Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2020 р. Справа153/938/20

Провадження2/153/188/20-ц

у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Вінницької області

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Гаврилюк Т. В.

за участю секретаря судового засідання Шарко Л. В.

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_1 адвокат Вітвіцький О. Ю., представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Снітко В. А.

розглянувши у відкритому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення коштів, в якій просив стягнути з відповідача на його користь кошти у розмірі 1700 доларів США, а також стягнути на його користь судові витрати по справі. На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що маючи намір придбати автомобіль для власного користування, він у місті Ямпіль Вінницької області підшукував підтриманий недорогий автомобіль. Раніше автомобіля у нього ніколи не було. 14.05.2020, коли він перебував у дома, до нього зателефонував ОСОБА_3 і сказав, що є автомобіль в хорошому стані. Він разом із ОСОБА_4 під`їхали до кафе «Вікторія» із двору будинку де проживає відповідач ОСОБА_2 і у дворі будинку ОСОБА_2 показав автомобіль марки ВАЗ 2104 світло жовтого кольору, який ззовні був у нормальному стані, сказав, що він це авто купив, показав свідоцтво про реєстрацію ТЗ на вказаний автомобіль та сказав, що у нього є доручення на продаж автомобіля. Сказав, що продасть йому автомобіль за 1700 доларів США. Повіривши словам відповідача, що у нього є доручення на продаж автомобіля, вважаючи, що відповідач є належним продавцем, 15.05.2020 він передав відповідачеві за купівлю автомобіля марки ВАЗ 2104 д.н.з. НОМЕР_1 кошти у розмірі 1700 доларів США, про що відповідач підтвердив написавши йому власноручно письмову розписку. Після передачі коштів у розмірі 1700 доларів США відповідачеві, останній передав йому автомобіль ВАЗ 2104 д.н.з. НОМЕР_1 , ключі запалювання від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію ТЗ на автомобіль та доручення від 14.01.2009 із змістом якого на місці, коли він передавав відповідачеві кошти, а він передавав автомобіль, він не ознайомлювався, бо у цьому не розуміється і ніколи раніше не купував собі автомобіль. Він просто повірив на слово відповідачеві, що він має право на продаж цього автомобіля і у нього є на це довіреність. На другий день, коли більш детально почали дивитися до автомобіля то побачили, що нижня частина автомобіля у ржавому поганому стані, передня балка автомобіля тріснута пополам, багато ржавчин в нижній частині авто, йому інші спеціалісти сказали, що автомобіль таких грошей не коштує і його обманули. Далі він почав ознайомлюватися з довіреністю від 14.01.2009, яку йому передав відповідач та виявив, що у ній взагалі немає прізвища відповідача та його за цією довіреністю ніхто не уповноважував на продаж автомобіля. Окрім цього, довіреність від 14.01.2009 була дійсна лише до 14.01.2014. Тобто станом на 15.05.2020 довіреність не мала юридичної сили. Після цього він звернувся до адвоката за отриманням консультації як діяти далі. Адвокат йому роз`яснив, що відповідач не мав права на продаж автомобіля і на отримання коштів. Автомобіль не знятий з реєстраційного обліку, а зареєстрований за власником, який зазначений у Свідоцтві про реєстрацію ТЗ, а тому зі цією довіреністю ні він, ні відповідач, не зможе зняти автомобіль із реєстраційного обліку, і він не зможе зареєструвати його на своє ім`я. Він звернувся до відповідача з проханням повернути йому кошти у сумі 1700 доларів США та забрати автомобіль із документами, на що відповідач відмовився. Тому, враховуючи вищевикладене, він вимушений звернутися до суду з цим позовом.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні суду пояснив, що він придбав автомобіль добровільно. Він повірив відповідачеві, що автомобіль перебуває у справному стані. Відповідач обіцяв перереєструвати автомобіль з власника на себе, а потом на нього. Пізніше виявилося, що автомобіль перебуває у несправному стані, відповідач ввів його в оману. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. На виконання ухвали суду про витребування доказів під час дачі пояснень спочатку суду пояснив, що у нього на руках є дві довіреності, а пізніше зазначив, що є лише одна довіреність, а саме від 14 січня 2009 року.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Вітвіцький О.Ю., який діє на підставі Ордеру серії ВН №142185 від 28.07.2020 (а.с.36) у судовому засіданні суду пояснив, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і законними. Відповідач ОСОБА_5 не вправі був продавати автомобіль, який йому не належить, та отримувати за це кошти. Він лише мав право користуватися вказаним автомобілем, але в довіреності цього не вказано. Невідомо на яких підставах відповідач користувався автомобілем. Факт продажу автомобіля та отримання за це коштів саме відповідачем підтверджується розпискою. Договір купівлі-продажу автомобіля відбувся в усному порядку, що є порушенням вимог цивільного законодавства. Позовні вимоги свого довірителя підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Снітко В.А., який діє на підставі Ордеру серії ВН №133778 від 14.09.2020 (а.с.95) у судовому засіданні суду пояснив, що позовна заява є надуманою і яка вводить суд в оману. Позивач приходив дивитися на автомобіль, а на наступний день його купив. Відповідач ОСОБА_5 не здійснював продаж автомобіля, а продавав автомобіль ОСОБА_6 . Розписка писалася через два місяці. Позивач примусив відповідача написати розписку. Кошти за проданий автомобіль були передані ОСОБА_7 , тому ОСОБА_5 не є належним відповідачем у справі. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

