, що ОСОБА_4 не потребувала сторонньої допомоги тільки тому, що не обліковувалась у Територіальному центрі соціального обслуговування громадян, ніяк не спростовують обґрунтування її позовних вимог. Щодо неможливості проживання однією сім`єю, у зв`язку з призначенням позивача опікуном ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 , позивач зазначив наступне. Звертаючись з заявою про призначення позивача опікуном вона зазначила місце своєї реєстрації АДРЕСА_5 , однак це ніяк не спростовує тієї обставини, що вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 , вела з нею спільне господарство, утримувала її житло в належному стані, надавала допомогу, готувала їжу, сплачувала комунальні платежі, тощо. Твердження Кілійської міської ради щодо неможливості спільного проживання з ОСОБА_4 та одночасно здійсненням опіки над дитиною в цей період, є суто суб`єктивним та необґрунтованим з правової точки зору. Зняття опіки над дитиною було ініційовано позивачем, зокрема, з огляду на те, що майже увесь її час вона мала приділяти ОСОБА_4 . Щодо довідки КП «Жилсервіс» від 20.02.2017 р., яку Кілійська міська рада вважає неналежним доказом, слід зазначити, що відповідно до п. 3.22 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у редакції чинній на момент видачі цієї довідки (яка діяла до 04.12.2017 року), доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Таким чином, КП «Жилсервіс» така довідка була надано правомірно. На підставі вищевикладеного, позивач просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

22.11.2019 р. представником відповідача було надано заперечення на відповідь на відзив, за яким зазначено, що доказів того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 потребували сторонньої допомоги, позивач не наводить, всі його твердження щодо цього є голослівними та нічим не підкріпленими. Україна є соціально-правовою державою, усі громадяни які потребують сторонньої допомоги подають відповідну заяву до Територіального центру соціального обслуговування громадян та становляться на облік, в результаті чого, їм надають безкоштовну допомогу. ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на облік до вказаного державного органу не ставали, що свідчить про відсутність потреби в сторонній допомозі, а відповідно і про хибність тверджень в позові та його безпідставність. Позивач, звертаючись із заявою про призначення її опікуном зазначила місцем свого проживання саме місце своєї реєстрації, а не місце проживання ОСОБА_4 . Те, що позивач постійно аж до 2018 року мешкала за іншою, ніж ОСОБА_4 , адресою, свідчить також акт житлово-побутових умов від 10.07.2018 року, складений відділом з питань усиновлення, опіки, піклування та розвиту сімейних форм виховання служби у справах дітей Кілійської РДА, згідно якого ОСОБА_1 разом зі своїм підопічним ОСОБА_7 мали постійне місце проживання саме за адресою: АДРЕСА_5 . Твердження позивача про те, що вона позбавила підопічну дитину опіки у зв`язку з тим, що здійснювала догляд за ОСОБА_4 є хибним твердженням та намаганням ввести суд в оману, оскільки ОСОБА_4 померла на початку 2017 р., а позивач звільнилася вона від опіки над дитиною аж через півтора роки у 2018 р. Щодо довідки КП «Жилсервіс» від 20.02.2017 р. виданої ОСОБА_1 , згідно якої вона нібито рос. «проживала и осуществляла уход за ОСОБА_4 по адресу АДРЕСА_2 с 2011 года до дня смерти», то вона не може бути прийнята як належний доказ, оскільки є недійсною, що підтверджується довідкою КП «Житловий сервіс» від 06.11.2019 р. Таким чином, Кілійська міська рада вважає міркування позивача у відповіді на відзив необґрунтованими, а позовні вимоги повністю спростованими та не підлягаючими задоволенню.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 підтримали заявлені позовні вимоги та просили задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_4 не підтверджений, оскільки допитані в ході судового розгляду свідки, були не більше одного разу в квартирі, де мешкала ОСОБА_4 та дають різні пояснення щодо часу, коли позивач стала з нею проживати. Квитанції про сплату комунальних послуг, надані позивачем, містять відомості про сплату відповідних платежів ОСОБА_4 , а не ОСОБА_1 , у зв`язку з чим не можуть бути доказами, що підтверджують внесення саме позивачем відповідних платежів. Зважаючи на зазначене, а також викладене у відзиві та запереченнях обґрунтування, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши надані докази по справі, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Як вбачається з ордеру № 7, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Кілійської міської ради від 13.02.198 р,. ОСОБА_5 та членам його сім`ї: дружині - ОСОБА_4 та доньці ОСОБА_6 було надане в користування жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вказано в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 268, ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 338, ОСОБА_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Як вказано в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 63, ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

З інформаційної листа приватного нотаріуса Юрченко М.Є. № 444/01-16 від 22.08.2019 р. вбачається, що на підставі звернення ОСОБА_1 щодо оформлення спадщини після смерті ОСОБА_4 , за відсутності доказів родинних відносин зі спадкодавцем, це питання вирішується у судовому порядку.

