Провадження №2/367/433/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

18 грудня 2020 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючої судді Оладько С.І.,

при секретарі Герус Н

представника позивача Сидоренко І.О

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 ,3-я особа Головне управління юстиції у м.Києві про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки,розподіл майна та визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом,по заяві ОСОБА_2 про зміну предмету позову

в с т а н о в и в :

Позивачі 24.09.2014р звернулись до суду із позовом,відповідно до якого зазначали,що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , колишній чоловік ОСОБА_2 та батько двох їх малолітніх дітей, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після його смерті відкрилась спадщина , яка складається з 1/2 частини двокімнатної квартири , що розташована за адресою АДРЕСА_1 ., та 1/2 частини земельної ділянки у Київській області площею 0, 1228 га.

У встановлений законом строк вона- ОСОБА_2 звернулась в інтересах своїх дітей до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. На підставі заяви відкрито спадкову справу щодо майна померлого.

3ясувалось, що дана земельна ділянка яку вони перебуваючи у шлюбі разом купували у 2001 році , без її згоди була продана ОСОБА_6 його матері ОСОБА_5 01 грудня 2003 року.

Даний договір є недійсним , оскільки суперечить чинному законодавству.

З ОСОБА_6 вона перебувала у шлюбі з 5 січня 2000 року , дану земельну ділянку вони разом зі спадкодавцем , перебуваючи у шлюбі та проживаючи разом купували як подружжя у 2001 році, за сімейні кошти, для подальшого будування будинку для проживання родини, на підставі договору купівлі - продажу від 25.10.2001 р. № 1740 .

Оспорюваний договір купівлі - продажу земельної ділянки є недійсним, оскільки земельна ділянка була придбана за час перебування у шлюбі , отже є спільною сумісною власністю подружжя і для укладення договору купівлі - продажу земельної ділянки необхідна письмова згода дружини ОСОБА_2 , яку вона не надавала.

Відповідно до Кодексу про шлюб та сім`ю України , що діяв станом 01.12.2003 р. на час укладання договору купівлі - продажу її чоловіком згідно до ст..22 майно нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння , користування і розпорядження цим майном. Згідно до ст..23 Кодексу про шлюб і сім`ю майном нажитим за час шлюбу подружжя розпоряджається за спільною згодою. Для укладання угод по відчуженню спільного майна подружжя , що потребують обов`язкового нотаріального посвідчення , згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі. Відповідно до ст.,28 КІПС в разі поділу майна , яке є спільною сумісною власністю подружжя їх частки визнаються рівними.

Ті ж норми закріплені і в Сімейному кодексі України на даний час відповідно до ч.2 ст. 65 СК України , для укладення одним із подружжя договорів , які потребують нотаріального посвідчення згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Таким чином керуючись чинним законодавством України оспорюваний договір купівлі - продажу земельної ділянки є недійсним.

Враховуючи викладене,1/2 частина даної земельної ділянки належить мені , як дружині а друга 1/2 частина є спадковим майном померлого.

Оскільки ОСОБА_6 в зв`язку з раптовою смертю заповіту не склав , а тому спадкування після його смерті здійснюється за законом.

Таким чином, спадкоємцями першої черги після померлого ОСОБА_6 є його малолітні доньки - ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , син - ОСОБА_4 та мати - ОСОБА_5 , Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 немає.

Також спадковим майном є 1/2 частина двокімнатної квартири , що розташована в АДРЕСА_1 , але в зв`язку з тим , що ОСОБА_5 не надає оригінал свідоцтва про право власності на житло діти не мають можливості отримати спадщину за законом, тому виникла необхідність звернутися з позовом до суду.

В даний час ОСОБА_4 , ОСОБА_7 ОСОБА_4 бажають оформити право власності на спадкову частину 1/2 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_2 та земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_3 , площею 0.1228 га в порядку спадкування, про що подали заяви у передбачений законом термін до П`ятнадцятої державної нотаріальної контори м.Києва за місцем відкриття спадщини.

Позивачі просили визнати право власності в порядку спадкування за ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , по 1/6 частині спадкового майна- двокімнатної квартири АДРЕСА_2 .

Визнати земельну ділянку , що розташована за адресою АДРЕСА_3 , площею 0.1228 га спільною сумісною власністю подружжя, та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки.

Визнати недійсним договір купівлі - продажу, земельної ділянки , що розташована за адресою АДРЕСА_3 , площею 0.1228 га від 1 грудня 2003 року , укладений 01.12.2003 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Визнати право власності за ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , по 1/6 частині спадкового майна - земельної ділянки , що розташована за адресою АДРЕСА_4 , площею 0.1228 га .

У послідуючому позивачі подали заяву про зміну предмету позову,згідно якої зазначили,що Деснянським районним судом міста Києва розглядалася справа за цим позовом, у якому серед інших була заявлена вимога про визнання недійсним договору купівлі- продажу земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_3 , площею 0, 1228 га від 01 грудня 2003 року, укладеного 01.12.2003 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Заявляючи дану вимогу позивачка ОСОБА_2 виходила з наявних у неї відомостей, що вказана земельна ділянка була відчужена її померлим чоловіком ОСОБА_6 в користь Відповідачки саме на підставі цього договору купівлі-продажу.

