Справа № 581/1/20
Провадження № 2/581/40/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
11 лютого 2020 року сел. Липова Долина
Липоводолинський районний суд Сумської області у складі: головуючого - судді Бутенка Д.В., за участю секретаря судового засідання - Бочкун Л.І., розглянувши в заочному порядку у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Липова Долина цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Сутність заявленої до суду вимоги
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що є власником будинку АДРЕСА_1 . У вказаному будинку, крім позивача та його сина, зареєстрована відповідачка (його колишня дружина) ОСОБА_2 , яка з жовтня 2018 року та по даний час у зазначеному будинку не проживає, не відвідує це житло, не оплачує комунальні послуги, не бере участі в утриманні будинку, її речі в будинку відсутні, де вона на даний час проживає позивачу не відомо. Через указані обставини позивач несе зайві витрати по утриманню зазначеної власності. У позасудовому порядку відповідачку з реєстрації зняти не вдається, оскільки між сторонами припинені будь-які стосунки. Позивач, посилаючись на ст. 16, 391, 405 ЦК України, просив суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування зазначеним вище житловим приміщенням.
Позиція позивача, відповідача по даній справі
Позивач у судовому засіданні вимоги заяви підтримав повністю та додатково суду пояснив, що з жовтня 2018 року ОСОБА_2 не проживає та не користується вищевказаним будинком, для нього вона є колишньою дружиною, на даний час шлюб між ними розірвано, сторони більше року жодних стосунків не підтримують, а реєстрація відповідачки в вищезаначеному будинку чинить ОСОБА_1 перешкоди у користуванні та розпорядженні зазначеним майном. Уточнив, що житловий будинок АДРЕСА_1 придбавався дванадцять років тому за кредитні кошти, отримані ним, його сестрою та матір`ю в банківській установі, а договір купівлі-продажу будинку оформлений лише на його ім`я та відповідні відомості внесені до реєстру.
Відповідачка, про час та місце розгляду справи повідомлялася за зареєстрованим місцем проживання згідно з нормою п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у судові засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, заперечень проти позову суду не подала.
Процесуальні дії суду у даній справі
Ухвалою судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 13 січня 2020 року в даній справі відкрито провадження, призначено судовий розгляд на 29 січня 2020 року о 10 год. 00 хв. 29 січня 2020 року розгляд справи відкладено до 11 лютого 2020 року у зв`язку з перебування головуючого у нарадчій кімнаті по справі № 581/373/19. 11 лютого 2020 року за згодою позивача суд перейшов до заочного розгляду справи та ухвалив рішення по суті спору.
Установлені судом фактичні обставини справи
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Беєво Липоводолинського району Сумської області (а.с.5).
11 січня 2019 року заочним рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області шлюб між позивачем та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 7).
З фотокопії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що позивач є зареєстрованим власником житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 54,7 кв.м. (а.с.8).
Зі змісту пп. 1.1, 1.2, 1.8 п. 1 нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу будинку від 20 листопада 2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та позивачем, вбачається те, що будинок з господарськими спорудами, розташований в АДРЕСА_1 , придбавався ОСОБА_1 у період шлюбу з відповідачем та є об`єктом права спільної сумісної власності цих двох осіб. Відомості про зазначений договір внесені приватним нотаріусом до Державного реєстру правочинів 20 листопада 2007 року за номером 2505787 (а.с. 25-26).
З фотокопії довідки Беївського старостинського округу Липоводолинської селищної ради Липоводолинського району Сумської області № 472/02-37 від 27 грудня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 (колишня дружина), ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично з жовтня 2018 року по теперішній час за вказаною адресою не проживає (а.с. 9).
Згідно з довідкою виконавчого комітету Липоводолинської селищної ради Липоводолинського району Сумської області № 471/02-37 від 27 грудня 2019 року, у зазначеному житловому будинку зареєстровані: ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_4 (а.с. 10).
Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , як сусіди позивача, суду підтвердили ті обставини, що ОСОБА_2 з жовтня 2018 року залишила будинок АДРЕСА_1 , припинила проживати однією сім`єю з позивачем та вести з ним домашнє господарство і більше на території с. Беєве протягом 2018-2019 років не появлялася. Про ці дані вони обізнані як особисто, так і зі слів інших односельців, а також позивача та його повнолітнього сина, з яким вони особисто спілкувалися.
Норми права, які підлягають застосуванню у даній справі:
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частинами першою, другою статті 319 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 321 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Статтею 346 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам`яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Висновки суду по суті заявленої вимоги:
У даній справі судом установлено, що позивач та відповідач є співвласниками житлового будинку з господарчими спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 . У цьому будинку без поважних причин не проживає відповідачка більше одного року, спільним побутом протягом вказаного вище часу вона з позивачем не була пов`язана, втратила будь-який інтерес до цього житла (зокрема, не відвідує його та не користується ним).
На думку суду, станом на даний час відповідачка не втратила право спільної сумісної власності на вказане домоволодіння з господарськими спорудами в силу норм статей 319, 321 ЦК України. ОСОБА_2 , реалізуючи правомочності співвласника цього майна, може постійно або періодично користуватися ним, або взагалі припинити користуватися ним, проте її зареєстроване місце проживання може зберігатися за вищевказаною адресою, що не суперечить змісту вищевказаних норм права та сутності права приватної власності на нерухоме майно.
Отже, установлені у даній справі обставини про те, що відповідачка відсутня в житловому будинку за місцем своєї реєстрації понад 1 рік, не свідчать про відмову ОСОБА_2 від її права власності на вищезазначене нерухоме майно та не є підставами для припинення права власності на нього.
Суд уважає, що положення частини другої статті 405 ЦК України не розповсюджуються на правовідносини, які установлені у даній справі, оскільки у даному спорі сторони є співвласниками вищевказаного житла, де зареєстровані їх місця проживання, хоча на даний час відповідач не має статусу члена сім`ї співвласника житла.
За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у зв`язку з його безпідставністю.
Вищезазначені висновки суду узгоджуються із актуальною правовою позицією, висловленою Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 28 лютого 2018 року (справа № 647/1683/15-ц).
Довід позивача про те, що йому зі сторони відповідача чиняться перешкоди в користуванні власністю та те, що ОСОБА_1 є одноособовим власником зазначеного будинку з господарськими спорудами, не ґрунтується на законі, оскільки відповідно до ст. 60, 61 СК України спірний будинок зі спорудами є спільним сумісним майном, набутим подружжям у шлюбі.
Крім цього, суд уважає, що визнання відповідачки такою, що втратила право користування будинком з господарськими спорудами, в судовому порядку призведе до порушення її права на мирне володіння зазначеним спільним майном та до непропорційного втручання у право на повагу до її приватного життя, які практично гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 1 Першого протоколу до зазначеної Конвенції, оскільки суд не вбачає жодної законної мети і нагальної необхідності по застосуванню такого способу захисту права, обраного позивачем у даній справі (такий висновок суду узгоджується із мотивом Європейського суду з прав людини, викладеному у п. 42, 50, 51 рішення цього ж Суду від 02 березня 2011 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).
Розподіл судових витрат
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача, оскільки у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.
Керуючись ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 282 ЦПК України суд,
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у зв`язку з його безпідставністю.
Заочне рішення може бути переглянуте Липоводолинським районним судом Сумської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Липоводолинського районного суду Сумської області протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.
Позивачем рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів із дня складення повного судового рішення.
До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Липоводолинський районний суд Сумської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_2 ).

Повне рішення суду складене 12 лютого 2020 року.

Суддя Д. В. Бутенко