Справа № 450/4231/19 Провадження № 2/450/753/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Нестерак Д.В.

з участю представників Борис А.С., ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Пустомити цивільну справу за позовом Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь 22528 грн. 17 коп. виплаченої допомоги по безробіттю. Мотивував свої позовні вимоги тим, що відповідач будучи 29 грудня 2017 року звільненим з роботи 05 січня 2018 року звернувся до центру зайнятості в пошуках нової роботи. Статус безробітного йому надано 05 січня 2018 року на підставі його заяви, у якій він підтвердив те, що він не забезпечує себе роботою самостійно. В період з 12 січня 2018 року по 22 квітня 2018 року відповідачу виплачена допомога по безробіттю у сумі 22528 грн. 17 коп. При цьому, як встановлено, відповідач на підставі рішення КДКА у Львівській області № 4 від 21 січня 1994 року ним отримано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 254. Документів щодо припинення або зупинення адвокатської діяльності ним до компетентних організацій не подавалося. Зауважує, що адвокат є самозайнятою особою, відноситься до зайнятого населення, забезпечує себе роботою самостійно. Відтак, у нього було відсутнє право на отримання допомоги по безробіттю. З огляду на вказане, просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді від 03 січня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

11 лютого 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив, у якому від з позовними вимогами не погодився, зазначив, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження зайняття ним у період з 12 січня 2018 року по 22 квітня 2018 року адвокатською діяльністю. Повідомляє, що у вказаний час він не міг працювати, оскільки постійно відмічався у центрі зайнятості та відвідував семінари і лекції. Вказав, що посилання позивача на те, що він перебуває на обліку у контролюючих органах з 21 жовтня 1994 року як адвокат не є доказом фінансової діяльності. З огляду на зазначене, просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

22 вересня 2020 року від представника відповідача ОСОБА_1 до суду надійшли додаткові пояснення, у яких він зауважив, що у відповідача був відсутній прямий умисел, спрямований на неповідомлення кар`єрному раднику Львівського міського центру зайнятості відомостей з метою незаконного отримання допомоги з безробіття. Повідомив, що відповідачем протилежне не доведено. Крім того зауважує, що у відповідача була відсутня можливість самостійно забезпечувати себе роботою, оскільки відомості про нього, як про адвоката, у Єдиному реєстрі адвокатів України відсутні.

Протокольною ухвалою від 29 вересня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

22 жовтня 2020 року від представника позивача О. Рісного до суду надійшли письмові пояснення, у яких він зазначив, що перебування відповідача з 21 жовтня 1994 року на обліку у Франківському відділенні Залізничної ОДПІ як фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю - адвоката, а також перебування на обліку як страхувальника з 30 листопада 1999 року є характерними ознаками того, що він відносився до осіб, які забезпечують себе роботою самостійно.

26 жовтня 2020 року представник відповідача ОСОБА_1 подав до суду письмові пояснення по суті спору, у яких просив врахувати практику ЄСПЛ щодо подібних правовідносин.

Представник позивача Борис А.С. у судовому засідання надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засідання заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» допомога по безробіттю є видом забезпечення за цим Законом.

Судом встановлено, що 05 січня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Львівського міського центру зайнятості з заявою про надання (поновлення) статусу безробітного, у якій підтвердив, що він, зокрема, не забезпечує себе роботою самостійно.

05 січня 2018 року ОСОБА_2 подав до Львівського міського центру зайнятості заяву про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю.

Витягом з наказів про прийняті рішення по особі ОСОБА_2 ПК № 00029 стверджується наступне.

Наказом Львівського міського центру зайнятості № HT180111 від 11 січня 2018 року ОСОБА_2 надано статус безробітного з 05 січня 2018 року.

Наказом Львівського міського центру зайнятості № НТ180112 від 12 січня 2018 року ОСОБА_2 призначено допомогу по безробіттю з 12 січня 2018 року по 06 січня 2019 року на підставі ч.ч. 1, 3, 4 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Як вбачається з акту № 60 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 05 вересня 2019 року, робочою групою з розслідування страхових випадків встановлено, що ОСОБА_2 в період перебування на обліку у Львівському міському центрі зайнятості в статусі безробітного був зареєстрований як фізична особа, яка займається адвокатською діяльністю з 21 січня 1994 року, а тому незаконно отримував допомоги з безробіття у період з 12 січня 2018 року по 22 квітня 2018 року.

