Справа № 309/1208/18
Провадження № 2/309/95/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: судді Довжанин М. М.

з участю секретаря судового засідання Губаль Г.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Кавка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє на підставі договору про надання правової допомоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Ляшко Вікторія Олександрівна про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Ляшко В.О. про визнання заповіту недійсним.

Позовні вимоги позивачем вмотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його рідний брат по матері ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне йому спадкове майно. Спадкоємцями першої черги за законом є він ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також брат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

13 травня 2017 року ним було подано заяву до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Ляшко В.О. про прийняття спадщини за померлим братом ОСОБА_5 . Встановивши родинні відносини спадкоємця та спадкодавця, приватним нотаріусом було прийнято заяву та відкрито спадкову справу №21/2017, що підтверджується копією заяви №52 від 29.06.2017 року та копією витягу № 48239281 про реєстрацію спадкової справи в спадковому реєстрі.

30 листопада 2017 року ним отримано поштовий лист від приватного нотаріуса Ляшко В.О., вих. №232/02-14 від 27 листопада 2017 року. Згідно даного листа його повідомлено, що 31 жовтня 2017 року до приватного нотаріуса звернувся ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який за життя залишив заповіт, посвідчений 7 квітня 2000 року секретарем Степанівської сільської ради Шахтарського району Донецької області Бикадоровою О.А., зареєстрований у реєстрі за №12, згідно якого ОСОБА_5 все своє майно заповів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також, нотаріусом було зазначено, що вище вказаний заповіт не зареєстрований у спадковому реєстрі.

Вважає, що заповіт, посвідчений 7 квітня 2000 року секретарем Степанівської сільської ради Шахтарського району Донецької області Бикадоровою О.А., зареєстрований у реєстрі за №12, згідно якого ОСОБА_5 все своє майно заповів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не підписувався ОСОБА_5 та суперечить фактичним обставинам, оскільки заповіт було складено в Шахтарському районі Донецької області, тобто на території, яка зараз є окупованою згідно розпорядження Кабінету міністрів України від 7 листопада 2014 року №1085-р, отже перевірити наявність такого заповіту або подати заявку для його реєстрації в спадковому реєстрі неможливо.

Крім того, виникають сумніви щодо походження самого заповіту, оскільки при складанні заповіту особі, яка складала заповіт, виповнилося 30 років, а особі, в користь якої складено заповіт, 17 років, тобто тридцятирічна людина, яка ніколи не хворіла передбачає свою смерть і виїжджає до Донецької області для складання заповіту, нікого про це не повідомляючи, при цьому проживає з ним в одному будинку, який знаходиться в с. Модьоровш Хустського району Закарпатської області. Даний факт також підтверджується свідченями громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканця АДРЕСА_1 , який є вітчимом померлого ОСОБА_5 , з яких вбачається, що ОСОБА_5 ніколи не виїжджав до Донецької області та в період 07.04.2000 року знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки з 1999 року по 2014 рік ОСОБА_5 проживав разом з ним..

Виходячи з наведених обставин, вважає, що заповіт ОСОБА_5 , складений на ім`я відповідача ОСОБА_3 та посвідчений 7 квітня 2000 року секретарем Степанівської сільської ради Шахтарського району Донецької області Бикадоровою О.А., зареєстрований у реєстрі за №12, має бути визнаний судом недійсним.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , що діє на підставі угоди про надання правової допомоги, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись також на те, що ОСОБА_5 заповіт не підписував.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 , який діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні.

Третя особа приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Ляшко В.О. в судове засідання не з`явилася. 22 липня 2020 року подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи у її відсутності. Вирішення справи залишає на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

У ч. 1 ст. 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За змістом ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлені у ст. 1247 ЦК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1247 ЦК України з аповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 1247 ЦК України заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

У ч. 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно із ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним (п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Право на пред`явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Звернутися до суду з позовом про визнання заповіту недійсним може лише особа, права та інтереси якої порушено цим заповітом.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 47 років помер рідний брат по матері позивача ОСОБА_2 ОСОБА_5 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 27.06.2017 року (а.с. 11).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, спадкоємцями якого першої черги за законом є позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який також є його братом (а.с. 12,13).

