ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/644/19 Номер провадження 22-ц/814/2183/20Головуючий у 1-й інстанції Афанасьєва Ю. О. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Одринської Т.В. О.О.

суддів Лобова О.А., Триголова В.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 липня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 74900 грн.

Позовні вимоги мотивував тим, що з 26 лютого 2011 року по 25 жовтня 2018 року він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

За час перебування у шлюбі було придбано квартиру, право власності на яку, було зареєстровано за ним. 09 серпня 2016 року зазначену квартиру було продано за письмовою згодою відповідача за 149 800 грн. Після продажу квартири усі кошти, отримані за договором купівлі-продажу. він віддав дружині з метою оформлення депозитного рахунку в банку.

Зазначає, що відповідач самостійно розпоряджалася та користувалася належними їх коштами. Вважає, що кошти, розміщені відповідачем на депозитних рахунках в банківських установах до 26 листопада 2018 року, є об`єктом спільної сумісної власності позивача та відповідача як подружжя та він має право на Ѕ частку від суми 149800 грн., що складає 74900 грн..

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 липня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у сумі 4000 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не було доведено, що грошові кошти після продажу квартири були передані відповідачці, та те, що саме кошти від продажу квартири було розміщено ОСОБА_2 на депозитному рахунку. Доказів того, що грошові кошти від продажу майна були використані не в інтересах сім`ї позивачем до суду надано не було.

З вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що з жовтня 2016 року позивач та відповідач припинили шлюбні відносини, спільне господарство не вели. Зазначає, що довідка видана відділенням № 5 ПУМБ в м.Запоріжжі, підтверджує його доводи про розміщення ОСОБА_2 коштів від продажу квартири на депозитному рахунку в цьому банку. Вказує, що відповідач у той час не працювала, жодних інших доходів не отримувала. Вважає, що кошти, розмішені відповідачем на депозитних рахунках в банківських установах до 26.11.2018, є об`єктом спільної сумісної власності позивача та відповідача, як подружжя, і частка позивача складає 1/2.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 26 лютого 2011 року по 25 жовтня 2018 року перебували в зареєстрованому щлюбі (а.с. 8).

За час перебування сторін у шлюбі, згідно договору купівлі-продажу від 26 березня 2011 року, було придбано квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за позивачем.

Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 09 серпня 2016 року ОСОБА_1 продав вказану квартиру за 149800 грн. 00 коп., які сплачені до підписання договору повністю, згідно з п.2.1 даного договору (а.с. 13-16).

Звертаючись до суду даним позовом, позивач просив стягнути Ѕ частину грошових коштів від продажу зазначеної квартири, як частку у спільній сумісній власності подружжя, зазначивши, що кошти від продажу майна ним було передано дружині для розміщення їх на депозитному рахунку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено належними, допуститими та достатніми доказами, що грошові кошти після продажу квартири ОСОБА_1 передавались відповідачці, що ці грошові кошти ОСОБА_2 розмістила на депозитному рахунку, та що їх вона використала особисто, одноособово, на власний розсуд, без згоди позивача та всупереч інтересам сім`ї.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується повністю, виходячи з наступного.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено у статті 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина третя статті 61 СК України кореспондується з частиною четвертою статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Отже, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Наявні в матеріалах справи виписки, надані АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», про відкриті депозитні рахунки на ім`я ОСОБА_2 , не підтверджують доводів позивача, що кошти внесені відповідачкою на депозитні рахунки 09 березня 2017 року, 03 березня 2017 року, 11 вересня 2017 року, на загальну суму 125000 грн, є коштами, після продажу квартири.

З депозитного рахунку ОСОБА_2 кошти в сумі 98 00 грн. було знято - 29.06.2017 року; 2000 грн. знято з рахунку - 03.09.2017 року; 17000 грн. знято з рахунку - 02.10.2017 року та 3000 грн. знято - 08.11.2017 року (а.с. 63-66).

З вказаної виписки також вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 , було відкриті депозитні рахунки: 01 лютого 2017 року, 21 червня 2017 року, 03 березня 2017 року, 05 вересня 2017 року, на загальну суму вкладу 150229,55 грн. (67-71).

З матеріалів справи вбачається, що зняття ОСОБА_2 коштів з рахунків, відкритих на її ім`я, відбулося в період перебування сторін у шлюбі. Позивач не надав доказів того, що вказані грошові кошти витрачені відповідачем одноособово на власні потреби, та не в інтересах сім`ї.

Окрім того, доказів того, що сімейні відносини сторони припинили в жовтні 2016 році позивачем не надано, а допитані свідки в суді першої інстанції достовірно вказані обставини також не підтвердили.

Апелянт вважає, що кошти, розміщені відповідачем на депозитних рахунках до 26 листопада 2018 року є об`єктом спільної сумісної власності, проте вважає, що сімейні відносини сторони припинили в жовтні 2016 року. Дані доводи апелянта є суперечливими, оскільки об`єктом спільної сумісної власності є майно, набуте подружжям під час шлюбу, та за умови ведення спільного господарства.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, про те, що суд першої інстанції вірно встановив, що вказана квартира, була придбана сторонами та відчужена позивачем, за згодою відповідачки, в період шлюбу, доказів того, шо кошти від продажу майна були передані останній, та використані нею на власні потреби, а не в інтересах сім`ї, позивачем не надано, та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29.10.2020 року.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді О.А. Лобов

В.М. Триголов