ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8201/20 Справа № 200/767/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Литвиненко І. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Деркач Н.М.,

суддів: Куценко Т.Р., Макарова М.О.,

за участю секретаря Лященко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення самовільно збудованої побудови за рахунок відповідачів, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому з урахуванням уточнень просив суд усунути йому перешкоди у користуванні власністю шляхом знесення самовільно збудованої побудови за рахунок відповідачів (а.с. 121-123).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_6 вказав, що він є власником 10/100 домоволодіння АДРЕСА_1 , яке розташовано на земельній ділянці, площею 954,0 кв.м. за тією ж адресою. Вказана земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності позивача та відповідачів. Влітку 2014 року відповідач ОСОБА_1 між його та своїм будинками самовільно збудував металеву огорожу із профільних листів без встановлення меж земельної ділянки, дозволу співвласників та будь-яких дозволів або проектів, що унеможливлює проведення позивачем догляду за своїм житловим будинком, здійснення поточного ремонту та перешкоджає інсоляції території. Цими діями відповідач ОСОБА_1 порушує права позивача, як співвласника земельної ділянки. (а.с. 1).

Заочним рішенням суду від 29 червня 2016 року позов задоволено (а.с. 48-49).

Ухвалою суду від 06 грудня 2016 року заочне рішення від 29 червня 2016 року скасовано.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2020 року позов задоволено частково. Усунуто перешкоди у користуванні та розпоряджанні позивачем своєю приватною власністю - частиною земельної ділянки з кадастровим номером :02:308:0038, площею 0,954 га, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення за рахунок ОСОБА_1 самовільно збудованої металевої огорожі з профільних листів на металевому профілі між житловими будинками літ. Б-1 та літ. А-1, що розташовані на цій земельній ділянці та на території цього домоволодіння. У задоволенні позовних вимог до інших відповідачів відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з указаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

При цьому апелянт зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_1 не будував спірну огорожу та не є власником спірного домоволодіння і земельної ділянки. Крім того, спірна огорожа зазначена у технічному паспорті, до неї мають доступ усі співвласники. Також судом залишено поза увагою, що порядок користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння не встановлено.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 29 грудня 2005 року, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М., та зареєстрований в реєстрі за № 4809, належить 10/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 5). Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 948,0 кв.м., яка знаходилася у спільній сумісній власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку від 23 червня 2010 року (а.с. 11-12). Межі часток земельної ділянки між власниками в натурі не встановлені.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що металеву огорожу із профільних листів між будинками позивача та відповідача ОСОБА_1 збудовано самовільно, висотою 2,0 м та на відстані від будинку позивача 0,15 м., без відповідного дозволу та узгодження усіма співвласниками земельної ділянки, чим порушуються його права.(а.с. 107-109)

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з доведеності факту побудови спірної огорожі саме відповідачем ОСОБА_1 , що є підставою для усунення перешкод позивачу у користуванні спільною земельною ділянкою шляхом знесення самовільної огорожі за рахунок ОСОБА_1 .

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Нормою ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України встановлено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 є власником 10/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_1 був власником 35/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 . Домоволодіння сторін розташоване на земельній ділянці, площею 948,0 кв.м., яка знаходилася у спільній сумісній власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Частки земельної ділянки між власниками не визначено, межі в натурі також не встановлені.

Відповідно до договору дарування від 19.06.2019 року ОСОБА_1 подарував належні йому 35/100 частин будинку ОСОБА_7 (а.с.217)

Тобто на момент ухвалення рішення по суті спору ОСОБА_1 вже не був власником частини будинку АДРЕСА_1 , тому не міг нести обовязки щодо його належного утримання.

Про перехід права власності відповідача ОСОБА_1 до ОСОБА_7 у суді першої інстанції зазначала представник ОСОБА_1 (а.с.195)

Однак, судом належної оцінки зазначеним поясненням не дано, інформація щодо кола власників домоволодіння АДРЕСА_1 судом не зясована, право на заміну відповідача позивачу не розяснено.

При цьому апеляційний суд позбавлений процесуальних повноважень на вирішення питання про заміну неналежного відповідача належним.

З наведених підстав колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу. Рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 сторонами не оспорено, тому колегією суддів не перевіряється.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягенню судовий збір у сумі 730,80 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення самовільно збудованої побудови відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 730,80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М.Деркач

Т.Р.Куценко

М.О.Макаров