За змістом ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частинами 1, 2 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Для набуття права на спадщину спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її в порядку та у строки, визначені законом, тобто вчинити дії, що свідчать про прийняття ними спадщини: постійно проживати разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подати нотаріусу у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

З метою оформлення свої спадкових прав позивач ОСОБА_2 13 травня 2017 року подав до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Ляшко В.О. заяву про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті брата ОСОБА_5 . Приватним нотаріусом було прийнято заяву та відкрито спадкову справу №21/2017, що підтверджується копією заяви №52 від 29.06.2017 року та копією витягу № 48239281 про реєстрацію спадкової справи в спадковому реєстрі (а.с. 15-17).

Згідно п.п. 2.2, 2.3 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, (далі Порядок), при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту.

Судом встановлено, що 30 листопада 2017 року позивачем ОСОБА_2 було отримано від приватного нотаріуса Ляшко В.О. повідомлення про те, що 31 жовтня 2017 року до приватного нотаріуса звернувся ОСОБА_3 , тобто відповідач по справі, із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який за життя залишив заповіт, посвідчений 7 квітня 2000 року секретарем Степанівської сільської ради Шахтарського району Донецької області Бикадоровою О.А., зареєстрований у реєстрі за №12, згідно якого ОСОБА_5 все своє майно запов ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Однак, із вказаного повідомлення вбачається, що вище вказаний заповіт не зареєстрований у спадковому реєстрі (а.с. 18,19).

На сьогоднішній день виникають сумніви щодо походження вказано вище заповіту та належність підпису в заповіті саме ОСОБА_5 , як заповідачу, оскільки ОСОБА_5 згідно тверджень позивача за життя ніколи не виїжджав до Донецької області та в період 07.04.2000 року знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , так як з 1999 року по 2014 рік ОСОБА_5 проживав разом з позивачем у свого вітчима ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканця АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 10 вересня 2019 року судом за клопотанням представника позивача для з`ясування питання про те, чи виконаний підпис в оригіналі заповіту від 7 квітня 2000 року, посвідченого секретарем Степанівської сільської ради Шахтарського району Донецької області Бикадоровою О.А., зареєстрований у реєстрі за №12, спадкодавцем ОСОБА_5 чи іншою особою, у справі призначалася судова почеркознавча експертиза.

Відповідно до висновку судового експерта Закарпатського відділення науково-дослідного інституту судових експертиз Кормош О.В. від 23 червня 2020 року за №9268, складеного за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, підпис від імені ОСОБА_5 у заповіті посвідчений Бикадоровою О.А., секретарем Степанівської сільської ради Шахтарського району Донецької області від 07.04.2000 року за реєстровим №12, виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою.

Пленум Верховного Суду України в абз. 9 п. 16 постанови №7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування роз`яснив, що заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила.

За змістом ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1247 ЦК України заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Отже, підпис є обов`язковим реквізитом правочину (заповіту), вчиненого в письмовій формі, наявність підпису підтверджує намір учасника правочину, забезпечує ідентифікацію та цілісність документа, підписання заповіту як правочину здійснюється заповідачем власноручно.

Верховний Суд у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №362/3878/16-ц зазначив, що за змістом статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду, викладеним ним у постанові від 09 січня 2020 року у справі №431/1625/17, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1)у яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2)складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3)складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Виходячи з наведеного, заповіт як односторонній правочин може бути визнаний судом недійсним, якщо волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, зокрема, висновок судово-почеркознавчої експертизи від 23 червня 2020 року за №9268, згідно із яким підпис в оригіналі заповіту від 7 квітня 2000 року від імені ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , посвідченого секретарем Степанівської сільської ради Шахтарського району Донецької області Бикадоровою О.А., виконаний не самим ОСОБА_5 , а іншою особою з наслідуванням його підпису, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню, оскільки вказаний заповіт спадкодавцем особисто не підписувався, що свідчить про відсутність волевиявлення заповідача ОСОБА_5 щодо складання заповіту та розпорядження усім належним йому майном у разі смерті на користь відповідача ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 16, 76-78, 141, 258-268 ЦПК України, ст.ст. 202, 207, 215, 1216, 1222, 1233, 1234,1247,1257, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 , в інтересах якого діє на підставі договору про надання правової допомоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Ляшко Вікторія Олександрівна про визнання заповіту недійсним задовольнити.

Заповіт від імені ОСОБА_5 , посвідчений секретарем Степанівської сільської ради Шахтарського району Донецької області Бикадоровою О.А. від 7 квітня 2000 року визнати недійсним.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 704 грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 30 жовтня 2020 року.

Суддя Хустського

районного суду: Довжанин М.М.

Рішення не набрало законної сили.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Помічник судді: Антонь Є.І.

03.11.2020