Проте під час розгляду справи Деснянським районним судом м. Києва впродовж 2014 року з`ясувалось, що спірна земельна ділянка була відчужена в користь Відповідачки на підставі іншого правочину - договору дарування земельної ділянки від 01 грудня 2003р., укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Прилипко В.В., зареєстрованого у реєстрі за № 2599.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.09.2014 року позовні вимоги у справі роз`єднано у самостійні провадження, позовні вимоги щодо визнання земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_3 , площею 0, 1228 га спільною сумісною власністю подружися, визнання за ОСОБА_2 права власності на 14 частину земельної ділянки, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_3 , площею 0, 1228 га, укладеного 01.12.2003 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , та визнання права власності за ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 по 1/6 частині спадкового майна - земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_3 , площею 0, 1228 га та стягнення з ОСОБА_5 на користь позивачів суми сплаченого судового збору - виділено в самостійне провадження та передано на розгляд Ірпінського міського суду Київської області.

У зв`язку з наданням на запит Деснянського районного суду м. Києва у липні 2014р. приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області копії договору дарування земельної ділянки від 01 грудня 2003р., укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Прилипко В.В., зареєстрованого у реєстрі за № 2599, у позивачки ОСОБА_2 виникла необхідність змінити предмет позову.

Оскільки Позивачка з неналежних від неї причин помилялася відносно того, на підставі якого правочину спірна земельна ділянка, що входить до числа спільного сумісного майна подружжя, відчужувалася в користь Відповідачки, вона змінює предмет позову з визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_3 , площею 0, 1228 га, укладеного 01.12.2003 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , на визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 01 грудня 2003 р., укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Прилипко В.В., зареєстрованого у реєстрі за № 2599.

При цьому підстави позову залишаються незмінними.

Відносно заяви представника Відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності то зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Необхідною умовою реалізації особою права на судовий захист своїх порушених прав є обізнаність сторони щодо способу, у який було порушено це право, та щодо особи, яка це здійснила, і можливість в повній мірі викласти у позові підстави для такого захисту та спосіб захисту цього права в позовній заяві, ґрунтуючись на обставинах порушення такого суб`єктивного цивільного права або інтересу.

Отже, оскільки до липня 2014 року Позивачка достеменно не знала ким та у який спосіб було відчужено належну їй на праві спільної сумісної власності земельну ділянку та ким, до липня 2014 року вона не могла реалізувати своє право на судовий захист, тому перебіг строку позовної давності за вимогою, яка заявляється нею шляхом подання цієї заяви про зміну предмету позову, розпочався з липня 2014 року.

Також варто зауважити, що позовні вимоги пред`явлені не тільки від імені Позивачки, а й від імені її неповнолітніх дітей - ОСОБА_7 та ОСОБА_3 . Згідно ч. 4 ст. 261 ЦК України у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

Позивачі просять визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 01 грудня 2003 р., укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Прилипко В.В., зареєстрований у реєстрі за № 2599.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_3 , площею 0, 1228 га.

Визнати за ОСОБА_7 право власності на 1/6 частину земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_3 , площею 0, 1228 га.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_3 , площею 0, 1228 га.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16.05.2019р позовні вимоги ОСОБА_7 залишено без розгляду (а.с.193 т.2)

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився,подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності,позов підтримує(а.с.113 т 2).

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечував проти позову та зазначив,що позивач по справі пропустила строк позовної давності при зверненні до суду із даним позовом,тому у позові необхідно відмовити.Щодо порушення прав неповнолітньої дитини,то звернув увагу на ті обставини,що договір дарування земельної ділянки був укладений у 2001р,а неповнолітня донька ОСОБА_9 народилась у 2005 році,у зв`язку з чим права даної дитини не могли бути порушені при укладанні спірного договору.

Представник 3-ї особи Головного управління юстиції у м.Києві у судове засідання не з`явився,про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином,до суду надійшли письмові пояснення по справі (а.с.106-108 т 2),згідно яких просять справу розглядати за їх відсутності, рішення ухвалити на погляд суду.

Суд,заслухавши пояснення учасників провадження,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.»

Відповідно до ст.. 5 ЦПК України «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.»

Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України «Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»

Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.»

Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України « Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У судовому засіданні встановлено,що відповідно до свідоцтва про одруження ОСОБА_6 та ОСОБА_10 після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 05.01.2000 р., зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено запис №04. Згідно свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , та її батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_2 . 25.10.2001 р. між ОСОБА_11 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно якого останній купив земельну ділянку пл. 1228 кв. м., що розташована в АДРЕСА_3 . На підставі вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_6 отримав державний акт на право приватної власності на землю ІІ-КВ №068044, а саме земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , пл. 0,1228 га.

01.12.2003 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_5 прийняла в дар земельну ділянку пл. 1228 кв. м., що розташована в АДРЕСА_3 .

