28.12.2020 Провадження по справі № 2/940/56/20
Рішення

Іменем України

28 грудня 2020 року Тетіївський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді : Косович Т.П.

при секретарі : Козуб І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 02.12.2018 року в сумі 2100 доларів США, 3% річних в сумі 47,77 доларів США, та судові витрати по справі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.12.2018 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики шляхом складання розписки, за умовами якого ОСОБА_2 взяв у нього борг 2100 доларів США, які зобов?язався повернути до 02.02.2019 року. Проте в зазначений строк відповідач борг не повернув, свої зобов?язання за укладеним договором не виконав та в добровільному порядку повернути суму боргу відмовляється.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Гуревич Р.Г. не прибули. Представник позивача до суду надіслав заяву, в якій просить справу слухати у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що дає підстави суду в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 223 ЦПК України, розглядати справу у його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

В судовому засіданні встановлено, що 02.12.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики шляхом складання розписки, за умовами якого ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 в борг 2100 доларів США, які зобов?язався повернути до 02.02.2019 року, що підтверджується оригіналом розписки ( а.с. 10). Проте в зазначений строк та на час подання позову відповідач борг не повернув.

Відповідно до ст.1046 ЦК України договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики між відповідачем та позивачем є розписки, які посвідчують передання йому визначеної грошової суми.

Таким чином, так як договір позики це односторонній договір, то у відповідача виник обов`язок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до ст. 1049 ЦК України.

Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно із ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що в порушення вищезазначених приписів закону та письмового договору позики, відповідачем не було повернуто борг в обумовлений договором строк, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики та 3% річних є обґрунтованими та законними, в зв?язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

При цьому відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як встановлено в судовому засіданні, позивач поніс судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позовної заяви в сумі 768,40 гривень, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 1), які суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача.

Керуючись ст.ст. 141,258,259,263-265,268,273,354 ЦПК України, ст.ст. 525,526,530, 536,610,625,1050 ЦК України суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , на користьОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_3 , - 2147 (дві тисячі сто сорок сім) доларів 77 центів США заборгованості за договором позики від 02.12.2018 року, та 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Т.П.Косович