Справа № 236/3972/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді - Сердюк Н.В.,

за участю секретаря - Безорчук А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман Донецької області за відсутністю сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

23 листопада 2020 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Позовна заява обґрунтована наступними обставинами. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . За життя ОСОБА_2 був складений заповіт, згідно з яким померла все належне їй майно заповідала позивачці ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на земельну ділянку, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Лиманської міської ради (колишньої Рідкодубівської сільської ради) Донецької області, загальною площею 7,2391 га, до складу якої входять: земельна ділянка площею 3,9630 га, кадастровий номер :10:015:0003, земельна ділянка площею 1,99 га, кадастровий номер :10:012:0001 та земельна ділянка площею 1,2861 га, кадастровий номер :10:0615:0021. Земельні ділянки належали померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 011340 від 26 серпня 2004 року. Позивачка, як єдиний спадкоємець після смерті ОСОБА_2 , у встановленому законом порядку прийняла спадщину, однак при зверненні до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності на земельні ділянки на ім`я померлої ОСОБА_2 . Оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 011340 був втрачений. На теперішній час отримати оригінал (дублікат) зазначеного державного акту не є можливим. Відділом у Лиманському районі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області позивачці була надана належним чином посвідчена копія зазначеного державного акту. Однак, в державному акті ім`я власника земельних ділянок зазначене як " ОСОБА_3 ", оскільки на час отримання державного акту померла мала паспорт України, виданий на ім`я " ОСОБА_3 ". У 2013 році померла змінила ім`я " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_4 ". Позивачка позбавлена можливості в позасудовому порядку оформити свої права на спадкове майно, тому просить суд визнати за нею право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_5 , належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, справу розглянути без її участі, про що суду надала відповідну заяву (а.с. 49).

Представник відповідача об"єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, який був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, просить розглянути справу без його участі, рішення ухвалити на розсуд суду, про що суду надав відповідну заяву (а.с. 60, 61).

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Зелена Долина Лиманського району Донецької області померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наданою позивачкою копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 27 квітня 2019 року Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 320 (а.с. 10).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки загальною площею 7,2391 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Лиманської міської ради (колишньої Рідкодубівської сільської ради) Донецької області, до складу якої входять: земельна ділянка, кадастровий номер :10:015:0003, площею 3,9630 га, земельна ділянка, кадастровий номер :10:012:0001, площею 1,99 га, та земельна ділянка, кадастровий номер :10:0615:0021, площею 1,2861 га, яка належала померлій ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 011340, виданого 26 серпня 2004 року на підставі рішення Рідкодубівської сільської Ради від 27 вересня 2002 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 637 (а.с. 17).

Експертна грошова оцінка зазначених земельних ділянок відповідно до висновку зі звіту про визначення експертної грошової оцінки земельних ділянок, виготовленого ФОП ОСОБА_6 , станом на 10 листопада 2020 року складає 214278,00 гривень (а.с. 25-39).

Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Цивільне законодавство України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст 1217 ЦК України).

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Так, за життя померлою ОСОБА_2 був складений заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Шандриголівської сільської ради Краснолиманського району Донецької області Стрілець Віктором Володимировичем, згідно з яким ОСОБА_2 на випадок своєї смерті все належне їй майно заповідала ОСОБА_1 (а.с. 12).

Позивачка ОСОБА_1 у встановленому законом порядку фактично прийняла спадщину. Інших спадкоємців немає. Згідно повідомлення державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Алексєєвої В.Є. від 01 грудня 2020 року спадкову справу № 457/2019 щодо майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , було заведено на підставі заяви ОСОБА_1 від 12 вересня 2019 року. Заяв від інших спадкоємців за законом чи за заповітом не надходило (а.с. 53).

