Справа № 617/1573/18
Провадження № 2/617/29/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року Вовчанський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Глоби М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Борщ Л.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

та представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вовчанську Харківської області у загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що у неї є генеральне доручення від власника на транспортний засіб - автомобіль марки «Mitsubishi». 21.10.2016 року вона уклала із ОСОБА_2 договір позики у письмовій формі у вигляді розписки, згідно якого передала йому вказаний транспортний засіб, вартістю 89950 грн. 00 коп., з умовою їх повернення до 01.03.2017 року в сумі, еквівалентній 3500 доларів США. 17.11.2016 року ОСОБА_2 виплатив їй 500 доларів США. По закінченню зазначеного в розписці терміну, ОСОБА_2 борг не повернув. З урахуванням курсу долара США в Україні, борг, що залишився - 3000 доларів США, складає 83760 грн. 00 коп. Доповнивши позовні вимоги, зазначила, що їй була спричинена моральна шкода, оскільки вона витрачала багато часу та зусиль на звернення до правоохоронних органів, розшук ОСОБА_2 , зазначене негативно відобразилось на її здоров`ї, а тому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь борг в розмірі 83760 грн. 00 коп., 3% річних від простроченої заборгованості в сумі 2512 грн. 80 коп., судові витрати по справі у розмірі 869 грн. 80 коп. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн. 00 коп.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Пояснила, що вона за довіреністю була користувачем автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1 , однак вважала себе саме власником вказаного транспортного засобу, оскільки придбала його за власні кошти, однак в зв`язку із сімейними обставинами зареєструвала його за ОСОБА_4 . У жовтні 2016 року вона вирішила продати вказаний автомобіль ОСОБА_2 за 3500 доларів США, однак у останнього не було грошей, а тому він написав їй розписку, згідно якої він повинен їй сплатити за автомобіль до 31.12.2016 року 2500 доларів США, а пізніше до 01.03.2017 року ще 1000 доларів США. Після повної сплати вартості автомобіля, вона зобов`язана була оформити договір купівлі-продажу, зареєструвавши його за ОСОБА_2 . Вона віддала ОСОБА_2 автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі. У листопаді 2016 року ОСОБА_2 їй віддав 500 доларів США, більше ніяких грошей не віддавав. Пізніше їй стало відомо, що ОСОБА_2 продав автомобіль, однак гроші їй не повернув.

Відповідач та його представник під час судового розгляду позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Відповідач ОСОБА_2 пояснив, що власником автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1 був ОСОБА_4 , а керувала автомобілем ОСОБА_1 21.10.2016 року він надав ОСОБА_1 розписку, відповідно до умов якої зобов`язався у майбутньому придбати у неї автомобіль марки «Mitsubishi» після того, як він сплатить ОСОБА_1 3500 доларів США. Після повної сплати вартості автомобіля, ОСОБА_1 повинна була зареєструвати автомобіль за ним, уклавши відповідно договір купівлі-продажу. До кінця лютого 2017 року сплачував ОСОБА_1 гроші за автомобіль. У грудні 2016 року до нього прийшов ОСОБА_4 - власник автомобіля та вказав, що забирає автомобіль, буде його продавати самостійно. Оскільки автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_4 , як за власником, він віддав йому вказаний автомобіль.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як встановлено під час судового розгляду, власником автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1 до грудня 2016 року був ОСОБА_4 (свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 ).

30.08.2016 року ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_1 експлуатувати, продавати, обміняти або іншим способом відчужити (окрім дарування), передати у найом (оренду), належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію автомобіль марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1 , про що надав довіреність серії НВХ за № 201955, зареєстровану в реєстрі за № 1312 (а.с. 7).

21.10.2016 року ОСОБА_2 надав розписку, згідно якої він узяв у ОСОБА_1 транспортний засіб автомобіль марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зобов`язався їй сплати 2 500 доларів США до 31 грудня 2016 року та 1000 доларів США до 01 березня 2017 року (а.с. 6).

Власник автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 продав його у грудні 2016 року (а.с. 76).

Вказані обставини визнані сторонами у справі, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України (ч. 1 ст. 1050 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 при передачі у користування автомобіля ОСОБА_2 , діяла від імені та в інтересах власника транспортного засобу ОСОБА_4 , що підтверджується довіреністю від 30.08.2016 року.

Допитаний під час судового розгляду в якості свідка власник автомобіля ОСОБА_4 , пояснив, що автомобіль марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1 був придбаний ним за кошти ОСОБА_1 , в зв`язку з чим вказаний автомобіль він віддав останній, надавши їй відповідну довіреність. У грудні 2016 року до нього звернулись незнайомі люди, які повідомили, що вони взяли у ОСОБА_2 належний йому автомобіль марки «Mitsubishi» під заставу, однак той грошей не повернув, а тому він на їх прохання надав доручення, на підставі якого 23.12.2016 року вказаний автомобіль був переоформлений на іншу особу.

Під час судового розгляду позивачем не доведений факт укладання договору купівлі - продажу автомобіля між сторонами, копія письмової розписки від імені ОСОБА_2 не є доказом придбання автомобіля останнім або отримання грошей.

Позивач не надала до суду докази того, що між сторонами виникло первинне зобов`язання, з якого випливло у наступному написання відповідачем розписки, а саме: що між сторонами у належній формі було укладено договір купівлі-продажу автомобіля, крім того, як зазначили сторони під час судового розгляду, автомобіль марки «Mitsubishi» був переданий саме у користування відповідачу, договір купівлі-продажу сторони повинні були укласти після повної сплати відповідачем 3500 доларів США, що в сукупності дає підстави для висновків про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд вважає, позовні вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд покладає судовий збір на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частин рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Вовчанський районний суд Харківської області до Харківського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , іден. номер НОМЕР_4 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_5 .

Представник відповідача - ОСОБА_3 , адреса місця знаходження: м. Харків, пр. Гагаріна, 187, оф. 101 .

Суддя -