Справа 206/4211/20
Провадження 2/206/1098/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року в залі суду в м.Дніпрі Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря судового засідання Панюшкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

01.07.2006 між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. 19.04.2007 від шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_3 . Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.07.2008 шлюб було розірвано. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.05.2008 стягнуто з заробітку позивача аліменти в розмірі ј частки його заробітку (доходу) на користь відповідача на утримання малолітньої дитини. Починаючи з 22.04.2008 позивач регулярно сплачує аліменти на утримання своєї дитини у розмірі 25% від загального доходу. 14.02.2009 між позивачем та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб. Від шлюбу в них народилось дві дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Народження дітей у другому шлюбі є причиною додаткових матеріальних витрат позивача. Народження третьої дитини є підставою для зменшення розміру аліментів на користь відповідача на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач має регулярний дохід, але у зв`язку з тим, що на його утриманні перебувають ще дві малолітні дитини, то надання ј доходу першій дитині є обмеженням прав двох інших дітей та дружини. В зв`язку із чим, позивач просив зменшити розмір щомісячних аліментів до 1/6 частини заробітку, які відраховуються з його заробітної плати за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.05.2008 на користь відповідача на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач, у судове засідання не з`явився, подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідач, у судове засідання не з`явилась, надіслала на адресу суду заяви про розгляд справи без її участі та про визнання позову, проти задоволення не заперечувала.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

15.09.2019 позивачем подано позовну заяву з додатками (а.с. 2-23).

05.10.2020 у справі відкрито провадження, призначено судовий розгляд на 30.10.2020 (а.с. 27).

28.10.2020 на адресу суду від відповідача надійшли заяви про розгляд справи без її участі, згідно якої позивач позовні підтримала, просила позов задовольнити (а.с. 29-30).

30.10.2020 позивачем подано заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 36).

Під час розгляду справи судом досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

30.10.2020 здійснено розгляд справи за відсутності сторін без фіксації процесу технічними засобами.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

01.07.2006 між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який було припинено на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21.07.2008, що підтверджується копію свідоцтва про шлюб від 01.07.2006, виданого Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, серії НОМЕР_1 та копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 13.08.2008 виданого Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, серії НОМЕР_2 (а.с. 4-5, 7).

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_3 , батьками дитини зазначено позивача та відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 03.07.2019, серії НОМЕР_3 , виданого повторно Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №472 (а.с. 6).

Рішенням Бабушкінського райсуду м. Дніпропетровська від 27.05.2008 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 22.04.2008 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8).

14.02.2009 між позивачем та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 14.02.2009, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, серії НОМЕР_4 (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_5 , батьками дитини зазначено позивача та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 20.10.2009, серії НОМЕР_5 , актовий запис №1353, виданого Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_6 , батьками дитини зазначено позивача та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 17.07.2018, серії НОМЕР_6 , актовий запис №904, виданого Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 11).

Згідно копії довідки про доходи вих. № 087 від 02.09.2020, загальна сума нарахованого доходу позивача ОСОБА_1 за період з 1 серпня 2019 року по 31 липня 2020 року становить 1462290,80 грн. (а.с. 21).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Отже, розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись.

Так, судом враховуються обставини зазначені позивачем у матеріалах справи, щодо того, що він має на утриманні ще дві малолітні дитини, відтак відрахування 1/4 частки його заробітку (доходу) на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 буде обмежувати права його дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку, що вимога позивача в частині зменшення розміру частки аліментів, стягуваних з нього на користь відповідача, враховуючи наявність захворювання у позивача та зміну його матеріального стану, має бути задоволена, а частка заробітку (доходу) позивача, яка буде стягуватись, як аліменти на дитину має бути зменшена з 1/4 до 1/6 частини.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, таким чином, період стягнення аліментів у зміненому розмірі має здійснюватись з дня набрання даним рішенням суду законної сили.

Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Також, відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В той же час, положення ст. 206 ЦПК України наголошують на тому, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Абзацом 6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» уразі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, з огляду на визнання відповідачем позову, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 182, 183, 192 СК України, ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265, 280-283, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити повністю.

Змінити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.05.2008 із ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 )на утримання їх малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на розміраліментів у розмірі 1/6 (однієї шостої) частки від всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,щомісячно.

Стягнення аліментів у зміненому розмірі здійснювати з дня набрання даним рішенням суду законної сили і до повноліття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 04.11.2020.

Суддя А.О. Сухоруков