Відповідно довідки Виконавчого комітету Кілійської міської ради № 413 від 06.02.2017 р. ОСОБА_1 , яка мешкає в АДРЕСА_5 проводила поховання ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 за свій рахунок.

Згідно довідки наданої КП «Жилсервіс» від 20.02.2017 р., ОСОБА_1 , дійсно проживала та здійснювала догляд ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 з 2011 р. до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 .

З довідки про зняття з реєстрації місця проживання, ОСОБА_4 знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 в зв`язку зі смертю з 13.01.2017 р.

Відповідно до листа № 2606/14 від 09.08.19 складеного виконавчим комітетом Кілійської міської ради спрямованого до приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу Одеської області Юрченку М.Є., будинок за адресою АДРЕСА_4 є багатоквартирним житловим будинком, який перебуває в переліку об`єктів нерухомого майна комунальної власності Кілійської міської об`єднаної територіальної громади. Померла, ОСОБА_4 , була зареєстрована з 28 лютого 1986 р. за адресою: АДРЕСА_2 . З реєстраційного обліку знята з 13.01.2017 р. у зв`язку зі смертю. Інформація про те, хто був ще зареєстрований за адресою померлої, в реєстрі територіальної громади міста відсутня.

Рішенням виконавчого комітету Кілійської міської ради № 141 від 30.07.2019 р. включено трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 40,6 кв.м., в тому числі житловою площею 27,3 кв.м., яка перебуває у комунальній власності Кілійської міської об`єднаної територіальної громади в особі Кілійської міської ради до числа службових жилих приміщень.

Рішенням виконавчого комітету Кілійської міської ради № 141 від 30.07.2019 р. надано ОСОБА_10 , лікарю-інтерну, службову трикімнатну квартиру, АДРЕСА_2 , загальною площею 40,6 кв.м., в тому числі житловою площею 27,3 кв.м.

30.07.2019 р. ОСОБА_1 направила до Виконкому Кілійської міської ради звернення про утримання від укладення договору найму трикімнатної квартири, АДРЕСА_2 , оскільки нею здійснюються заходи щодо підтвердження статусу спадкоємця ОСОБА_4 за законом четвертої черги.

З акту про встановлення фактів від 23.09.2019 р. наданого депутатом Кілійської міської ради вбачається, що ОСОБА_1 з 2011 р. доглядала та проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 за місцем проживання останньої до дня смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: АДРЕСА_2 та проводила її поховання.

Розпорядженням Кілійської районної державної адміністрації № 187 від 07.04.2016 р. ОСОБА_1 призначено опікуном ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Розпорядженням Кілійської районної державної адміністрації № 358 від 23.07.2018 р. ОСОБА_1 звільнено від виконання обов`язків опікуна ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З запиту виконавчого комітету Кілійської міської ради 3698/12 від 06.11.2019 р. та, відповідно, відповіді на запит КП «Жилсервіс» № 175 від 06.11.2019 р. вбачається, що довідка КП «Жилсервіс» від 20.02.2017 р., яка видана ОСОБА_1 про те, що вона проживала та здійснювала догляд за ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2 з 2011 р. до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 , не відповідає повноваженням Статуту КП «Житловий сервіс» тому не є дійсна.

Згідно листа Територіального центру соціального обслуговування /надання соціальних послуг/ Кілійської районної державної адміністрації № 648 від 26.11.2019 р. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 не зверталася за соціальним доглядом вдома і на обліку не знаходилася.