03.08.2020 за вхід.№4542 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення коштів, в якому зазначено наступне: Позивач, звертаючись з позовною заявою до суду, вказує, що він маючи намір придбати автомобіль приїхав до відповідача, оглянув автомобіль ВАЗ-2104, який зовні був в нормальному стані. Також в позовній заяві позивач вказує, що відповідач показав йому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а також довіреність на підставі якої відповідач має право продати вказаний автомобіль. Так як автомобіль позивачеві сподобався вони домовились за 1700 доларів США про купівлі-продаж цього транспортного засобу. Позивач передав відповідачеві кошти, а останній йому автомобіль, ключі та документи. На наступний день, коли позивач детально став роздивлятись придбаний ним автомобіль, то помітив певні несправності, а в подальшому коли порадився з спеціалістами йому повідомили, що вказаний транспортний засіб не коштує 1700 доларів США, а значно меншу суму, відповідно зрозумів що його обманули. Ознайомившись з довіреністю від 14.01.2009, позивач встановив, що термін її дії закінчився. Крім того, в цій довіреності не має прізвища відповідача, і відповідно, він не може оформити договір-купівлі продажу. Далі, позивач в позовній заяві вказує, що він порадився з адвокатом який йому також роз`яснив, що відповідач не мав права йому продавати вказаний автомобіль оскільки його на продаж і отримання коштів ніхто не уповноважував. На даний час автомобіль не знятий з обліку, а зареєстрований за власником який вказаний в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу. ОСОБА_7 який відповідно до довіреності від 08.12.2008 уповноважений від імені власника розпоряджатися спірним автомобілем. Він погодив питання продажу автомобіля з ОСОБА_7 . Було також погоджено питання перереєстрації транспортного засобу. Проте, через певний проміжок часу, приблизно через один місяць позивач став приходити до відповідача з претензіями, що йому автомобіль не сподобався, так як він в поганому технічному стані. Став наполягати на поверненні коштів. Уже через місяць після того, як позивач почав наполягати на поверненні коштів він написав розписку. На даний час ОСОБА_7 та позивачеві необхідно прибути до реєстраційного органу та перереєструвати транспортний засіб, однак останній цього робити не хоче. Просив у позові ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Заяви, клопотання: заява представника позивача про відкладення розгляду справи (а.с.22); відзив на позовну заяву (а.с.25-26); клопотання відповідача про виклик і допит свідків (а.с.28); клопотання відповідача про витребування доказів (а.с.29); зава представника відповідача про відкладення розгляду справи (94); заява позивача про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.106); заява ОСОБА_8 про неможливість свідка ОСОБА_9 з`явитися у судове засідання (а.с.107); заява представника відповідача про надання доказів щодо його перебування у Вінницькому міському суді (а.с.117).

Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 04 серпня 2020 року на 11 годину 00 хвилин (а.с.18-20); відкладення підготовчого засідання (а.с.31-32); закриття підготовчого провадження, виклик свідків та витребування доказів (а.с.40-44); відкладення судового розгляду справи (а.с.103-105); оголошення перерви протокольно (а.с.124-129), про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами.

Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини:

Із показань свідка ОСОБА_10 даних ним у судовому засіданні судом встановлено, що він працює дільничним офіцером поліції. Позивач звернувся до поліції із заявою про невиконання умов договору купівлі-продажу автомобіля. Особисто він не був присутній при купівлі позивачем автомобіля. Але з відібраних у позивача та відповідача пояснень йому відомо, що було усно укладено договір купівлі-продажу автомобіля між позивачем та відповідачем. Відповідач ОСОБА_5 повідомив, що він продав автомобіль позивачу ОСОБА_1 і отримав за це кошти.

Із показань свідка ОСОБА_11 даних ним у судовому засіданні судом встановлено, що до відповідача приїхав товариш і сказав, що хоче продати автомобіль. Відповідач виставив в інтернет оголошення про продаж автомобіля. Позивач прийшов і сказав, що хоче купити автомобіль і купив його. Через два місяці позивач сказав, що йому автомобіль не підходить, так як він має технічні несправності. Зазначив, що саме відповідач ОСОБА_5 перераховував кошти за проданий позивачеві автомобіль.

Із показань свідка ОСОБА_12 даних ним у судовому засіданні судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зі своїм товаришем вирішили продати автомобіль ВАЗ 21043. У нього в гаражі відповідач готовив автомобіль для продажу. Позивач дізнався, що відповідач продає автомобіль і прийшов до нього щоб оглянути автомобіль. Спершу відповідач ОСОБА_2 не продав автомобіль позивачеві, так як той був напідпитку. Автомобіль мав продаватися в присутності товариша ОСОБА_2 ОСОБА_1 передав кошти за автомобіль відповідачеві ОСОБА_2 , який в подальшому передав кошти своєму товаришу. Про будь-які розписки йому нічого не відомо. Автомобіль продавався біля гаража в присутності трьох чоловік.

Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії паспорта громадянина України (а.с.4) судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Ямпіль Вінницької області, де і зареєстрований.

Із копії розписки від 15.05.2020 (а.с.6) та її оригіналу, який було досліджено у судовому засіданні, судом встановлено, що відповідач купив автомобіль ВАЗ 2104 д.н.з. НОМЕР_1 у Ямполі по тех-паспорту і продав позивачеві за 1700 доларів США при свідкові ОСОБА_13 .

Із Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 (а.с.7) судом встановлено, що власником спірного автомобіля марки ВАЗ 21043, 1996 року випуску, кольору сафарі, номер кузову НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 є ОСОБА_14 .

Із копії Довіреності від 14.01.2009 (а.с.8) та її оригіналу, який досліджено у судовому засіданні, якою ОСОБА_15 , який діяв від імені ОСОБА_14 уповноважив ОСОБА_16 та ОСОБА_17 користуватися та розпоряджатися від імені ОСОБА_14 спірним автомобілем та Повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей №42733949 від 11.09.2020 (а.с.55) судом встановлено, що на момент усно укладеного договору купівлі-продажу автомобіля, строк дії довіреності закінчився. Таким чином, невідомим залишається той факт, на якій підставі відповідач користувався та розпоряджався спірним автомобілем.

Із копії Довіреності від 08.12.2008 (а.с.27) та Повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей №42733949 від 11.09.2020 (а.с.55-56) судом встановлено, що ОСОБА_14 , власник спірного автомобіля уповноважив ОСОБА_15 та ОСОБА_7 користуватися та розпоряджатися від його імені належним йому автомобілем. Даної довіреністю ОСОБА_15 та ОСОБА_7 надано право відчуження спірного автомобіля.

Із матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022 від 04.08.2020 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України за заявою ОСОБА_1 (а.с.58-93) судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 продав автомобіль ВАЗ 21043 д.н.з. НОМЕР_1 , 1996 року випуску, позивачу ОСОБА_1 за кошти у сумі 1700 доларів США.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та показання свідків, приходить до наступних висновків:

Відповідно положень до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України).

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші,тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до приписів ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підтвердження купівлі у відповідача ОСОБА_2 автомобіля за 1700 доларів США, позивач надав оригінал власноручно написаної відповідачем розписки, в якій ОСОБА_2 зазначив, що він купив автомобіль ВАЗ 2104 д.н.з. НОМЕР_1 у ОСОБА_18 по техпаспорту і продав позивачеві за 1700 доларів США.

Загальний порядок укладення договорів учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номера, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року №1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Пунктом 8 Порядку №1388 передбачено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, оцінку їх вартості (проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, встановленому МВС, Мін`юстом, Мінпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна, і має відповідні документи), відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України «Про дорожній рух», а також транспортні засоби, зібрані (складені) із складових частин серійних транспортних засобів без дотримання вимог зазначеного Закону.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; вантажна митна декларація або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в підрозділах Державтоінспекції транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу.

Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Переобладнання (крім переобладнання для роботи на газових паливах), відчуження, передача права користування і (або) розпорядження придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах Державтоінспеції, не допускається.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Сутність та правова природа цивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Результат аналізу зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Судом встановлено, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджується лише власноручно написаною відповідачем письмовою розпискою від 15.05.2020, тобто договір купівлі-продажу укладений у простій письмовій формі, що свідчить про недотримання порядку укладення договору купівлі-продажу автомобіля, тобто договір купівлі-продажу вважається неукладеним, а за фактом неукладеності договору у сторін не виникає жодних цивільних прав та обов`язків.

Разом з тим, недоведеним є той факт, що відповідач на законних підставах користувався та розпоряджався спірним автомобілем, який є власність ОСОБА_14 . Тобто, відповідачем не надано суду жодного переконливого доказу, що він мав право продавати автомобіль, який йому не належить та отримувати за це кошти. Також не доведено той факт, що кошти за продаж автомобіля були передані ОСОБА_7 . Окрім того, судом не було встановлено із досліджених письмових доказів та показань свідків, що автомобіль продавався позивачеві відповідачем у присутності особи, яка уповноважена власником ОСОБА_14 на здійснення відчуження автомобіля. Слід зазначити, що показання свідків щодо присутності, під час продажу автомобіля, особи, яка уповноважена на відчуження автомобіля, різняться. Свідок ОСОБА_11 у своїх показах взагалі не згадував про присутність будь-якої іншої особи, а свідок ОСОБА_12 у своїх показах лише згадував про якогось товариша ОСОБА_2 . Тому судом не встановлено обставини, на яку посилається представник відповідача що кошти були передані одразу відповідачем особі, які мала право на відчуження автомобіля.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 та 2 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Разом з тим, згідно ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 без достатньої правової підстави отримав від позивача кошти у сумі 1700 доларів США, так як не мав законних прав та підстав продавати позивачеві автомобіль та отримувати за це кошти.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і має підстави для задоволення позову.

Разом з тим, слід зазначити, що позивач просить стягнути з відповідача кошти у іноземній валюті, зокрема в доларах США, тому суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне:

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Тому, суд має підстави стягнути із відповідача на користь позивача кошти у сумі 1700 (одна тисяча сімсот) доларів США, що еквівалентно сумі 48169 (сорок вісім тисяч сто шістдесят дев`ять) гривень 84 копійки за офіційним курсом Національного Банку України на момент ухвалення рішення.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, відповідно до розрахунку №63 згідно умов договору про надання правової допомоги №63 від 08.07.2020 з детальним описом наданих послуг і виконаної роботи адвокатом та їх вартості та квитанцією №63 від 08.07.2020 (а.с.9-11) ОСОБА_1 сплатив адвокату Вітвіцькому О.Ю. 2000 гривень в рахунок оплати вартості наданих юридичних послуг.

За таких обставин суд вважає, що вказаний платіжний документ є належним доказом на підтвердження здійснення ОСОБА_1 фактичних витрат на правничу допомогу в сумі 2000 грн., внаслідок чого дані витрати саме в такій сумі підлягають стягненню з відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позовні вимоги позивача задоволено, а тому у порядку ст.141 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору у сумі 840 гривень 80 копійок згідно квитанцій №0.0..1 від 08.07.2020 за подання до суду позовної заяви.

Керуючись ст.ст.2, 4, 5, 10, 12, 17, 76-83, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.15, 203, 215, 216, 237, 244, 509, 524, 526, 530, 533, 655, 658, 659, 1212, 1213, 1214 ЦК України, Конституцією України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , кошти у сумі 1700 (одна тисяча сімсот) доларів США, що еквівалентно сумі 48169 (сорок вісім тисяч сто шістдесят дев`ять) гривень 84 копійки за офіційним курсом Національного Банку України на момент ухвалення рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 840 гривень 80 копійок згідно квитанції №0.0..1 від 08.07.2020.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , понесені судові витрати по оплаті витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2000 (дві тисячі) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Ямпільський районний суд Вінницької області.

Повний текст рішення виготовлено 29 жовтня 2020 року.

Головуючий Т. В. Гаврилюк