Справа № 521/4125/20
Провадження № 2/521/2203/20
22 жовтня 2020 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді - Мирончук Н.В.,
секретаря судового засідання - Юраш К.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу, у сумі 282 380,38 доларів США,
До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення боргу, у сумі 282 380,38 доларів США.
В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що, 26.12.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачеві грошові кошти в якості позики у сумі 281 489,00 доларів США готівкою зі строком повернення до 01.02.2020 року.
Як зазначає позивач, в узгоджені розпискою строки, відповідач кошти не повернув і станом на час звернення до суду, сума боргу залишилась непогашеною в повному обсязі, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості у сумі 282 380,38 доларів США, а також трьох відсотків річних від суми позики.
Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, просив розглянути справу за відсутності представника позивача, про що надав письмове клопотання.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином за зареєстрованою адресою, згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області. (а. с. 48)
На адресу суду повернулися рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, на яких міститься рукописний текст з підписом ОСОБА_2 (а. с. 66, 81), а також конверти з рекомендованим повідомлення зі змісту яких вбачається, що адресат відсутній за вказаною адресою (а. с. 80)
Також, судові повістки про виклик до суду направлялись на зареєстровану адресу місця проживання відповідача службою кур`єрської доставки. Згідно відомостей, які містяться на конверті, отримувач ОСОБА_2 відмовився від отримання повістки. (а. с. 74)
Крім того, судом було здійснено спробу повідомлення відповідача про слухання справи шляхом направлення СМС-повідомлення на номер телефону відповідача, вказаний у позовній заяві. Згідно, довідок про доставку СМС, повідомлення про виклик до суду були доставлені 09.04.2020 року о 09:39 хв. та 21.05.2020 року 10:51 хв. (а. с. 60, 65)
Разом з цим, в матеріалах справи міститься клопотання представника відповідача ОСОБА_3 , від 07.04.2020 року, в якому останній просив суд надати матеріали справи для ознайомлення (а. с. 53), що свідчить про обізнаність відповідача про існування позову до нього, однак будь-яких заяв чи клопотання, які б стосувались безпосередньо розгляду справи, а також відзив на позов відповідачем не надано.
З огляду на наведене, суд вважає, що ним вжито всіх можливих заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи та виклику його до суду.
У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що згідно до копії розписки, написаної рукописним текстом, 26.12.2019 року ОСОБА_2 взв в борг у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 281 489,00 доларів США готівкою, зі строком повернення до 01.02.2020 року. (а. с. 6)
В узгоджені розпискою строки, відповідач кошти не повернув і станом на час звернення до суду, сума боргу залишилась непогашеною в повному обсязі.
Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.
За змістом ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Статтею 1047 ЦК України, встановлено форму договору позики.
Так, згідно до частини першої вказаної статті, договір позики укладається у письмовій формі.
У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Зокрема, такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18.01.2017 року в справі № 6-2789цс16.
Крім того, відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як вже було встановлено судом, відповідач, покладені на себе зобов`язання не виконав, суму боргу в добровільному порядку у встановлений термін не повернув.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу три проценти річних від простроченої суми.
Так, згідно наданого відповідачем до суду розрахунку заборгованості, ОСОБА_2 за період з 02.02.2020р. по 10.03.2020р. має заборгованість у розмірі 891,38 дол. США, які розраховуються як:
281489 дол. США х 3% х 38 днів / 360 днів = 891,38 дол. США (а.с.7).
Враховуючи наведене, станом на 10.03.2020 року, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 282380,38 дол. США, з яких: основний борг 281 489 дол. США; 3% річних 891,38 дол. США.
З огляду на вищевикладене, суд вважає що вимоги позивача про стягнення боргу, у сумі 282 380,38 доларів США підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки з боку відповідача не надано жодних належних доказів на їх спростування.
Окрім того, відповідно до п. 14. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14, від 18.12.2009 року, згідно з частиною першою статті 192 ЦК (435-15) законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.
У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.
Так, станом на 22.10.2020 року НБУ встановлено офіційний курс гривні до долару США: 28,2737 грн. за 1,0 дол. США.
З огляду на вказане, сума боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 , згідно розписки, від 26.12.2019 року становить в розмірі 282380,38 дол. США та еквівалентна 7 983 938,15 грн. (сім мільйонів дев`ятсот вісімдесят три тисячі дев`ятсот тридцять вісім гривень 15 копійок), з яких: основний борг 7 958 735,54 грн.; 3% річних 25 202,61 грн.
Крім того, у відповідності до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 202, 207, 525, 526, 530, 625, 629, 1046,1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 223, 258, 259, 263-266, 280 - 284 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу, у сумі 282 380,38 доларів США, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , суму боргу за договором позики від 26 грудня 2019 року в розмірі 7 983 938,15 грн. (сім мільйонів дев`ятсот вісімдесят три тисячі дев`ятсот тридцять вісім гривень 15 копійок), з яких: основний борг 7958 735,54 грн.; 3% річних 25 202,61 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів, з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені, ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Мирончук