_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-з/947/1182/20
УХВАЛА

29.10.2020 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м. Одеси Коваленко О.Б. розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики.

Разом із пред`явленим позовом до суду надано клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, оскільки позивач висуває вимогу майнового характеру, а відчуження об`єкту нерухомості відповідачем призведе, на його переконання, до ускладнення або неможливості задоволення його грошових вимог за можливим рішенням суду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як вбачається із практики Європейського суду з прав людини, право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони, яка поважає верховенство права, дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справах "Горнсбі проти Греції", "Бурдов проти Росії", "Ясіун`єне проти Литви", "Руйану проти Румунії", "Совтрансавто-Холдинг" проти України". "Шмалько проти України").

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6 -605 цс 16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим. щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. При цьому забезпечення позову правам та інтересам відповідачів чи будь яких інших осіб не зашкодить, а лише захистить виконання майбутнього рішення суду.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання представника позивача підлягає задоволенню, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, обрані варіанти забезпечення позову не порушать права та інтереси інших осіб, а й навпаки є превентивними заходами щодо таких порушень.

Керуючись ст.ст. 149-152 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 , про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики, - задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на Ѕ частки, яка належить ОСОБА_2 , на підставі Свідоцтва про придбання майна з торгів, які не відбулися, серія та номер: 1564, виданого 29.09.2016, видавник Комісарова С.О., приватний нотаріус ОМНО на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ) з відкриттям розділу), індексний номер 31723312 від 05.10.2016 13:00:31, приватний нотаріус Комісарова С.О.

Ухвала набирає законної сили негайно; може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Коваленко О. Б.