Житомирський апеляційний суд
Справа №283/1189/20 Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В.
Категорія 70 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання: Пеклін Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №283/1189/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 07 серпня 2020 року, яке ухвалене суддею Ярмоленко В.В. у м.Малин

встановив:

У червні 2020 року позивач звернулась до суду із позовом, в якому просила стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів, які стягуються з нього відповідно до судового наказу від 04.03.2020 р. та за період з 13.02.2020 р. в розмірі 4571,74 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач на підставі судового наказу Малинського районного суду Житомирської області від 04 березня 2020 року зобов`язаний сплачувати аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 2016 р.н. у розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13 лютого 2020 року до досягнення дитиною повноліття. Однак, відповідач, як зазначила позивачка, ухиляється від сплати аліментів, у зв`язку з чим виникла заборгованість, на яку може бути нараховано неустойку.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 07 серпня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанцій і ухвалили нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що районний суд ухвалюючи оскаржуване рішення виходив з того, що відповідачем на день ухвалення рішення заборгованість повністю погашена. Однак, ні в квитанціях про сплату аліментів, ні в рішенні суду не зазначено, за який період заборгованості сплачені аліменти, що унеможливлює правильне нарахування та визначення неустойки. Скаржник вважає такі квитанції неналежними та недостовірними доказами. Крім того, вважає, що суд безпідставно дійшов висновку про те, що вини відповідача у несвоєчасній сплаті аліментів немає, оскільки він є працюючою особою і такі відрахування здійснює фінансовий відділ підприємства, на якому працює відповідач. Вказаний висновок не узгоджується з позицією ВС у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 359/9950/16-ц.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від позивача та її представника до суду надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли причини неявки визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 18.02.2020 за рішенням Малинського районного суду Житомирської області шлюб між подружжям ОСОБА_4 розірваний, малолітню дочку ОСОБА_5 залишено на проживання разом з матір`ю.

06 березня 2020 року тим же судом видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліментів у розмірі ј частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 13.02.2020 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Вказаний судовий наказ надійшов до Малинського районного відділу ДВС Центрально-західного міжрегіонального управління МЮ (м. Хмельницький) 10.03.2020 р.

02 квітня 2020 року Малинським РВ ДВС винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.39). 06 квітня 2020 року Малинський відділ ДВС вказану постанову направив на виконання до ПрАТ «Малинська паперова фабрика-Вайдманн» (а.с.38).

ПрАТ «Малинська паперова фабрика-Вайдманн МПФ» 04 травня 2020 року отримала вказану постанову Малинського РВ ДВС від 02.04.2020 р. (а.с.41).

Відповідно до довідки ПрАТ «Малинська паперова фабрика-Вайдманн МПФ» від 17.05.2020 р. № 57 з відповідача ОСОБА_2 утримані аліменти у розмірі 5799,87 грн. за травень місяць 2020 року та 5799,87 грн. на погашення заборгованості (а.с.42).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем заборгованість по сплаті аліментів станом на дату розгляду справи погашена. 02 квітня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_2 , яку надіслано за його місцем роботи, що виключає факт вини відповідача за затримку платежів.

Такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до розрахунку Малинського районного відділу ДВС Центрально-західного міжрегіонального управління МЮ (м. Хмельницький) від 09.07.2020 року, вих. № 26625, відповідачу з лютого місяця 2020 року по липень 2020 року були нараховані аліменти в розмірі 20113,78 грн. та сплачені в розмірі 19549,46 грн, відповідно, за лютий місяць нараховано 2474,68 грн. та сплачено 2000 грн; за березень 2020 року нараховано 5309,96 грн та сплачено 475,00 грн; за квітень 2020 року нараховано 3791,90 грн. та сплачено 0,00 грн; за травень 2020 року нараховано 5799,87 грн. та сплачено 0,00 грн; за червень 2020 року нараховано 2737,37 грн. сплачено 11 599,74 грн: за липень 2020 року нараховано 0,00 грн. та сплачено 5474,72 грн.