Інформація щодо того, що ОСОБА_2 був зареєстрований як фізична особа, яка займається адвокатською діяльністю з 21 січня 1994 року, та не звертався до компетентних організацій документів для зупинення або припинення такої діяльності, підтверджується відповідями КДКА Львівської області вих. № 17 від 29 січня 2019 року, вих. № 133 від 12 березня 2019 року, відповідями Ради адвокатів Львівської області вих. № 22 від 11 лютого 2019 року, вих. № 123 від 31 липня 2019 року, відповіддю Національної асоціації адвокатів України № 1249 від 27 серпня 2019 року.

Крім того відповіддю Залізничної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області № 2608/9/13-05-51-42 від 13 грудня 2018 року стверджується, що ОСОБА_2 станом на 11 грудня 2018 року перебував на обліку у Галицькій ДПІ (Пустомитівське відділення).

Частиною 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на випадок безробіття» передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Верховний Суд у своїй постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 802/213/17-а зазначає, що умовою стягнення виплаченого забезпечення є умисне невиконання застрахованою особою своїх обов`язків та зловживання ними. Відтак, центр зайнятості, який є суб`єктом владних повноважень, повинен довести вину застрахованої особи у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про працевлаштування з метою незаконного отримання допомоги з безробіття.

Слід зауважити, що умисел є прямим у разі, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

При цьому позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження прямого умислу ОСОБА_2 , спрямованого на свідоме неповідомлення позивача щодо того, що він є адвокатом, з метою отримання незаконної допомоги по безробіттю.

Зокрема, не доведено усвідомлення ОСОБА_2 при неповідомлення позивачу відомостей про те, що він є адвокатом, характеру вчиненого діяння, передбачення ним відповідних суспільно-небезпечних наслідків і бажання їх настання.

Навпаки, як вбачається з відзиву на позовну заяву та усних пояснень, поданих в судових засіданнях, відповідач не мав умислу на введення позивача в оману та отримання незаконної грошової допомоги по безробіттю. Вказані обставини не спростовані позивачем.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про те, що у відповідача ОСОБА_2 був відсутній прямий умисел, спрямований на свідоме неповідомлення про наявність у нього статусу адвоката, з метою отримання допомоги по безробіттю.

Крім того, як зазначає відповідач, відомості про нього не внесені до Єдиного реєстру адвокатів України. Дана обставина підтверджується відомостями, отриманими з Єдиного реєстру адвокатів України з офіційного веб-сайту Національної асоціації адвокатів України, у якому дійсно відсутній запис про ОСОБА_2 .

Верховний Суд у своїй постанові від 02 червня 2020 року у справі № 826/10717/18 погоджується з висновками суду першої інстанції, яким правильно встановлено, що позивач у відповідності до вимог та процедури, визначеної Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» набув право на зайняття адвокатською діяльністю, отримавши відповідне свідоцтво та посвідчення, має гарантоване вказаним Законом право на здійснення такої діяльності. Однією із законодавчих вимог, що забезпечує реалізацію адвокатом його повноважень є включення про нього інформації до Єдиного реєстру адвокатів України та її відображення на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України, а невключення чи невідображення цієї інформації є перешкодою для здійснення адвокатом його діяльності.

Відтак, невключення і невідображення інформації про ОСОБА_2 у Єдиному реєстрі адвокатів України на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України є перешкодою для здійснення ним адвокатської діяльності.

Більше того, як зазначає Верховний Суд у своїй постанові від 28 жовтня 2019 року у справі № 137/558/17, дата офіційного внесення відомостей до Єдиного державного реєстру адвокатів України є датою, що підтверджує відповідний статус.

Враховуючи наведене, ОСОБА_2 при звернення до центру зайнятості для отримання статусу безробітного, а також під час перебування на обліку як безробітного не мав можливості забезпечувати себе роботою, як адвокат.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вказане, суд прийшов до висновку про те, що обставини, якими позивач мотивував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити.

Згідно з ст. 141 ЦПК України судовий збір стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 7, 22, 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні позовних вимог Львівського міського центру зайнятості - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Львівський міський центр зайнятості, місцезнаходження 79060, м.Львів, вул.Кн. Ольги, 122, .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 27 жовтня 2020 року.

Суддя Мусієвський В.Є.