Відповідно до листа Управління соціального захисту населення Кілійської районної державної адміністрації № 21-03/2839 від 28.11.2019 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 дійсно не отримувала компенсацію фізичній особі, яка надає соціальні послуги та щомісячну компенсаційну виплату непрацюючій особі, що здійснює догляд за особою, яка досягла 80 річного віку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно листа Виконавчого комітету Кілійської міської ради № 69/17 від 13.12.2019 р., за даними журналу реєстрації заяв та прийнятих документів органу приватизації житлового фонду, що перебуває у комунальній власності Кілійської міської ради, заяв та документів від ОСОБА_4 на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_2 , не надходило.

З наданих позивачем та досліджених в судовому засіданні квитанцій, вбачається, що оплата за особовими рахунок за надані в АДРЕСА_2 комунальні послуги з обслуговування житлового приміщення Комунальним підприємством «Жилсервіс», постачання електричної енергії ВАТ «Одесаобленерго», а також комунальним підприємством «Світло» з водопостачання та водовідведення, за період 2011- 2016 років здійснювалась споживачем ОСОБА_4 , а квартплата за березень 2018 р. на суму 300 гривень здійснена абонентом «ОСОБА_17», тобто вже після смерті ОСОБА_4 .

З наданих позивачем рахунків вбачається також факт оплати ним наданих ВАТ «Одесаобленерго» послуг з встановлення електролічильника за адресою: АДРЕСА_2 , у 2019 році, оплату послуг з електропостачання та утримання житлового приміщення.

Допитаний за клопотанням позивача свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що живе поряд з позивачем в АДРЕСА_6 та неприязних стосунків з нею не має. Сім`ю ОСОБА_4 знав, оскільки вони жили навпроти в двоповерховому будинку. З 2011 р. сім`ї проживали разом. Донька ОСОБА_4 померла у 2016 р. та 2017 році померла ОСОБА_4 та похованням останньої займалася позивач. В квартирі ОСОБА_4 він був одного разу у 2015 р. та в 2016 р. Оскільки він проживає поблизу, то він бачив, як ОСОБА_1 постійно заходила до ОСОБА_4 з пакетами з їжею, готувала, прибиралася. У ОСОБА_1 велика сім`я. Донька ОСОБА_1 - ОСОБА_12 , коли перша доглядала ОСОБА_4 була постійно на господарстві. Після смерті ОСОБА_4 , позивач деякий час знаходилася в їх кватирі, до моменту доки не почалися суперечки з міською радою, щодо належності цієї квартири.

Допитаний за клопотанням позивача свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що вона є дочкою позивача. Мати дійсно з 2011 р. допомагала по господарству ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_4 була проти допомоги від соціальних служб та сусідів. ОСОБА_1 постійно знаходилася у ОСОБА_4 , оскільки вони потребували на сторонню допомогу, яку вона їм і надавала. Після смерті ОСОБА_4 їх похованням займалася ОСОБА_1 та ОСОБА_13 . Після 2017 р. ОСОБА_1 проживає з нею, квартиру закрили.

Допитаний за клопотанням позивача свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в АДРЕСА_7 та знаходиться в дружніх відносинах з ОСОБА_1 . Свідок зазначила, що 2011 р. ОСОБА_1 доглядала за ОСОБА_4 , оскільки вони потребували сторонньої допомоги через проблеми зі здоров`ям. Вона бачила, як ОСОБА_1 постійно купувала їжу ОСОБА_4 . Поховання ОСОБА_4 організовувала ОСОБА_1 .

Допитаний за клопотанням позивача свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком позивача. Сім`я ОСОБА_4 переїхала м. Кілія з м. Запоріжжя в 1985 р. Спочатку помер ОСОБА_5 , у 2016 р. померла їх донька ОСОБА_6 . ОСОБА_4 не мали бажання, щоб за ними доглядали сусіди. Оскільки вони з ОСОБА_4 були в дружніх стосунках, то останні хотіли, щоб за ними доглядали саме вони, так як сусіди ОСОБА_4 не любили. ОСОБА_1 жила з ОСОБА_4 та для неї було в квартирі виділено одну кімнату. ОСОБА_1 готувала для них їсти, купувала продукти, прибиралася. Поховання проводилися за їх рахунок. За зиму за комунальні платежі у розмірі 3000 грн. платив він, оскільки ОСОБА_4 не мали грошей та чекали на субсидію. За неповнолітнім ОСОБА_7 , над яким було встановлено опіку доглядала донька ОСОБА_12 сумісно з дружиною.