05 червня 2020 року на депозитний рахунок відділу надійшли кошти утримані із заробітної плати боржника ОСОБА_2 в сумі 11599,74 грн, які державним виконавцем були рознесені в сумі 5799,89 грн. на поточні аліменти за травень 2020 року та 5799,87 грн. на погашення боргу, який утворився за період з березня по травень 2020 року в сумі 9010,86 грн. (5309 грн. 96 коп. були віднесені на погашення заборгованості за березень 2020 року та 489,91 грн. на часткову оплату заборгованості за квітень 2020 року).

07 липня 2020 року на депозитний рахунок відділу надійшли кошти, утримані із заробітної плати боржника ОСОБА_2 в сумі 5474,72 грн, які були зараховані державним виконавцем в сумі 2737,36 грн. поточні аліменти за червень місяць 2020 року та 2737,36 грн. на утримання боргу в сумі 3301,99 грн. за квітень 2020 року.

Станом на 09.07.2020 року заборгованість по аліментах становила за квітень місяць в сумі 564,63 грн, які були сплачені відповідачем згідно квитанції 10.07.2020 року.

З урахуванням вказаного розрахунку боргу зі сплати аліментів та сплачених відповідачем коштів, можна дійти висновку, що станом на час звернення ОСОБА_6 з позовом до суду (станом на 09.06.2020 року), у відповідача існувала заборгованість зі сплати аліментів за квітень 2020 року в сумі 3301,99 грн, яка була повністю погашена під час розгляду справи 10.07.2020 року.

Зазначені розрахунки сторонами не оскаржувались та є чинними.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

При цьому суд першої інстанції не надав розрахункам заборгованості за аліментами належної правової оцінки.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляду справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

Проте суд першої інстанції не врахував, що доказів щодо звільнення від обов`язку утримувати дитину відповідачем не надано.

Крім того, ОСОБА_2 був обізнаний із судовим рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та знав про звій обов`язок з їх сплати, однак доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, у зв`язку з чим заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банком, відповідачем не надано.

Посилання суду на відповідальність фінансового відділу підприємства, на якому працює відповідач, саме по собі не виключає вину платника аліментів - відповідача, який знав про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів.

При цьому частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, що суд повинен був урахувати при встановленні доведеності вини відповідача.

Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України.

Разом з тим, суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

У статті 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць із дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 по справі №333/6020/16-ц, яка підлягає врахуванню при вирішенні спірних правовідносин.

Під час розгляду справи встановлено, що станом на час звернення ОСОБА_1 з позовом до суду (а саме, станом на 09.06.2020 року), у відповідача існувала заборгованість зі сплати аліментів за квітень 2020 року в сумі 3301,99 грн, яка була часткового погашена 07.07.2020 в сумі 2737,36 грн. та в сумі 564,63 грн. 10.07.2020.

З урахуванням кількості днів прострочення виконання зобов`язань зі сплати аліментів, починаючи з 01 травня 2020 року по 09 липня 2020 року, розмір пені (неустойки) за несплату відповідачем аліментів на утримання малолітньої дитини буде складати 2256,64 грн. (2245,35 грн + 11,29 грн.), виходячи з наступного розрахунку: (68х3301,99х1%=2245,35), з яких 68 - кількість прострочених днів по сплаті аліментів за період з 01.05.2020 по 07.07.2020; 3301,99 грн. заборгованість по аліментах за квітень, яка виплачена 07.07.2020; (2х564,63х1%=11,29), з яких 2 кількість прострочених днів по сплаті аліментів за період з 07.07.2020 року по 09.07.2020; 564,63 грн. заборгованість по аліментах за квітень, яка виплачена 10.07.2020.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача ОСОБА_1 про приєднання до матеріалів справи письмових доказів, а саме ухвали Малинського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2020 року та витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно ОСОБА_2 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, оскільки в порушення вимог ч.9 ст. 83 ЦПК України позивач не надала доказів про надсилання (надання) їх копій відповідачу.

Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача пені (неустойки) за несплату аліментів в розмірі 2256,64 грн. з вищевказаних підстав (п.3, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави піддягає стягненню судовий збір в розмірі 2102 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 07 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючий: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаюча: АДРЕСА_2 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 2256,64 грн

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 2102,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 жовтня 2020 року.

Головуючий Судді