Згідно свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , та її батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .

07.08.2008 р. шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_3 .

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_4 про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис №12589.

Також,у судовому засіданні встановлено,що спадкоємцями 1 черги за законом є діти померлого ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_5 -матір померлого.

Згідно спадкової справи із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулись позивач ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с.120-148).

Позивач просить визнати недійсним договір дарування земельної ділянки,укладений 01 грудня 2003 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Відповідно до статті 48 Цивільного кодексу УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Статтею 59 Цивільного кодексу УРСР передбачено, що угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Враховуючи встановлені судом обставини та зазначені вище норми Закону, надаючи юридичну оцінку письмовим доказам по справі, оскільки спірна земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , пл. 0,1228 га, була подарована ОСОБА_6 ОСОБА_5 за договором дарування земельної ділянки від 01.12.2003 р. без письмової згоди ОСОБА_2 , яка на час укладення вказаного правочину була дружиною дарувальника, тому суд вважає даним договором порушуються права позивача по справі ОСОБА_2 .

Разом з тим,відповідно до ст..256 ЦК України «Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.»

Відповідно до ст.. 257 ЦК України «Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.»

Відповідно до ст.. 261 ЦК України « Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.4. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.»

Відповідно до ст..267 ЦК України «Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.4. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.»

17.08.2015р представник відповідача ОСОБА_5 було подано до суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с.111-112).

Дослідивши письмові докази по справі було встановлено,що 09.08.2008 року дільничним інспектором Гостомельського СВМ Ірпінського МВ було винесено постанову про відмову у порушенні кримінальної справи.За змістом зазначеної постанови вбачається,що 20.05.2008р ОСОБА_5 звернулась до Ірпінського МВ із заявою про те,що її невістка забрала акт на право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_3 (а.с.20 т2). В ході проведення додаткової перевірки за вказаною заявою. ОСОБА_2 пояснила,що її чоловік без її згоди подарував своїй матері ОСОБА_5 земельну ділянку,придбану за спільні кошти,у зв`язку з чим вона забрала ксерокопію акта на право власності на землю.(а.с.17-18 т 2).Тобто матеріали даної справи містять докази тих обставин,що позивач ОСОБА_2 з 2008 року достовірно знала про те,що спірна земельна ділянка була подарована.

Крім того,у судовому засіданні було встановлено,що позивачка ОСОБА_2 звернулась до Ірпінського міського суду Київської області із позовною заявою до ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки.Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 30.12.2010 року дану позовну заяву було залишено без розгляду ,що підтверджується копією даної ухвали (а.с. 115 т1)

Згідно з ч. 1 ст. 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Позивач ОСОБА_2 подала до суду позов в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 .Заперечуючи проти заяви про застосування строків позовної давності представник позивача посилався на ті обставини,що позивач ОСОБА_3 є неповнолітньою,а тому строк позовної давності не пропущено.

Однак необхідно звернути увагу,що позивачем не надано до суду доказів тих обставин,яким чином порушені права та законні інтереси неповнолітньої ОСОБА_3 при укладені договору дарування земельної ділянки 01.12.2003р.,адже ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 ,тобто після укладання спірного договору.

Відповідно до правової позиції,викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц зазначено,що «Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони.Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.»

Із позовною заявою по даній справі позивач звернулась до суду 24.09.2014р,тобто із пропуском строку,передбаченого ст.257 ЦК України.Враховуючи викладені обставини справи,а саме,що у судовому засіданні було встановлено,що при укладанні договору дарування 01.12.2003р спірної земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 були порушені права позивача ОСОБА_2 ,однак враховуючи,що ОСОБА_2 подала до суду дану позовну заяву із пропуском строку позовної давності,а відповідач подала до суду заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності,позивач не надала до суду доказів поважності причин пропуску даного строку,то відповідно до ст.267 ЦК України суд відмовляє позивачу ОСОБА_2 у позовних вимогах про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 01.12.2003р за адресою АДРЕСА_3 .Відповідно у зв`язку з тим,що суд відмовляє позивачу у позовних вимогах в частині визнання недійсним договору дарування спірної земельної ділянки,то не підлягають до задоволення і вимоги позивача в частині визнання за нею права власності на Ѕ частину даної земельної ділянки та в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/6 частину даної земельної ділянки,у зв`язку з чим суд відмовляє позивачу у даних позовних вимогах.

Щодо позивача ОСОБА_4 ,то даний позивач будь-яких вимог згідно позовної заяви не заявив.

Враховуючи викладені обставини справи суд відмовляє у позові у повному обсязі.

На підставі ст. 203,215,657,1261,1268 ЦК України,ст.22,23,28 КпШС України,ст.. 60,63,65 СК України,,керуючись ст. ст. 4,10,76,264-265,268 , 273 ,365 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

ОСОБА_2 ,яка дії також в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у позові відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано,набирає законної сили після повернення апеляційної скарги ,відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копію рішення суду направити позивачу ОСОБА_4 та 3-ій особі по справі для відома.

Повний текс рішення суду буде складено 28.12.2020р

Суддя: С.І. Оладько