Допитаний за клопотанням позивача свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що позивач доводиться йому тещею та підтвердив, що дійсно вона доглядала за ОСОБА_4 , купувала їжу та медикаменти. Він брав участь у похованні ОСОБА_4 та всі витрати щодо поховання, брала на себе позивач.

Допитаний за клопотанням представника відповідача свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в АДРЕСА_8 та є сусідкою позивача, неприязних стосунків з нею не має. ОСОБА_1 не проживала з сім`єю ОСОБА_4 , похованням ОСОБА_6 займалася міська рада. Свідок бачила, що позивач заходила до ОСОБА_4 , купувала продукти. Сусіди підписували, що ОСОБА_1 пів останні півроку перед смертю ОСОБА_4 доглядала за нею, однак на прохання позивача підписати документ, що догляд нею здійснювався ще з 2011 р., відмовилася, оскільки це неправда.

При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства:

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Статті 61-70 ЖК УРСР передбачають і встановлюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.

Згідно з частиною 1 статті 106 Житлового кодексу Української РСР, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право в разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому члену сім`ї наймача.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч.2 ст. 65 ЖК УРСР)

Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 11 липня 2012 року № 6-60цс12) у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК УРСР). У разі вселення особи до жилого приміщення за договором піднайму, вона не набуває самостійного права користування цим приміщенням, якщо не буде встановлено, що ця особа вселилася як член сім`ї наймача. При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

У відповідності до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В силу приписів статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При розгляді цивільної справи суд керується положеннями статей 77-79 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись положеннями статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В ході змагального судового розгляду з наданих сторонами та оцінених судом відповідно до ст. 89 ЦПК України доказів судом не встановлено фактів, які б достовірно свідчили про те, що, позивач являлася членом сім`ї наймача відповідної квартири. Зокрема, стороною позивача не надано суду належних і достатніх доказів спільного проживання позивача з ОСОБА_4 починаючи з 2011 р. чи щонайменше п`яти років до дня її смерті, ведення з нею спільного господарства та побуту, безперервної тривалості часу відповідного проживання.

Позивачем також не надані суду докази на підтвердження дотримання ним встановленого порядку вселення в спірну квартиру та наявності згоди наймача на це, а також доказів, які свідчили би про те, що це приміщення було постійним місцем проживання позивача.

Крім того, для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою у відповідних правовідносинах для визнання позивача членом сім`ї спадкодавця, крім власне факту спільного проживання, є доведення належними та допустимими доказами фактів: ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Проте докази на підтвердження цього суду не надані.

Таким чином, суд дійшов висновку, що сторона позивача не довела як факт проживання позивача однією сім`єю разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, так і тривалість такого проживання - щонайменше п`ять років.

При цьому обставини щодо надання допомоги та піклування позивачем про померлу, які судом встановлено під час розгляду справи, не підтверджують факт наявності між ними відносин, притаманних сім`ї.

Суд не бере до уваги, як належні та допустимі докази довідку КП «Житловий сервіс» від 20.07.2017 р. оскільки вона спростована тим же підприємством 06.11.2019 р., а також та квитанції про сплату комунальних послуг за період з 2011 р. по 2014 р., на які посилається позивач, оскільки в цих квитанціях відсутні відомості про те, що сплата була проведена саме позивачем.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували ту обставину, що позивач та наймач квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , постійно проживали разом та вели спільне господарство, позивачем та її представником не надано.

Крім цього, суд встановив, що позивач до відповідача з заявою про визнання наймачем житлового приміщення після смерті ОСОБА_4 не зверталась та, відповідно, будь якого рішення, яке могло би вплинути на її права у спірних правовідносинах, не отримувала.

Отже вказана вимога також є необґрунтованою.

У відповідності до положень ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, зважаючи на пояснення свідків, допитаних в процесі розгляду справи, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання позивача однією сім`єю з ОСОБА_4 починаючи з 2011 р. до дня її смерті та визнання позивача наймачем жилого приміщення, у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України не відшкодовуються.

На підставі ст. 3 СК України, ч. 2 ст. 64, ч. 1 ст. 106 ЖК УРСР, ст.ст. 15, 16, 1264 ЦК України та керуючись ст. ст. 2, 12-13, 81, 89, 141, 258, 264-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Кілійської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання особи наймачем жилого приміщення - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 29.10.2020 р.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников