Справа № 481/820/20
Провадж.№ 2/481/234/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

27.10.2020 року Новобузький районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Уманської О.В.,

за участі секретаря судових засідань Кузьміної Н.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Новий Буг Миколаївської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

Встановив :

22.06.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що являється власником будинку АДРЕСА_1 . До виникнення у нього права власності у зазначеному будинку були зареєстровані відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Відповідач ОСОБА_3 був зареєстрований у будинку вже зі згоди позивача, як чоловік його матері.

На даний момент відповідачі не проживають в зазначеному житловому приміщенні разом з позивачем більше року. Позивач в усному порядку звертався до відповідачів з вимогою знятися з реєстрації у його будинку, але останні на його прохання не реагують, добровільно знятися з реєстрації не бажають.

16.07.2020 року провадження по даній справі було відкрито та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

06.08.2020 року ухвалою суду підготовче судове засідання було закрите, справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 судове засідання з`явився, заявлені в позовній заяві вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що будинок відповідачами доведено до жахливого стану, другий рік там ніхто не проживає, вікна і двері вийняті, світло та газ обрізані. Просив зняти відповідачів з реєстрації, щоб продати будинок доки він не розвалився.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, суду пояснила наступне. Спірний будинок вона купувала разом з колишнім чоловіком ОСОБА_5 за спільні кошти. Та вся їх родина була прописана в ньому Після того як вони розійшлися, останній в рахунок аліментів на їх двох спільних дітей подарував будинок її сину - ОСОБА_1 ( оскільки відповідачка ОСОБА_4 на той час була неповнолітньою) з усною умовою, що в подальшому будинок поділиться порівну на ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Після одруження ОСОБА_1 виїхав в м.Кривий Ріг та в будинку залишилися проживати ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_4 та чоловіком ОСОБА_3 . Останні зробили ремонт в будинку та утримували його в належному стані. Відповідачка ОСОБА_4 переїхала проживати в Ізраїль в 2015 році та повертатися на меті не має. Після того як дружина ОСОБА_1 дізналася про наявність у її чоловіка у власності будинку, вони почали виганяти відповідачів з будинку. Так позивач з дружиною приїжджаючи до відповідачів заходили в будинок та били посуд, били меблі, дозволяли дітям в залі грати у футбол, курили в будинку та ображали відповідачів, постійно влаштовували сварки. В поліцію в письмовій формі відповідачка не зверталася, оскільки не хотіла сорому, адже це її син, але дільничному відома ситуація, що склалася в їх родині. З будинку відповідачка ОСОБА_2 разом з чоловіком перебралася на зйомку квартиру в лютому 2019 року, оскільки позивач ОСОБА_1 разом з дружиною створили їм умови, в яких останні вже більше не могли проживати. На момент їх переїзду будинок був у жилому стані (після ремонту) та заборгованості по комунальним платежам не було.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги заперечив та надав пояснення аналогічні поясненням ОСОБА_2 . Крім того зазначив, що одружений з ОСОБА_2 близько 14 років та майже весь цей час вони проживали в спірному будинку та підтримували його в належному стані (вставили нові вікна, провели газ, зробили ремонт у ванній кімнаті). Відповідачка ОСОБА_4 переїхала проживати в Ізраїль в 2015 році та повертатися на меті не має. Підтвердив, що дійсно позивач зі своєю дружиною створили їм умови за яких останні не могли продовжувати проживати у спірному будинку, а саме вчиняли сварки, не давали виходити з кімнати, розваляли гараж, при цьому постійно наголошуючи на тому, що вони тут господарі. В зв`язку з вищезазначеним відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вимушені були винаймати житло, де проживають і на тепер. Зазначив, що позивач фактично продав зазначений будинок та в ньому вже проживають інші особи.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з`явилася, проте надіслала на офіційну електронну адресу суду заяву в якій зазначила, що з`явитися в судове засідання не може, позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позову. Крім того зазначила, що доводиться рідною сестрою позивачу та спірний будинок купували її батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , але в подальшому будинок був подарований її брату. ЇЇ мати ОСОБА_2 на даний час проживає на найманій квартирі, оскільки син з невісткою її вигнали разом з її чоловіком ОСОБА_3 . Сама відповідачка працює та проживає в Ізраїлі.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що позивач ОСОБА_1 доводиться їй племінником по лінії батька. Підтвердила, що спірний будинок він отримав від ОСОБА_5 в рахунок заборгованості по аліментам на його утримання та утримання його сестри. Оскільки його сестра ОСОБА_4 на той час була ще неповнолітньою, то будинок було переоформлено на ім`я позивача. Відповідачка ОСОБА_2 після переоформлення будинку на її сина почала відновлювати будинок, а саме: провела газ та воду, змінила вікна та двері і т.д. Після одруження позивач ОСОБА_1 почав вчиняти сварки з відповідачами ОСОБА_2 та виганяти її з чоловіком з будинку розташованого по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 неодноразово дзвонила та жалілася свідку на дії позивача та його дружини. Крім того свідок зазначила, що вона була присутньою при тому, як позивач неодноразово виганяв ОСОБА_2 з чоловіком з спірного будинку. Так одного разу зайшовши до них в гості разом з чоловіком була свідком того, як діти в залі грали в футбол, позивач з дружиною накурили в будинку, натомість відповідачі сиділи в спальній кімнаті. Також бачила зруйнований позивачем гараж та особисто чула, що останній по телефону повідомив, що він є власник та робить зі своїм майном що хоче. Позивач виносив майно з будинку, постійно вчиняв скандали та виганяв відповідачів з будинку. Крім того зазначила, що на момент коли відповідачі змушені були вибратися з будинку до житла яке вони тепер винаймають, боргів у них за комунальні послуги не було. Саме дії позивача призвели до того, що відповідачі вимушено тимчасово переїхали проживати у наймане житло

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомила, що позивач доводиться їй хресником. Спірний будинок він отримав від ОСОБА_5 в рахунок заборгованості по аліментам, оскільки його сестра ОСОБА_4 на той час була ще неповнолітньою. Після одруження позивач ОСОБА_1 почав вчиняти сварки з відповідачкою ОСОБА_2 та виганяти її з чоловіком з будинку розташованого по АДРЕСА_1 , погрожував вигорнути хату. Приходив з дружиною коли бажали та робили що хотіли, тобто життя їй не давали. Остання в зв`язку з вищезазначеними подіями навіть хотіла повіситись. Відповідачі виїхали з будинку весною 2019 року та з того часу за будинком ніхто не доглядав. За час проживання відповідачі доглядали за будинком, робили ремонти, будь-якої заборгованості з комунальних послуг по домоволодінню не було

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі та свідків, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Позивач є власником житлового будинку з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 08.01.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу Миколаївської області, зареєстрованого Новобузькою філією Миколаївського міжміського бюро технічного інвентаризації, за реєстровим номером 19778508, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17318332 від 10.01.2008 року (а.с.3-4).

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області №481/115/19 від 16.04.2019 року в зв`язку зі смертю ОСОБА_5 право власності останнього на земельні ділянки для обслуговування житлового будинку розташованого по АДРЕСА_1 було припинено та визнано за ОСОБА_1 ( а.с.7-8)

З фотокопії будинкової книги та пояснень сторін слідує, що у будинку по АДРЕСА_1 , зареєстровано місце проживання відповідачів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є сестрою позивача, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є матір`ю позивача та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який доводиться позивачу - вітчимом (а.с. 9-10).

Згідно акту обстеження місця проживання, складеного комісією з Новобузької міської ради у присутності свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та затвердженого Новобузьким міським головою 12.03.2020 року, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані в будинку по АДРЕСА_1 , але зі слів сусідів встановлено, що ОСОБА_4 в ньому не проживає з 2015 року , а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з березня 2019 року (а.с.11).

Відповідно до пояснень позивача та даних заяви відповідача ОСОБА_4 , які не заперечуються відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , сестра позивача ОСОБА_4 виїхала в 2015 році до Ізраїлю працевлаштувалася та проживає в АДРЕСА_2 та не має на меті повертатися в Україну для подальшого проживання за місцем її реєстрації.

Разом з тим з пояснень відповідачів та показів свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , наданих в судовому засіданні вбачається, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають більше року за місцем їх реєстрації по АДРЕСА_1 в зв`язку з тим, що позивач разом з своєю дружиною створив їм умови за яких подальше проживання в спірному житловому будинку неможливе. Наразі відповідачі змушені винаймати житло для тимчасового проживання та не матимуть можливості зареєструвати їх місце проживання у випадку зняття їх з реєстрації.

На підтвердження того, що відповідачі проживаючи у будинку, підтримували його у належному стані та поліпшували свої умови для проживання, суду надані накладні ( оригінали яких оглянуті судом у судовому засіданні) про придбання у червні серпні місяці 2018 року будівельних матеріалів, які були використані при ремонті у будинку по АДРЕСА_1 . Даний факт позивачем не оспорювався. ( а.с.44-48)

Зазначені обставини свідчать про існування поважних причин не проживання відповідачів у будинку позивача.

У відповідності до ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного на житло, визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Здійснення громадянами житлових прав здійснюється у порядку визначеному законодавством, в тому числі Цивільним кодексом України та Житловим кодексом Української РСР.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Статтею 383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно ч.3 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Повага до права людини на житло закріплена також у статті 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на державні органи зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі Gillow v. the U. K. від 24 листопада 1986 року) так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року).

Частиною 1 статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також частина 1 статті 405 ЦК України.

Відповідно до частини 4 статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частини 2 статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм, право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

В силу частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням на підставі частини 2 статті 405 ЦК України на вимогу власника цього приміщення за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше одного року та відсутність поважних причин такого не проживання.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Тобто правом на звернення з вимогами про визнання особи (члена або колишнього члена сім`ї) такою, що втратила право на проживання на підставі положень статей 156 ЖК України, 405 ЦК України, наділений виключно власник житлового приміщення.

В силу положень статей 4, 5 ЦПК України та статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на судовий захист своїх порушених, невизнаних цивільних прав або інтересів у спосіб, визначений законом.

Саме на позивача процесуальний закон (статті 12, 81 ЦПК України) покладає обов`язок довести, що він наділений правом на звернення до суду, оскільки його права та (або) інтереси порушені або не визнаються відповідачами, а з огляду на положення статей 156 ЖК України, статей 383, 405 ЦК України, якими обґрунтовує свої позовні вимоги, вона має довести, що є власником спірного житлового приміщення, та факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 405 ЦК України строки у жилому приміщенні без поважних причин.

З огляду на викладені вище положення норм права, які регулюють спірні правовідносини, позивач, насамперед, має довести, а суд перевірити, хто є власником спірного житлового приміщення, чи є членом (колишнім) членом сім`ї власника цього приміщення відповідач, строк та причини відсутності останнього у спірному житловому приміщенні.

Як було встановлено судом, домовленості між сторонами, щодо користування житловим будинком, досягнуто не було.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої п`ятої статті 13 цього Кодексу.

За змістом ст.13ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, з урахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, суд дійшов висновку, що відповідачка ОСОБА_4 вибула в інше місце проживання з власної волі та була відсутня більше встановлених законом строків без поважної причини, тому вона втратила право користування житловою площею в будинку, що належить позивачу.

З цих підстав, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання відповідача ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Разом з тим стосовно вимог позивача до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що останні не проживають за зареєстрованим місцем проживання вимушено, через конфлікт із позивачем, скільки останній створив умови, за яких подальше проживання у житловому будинку по АДРЕСА_1 відповідачів стало неможливим. Зазначене слідує з пояснень свідків допитаних в судовому засіданні та самих відповідачів, які узгоджуються між собою та в судовому засіданні іншими доказами не спростовані.

Також позивач ОСОБА_1 не надав суду жодного доказу на підтвердження того, яким чином, будучи зареєстрованими у вказаному будинку, відповідачі ускладнюють йому вільно користуватися та розпоряджатися належним йому на праві власності майном. Так само як і не надав доказів того, що він має намір, чи можливо вчиняв якісь дії з продажу даного будинку.

За такого, враховуючи, що відповідачі з поважних причин, які виникли з ініціативи позивача, не проживають у спірному житловому будинку та не мають можливості користуватися ним, однак при вселенні до будинку, як члени сім`ї власника вони набули право користування ним і таке право за ними зберігається, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними, а тому задоволенню в цій частині не підлягають.

Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ч.1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 також підлягає стягненню частково сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 141, 258-259,263-265,268, 273 ЦПК України, суд,

Ухвалив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 840,80 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення виготовлено 27.10.2020 року.

Суддя Уманська О.В.