Як єдиний спадкоємець після смерті ОСОБА_2 , позивачка ОСОБА_1 звернулася до Лиманської державної нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав. Однак постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Алексєєвої В.Є. від 23 жовтня 2020 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину - земельну ділянку, загальною площею 7,2391 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Лиманської міської ради (колишньої Рідкодубівської сільської ради) Донецької області, до складу якої входять: земельна ділянка, кадастровий номер :10:015:0003, площею 3,9630 га, земельна ділянка, кадастровий номер :10:012:0001, площею 1,99 га, та земельна ділянка, кадастровий номер :10:0615:0021, площею 1,2861 га, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності на зазначені земельні ділянки на ім`я померлої ОСОБА_2 (а.с. 13).

Згідно п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Однак оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 011340, виданого 26 серпня 2004 року на підставі рішення Рідкодубівської сільської Ради від 27 вересня 2002 року, був втрачений.

Відділом у Лиманському районі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області 17 липня 2020 року позивачці ОСОБА_1 була надана належним чином посвідчена копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 011340, виданого 26 серпня 2004 року на підставі рішення Рідкодубівської сільської Ради від 27 вересня 2002 року. Однак у зазначеному державному акті ім`я власниці зазначених земельних ділянок зазначено як " ОСОБА_3 " (а.с. 16, 17).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про зміну імені (Прізвища, власного імені, по батькові) № 9, сформованого 04 листопада 2020 року, ОСОБА_7 змінила своє власне ім`я на " ОСОБА_4 " (а.с. 11).

Факт належності спірних земельних ділянок померлій ОСОБА_2 підтверджується наданими позивачкою копіями Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-020 та № НВ-020, сформованих 01 липня 2020 року (а.с. 18-21, 22-24), та копіями Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 3093801 та № 3097741, сформованих 29 квітня 2013 року (а.с. 14, 15), в яких власницею спірних земельних ділянок зазначена ОСОБА_2 .

Порядок заповнення та складання державних актів регламентувався відповідними інструкціями згідно часу їх оформлення зокрема «Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» затвердженої наказом Деркомзему України від 04.05.1999 року №43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.06.1999 року за №354/3647, а також «Інструкцією про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою» затвердженої наказом Держкомзему України 22.06.2009 року №325 та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 06.08.2009 року за №735/16751. При цьому жодна з них не передбачала можливості виправлень орфографічних чи технічних помилок у бланку державного акту, однак вони втратили чинність згідно наказів Міністерства аграрної політики та продовольства України від 03.07.2013 року №404 та від 09.09.2013 року №537.

Також, у зв"язку з внесенням змін до Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», з 01 січня 2013 року виготовлення та видача державних актів не проводиться, а виникнення права власності на нерухоме майно відбувається в порядку, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (видається свідоцтво про право власності). Отже, з набуттям чинності 01 січня 2013 року Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» повноваження територіальних органів Держгеокадастру у частині державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та па право постійного користування земельною ділянкою припинились і державні акти не видаються.

Чинне законодавство не передбачає можливість внесення виправлень до державного акту та отримання дубліката державного акту на право власності на землю, у зв`язку з чим позивачка позбавлена можливості документально оформити спадщину.

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗК України та ЦПК України.

Так, згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвстановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно дост. 16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. ч.1, 3 ст.1296 ЦК України).

Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силуст.116 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Статті 81 та 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, ренти, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1ст.1297 ЦК України).

Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки земельні ділянки, розташовані на території Лиманської міської ради (колишньої Рідкодубівської сільської ради) Донецької області, правомірно належали ОСОБА_2 .

Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 384, 392, 1216, 1218, 1225, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , право власності в порядку спадкування за заповітом піля смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Зелена Долина Лиманського району Донецької області, на спадкове майно:

- земельну ділянку, кадастровий номер :10:015:0003, площею 3,9630 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Лиманської міської ради (колишньої Рідкодубівської сільської ради) Донецької області;

- земельну ділянку, кадастровий номер :10:012:0001, площею 1,9900 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Лиманської міської ради (колишньої Рідкодубівської сільської ради) Донецької області;

- земельну ділянку, кадастровий номер :10:0615:0021, площею 1,2861 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Лиманської міської ради (колишньої Рідкодубівської сільської ради) Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне судове рішення складено 28 грудня 2020 року.

Суддя -