Провадження № 2/459/94/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2020 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Жураковського А.І.,

з участю: секретаря судового засідання Ганас К.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, завданої порушенням інтересів особи, зображеної на фотографіях, та права особи на захист своїх порушених прав,

В С Т А Н О В И В :

07.09.2018 р. позивач звернулася у суд з позовом до відповідачки, у якому просила стягнути з останньої 117000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що така моральна шкода була їй заподіяна відповідачкою внаслідок порушення її інтересів як особи, зображеної на фотографіях, та перешкоджання у реалізації нею права на захист порушених прав. Вказала, що відповідачка без її згоди двічі опублікувала фотографії з її зображенням в комерційних цілях, а після пред`явлення претензій з цього приводу перешкоджала позивачці та її адвокату здійснювати захист порушених прав.

28.02.2019 р. відповідачка подала відзив, у якому позов заперечила. Зазначила, що за домовленістю з фотографом вона мала забезпечити для фотосесії одяг, який був ексклюзивним дизайнерським твором, та мала отримати професійні фотознімки, у яких позиціонувалися б її творчі наробки. Тому надала фотографу одяг, а остання після фотосесії надала їй відповідні фотознімки, які були у подальшому опубліковані. Вказала, що не обізнана про те, яким чином фотограф домовлялася з позивачкою, яка була фотомоделлю. Після першої претензії позивачки, не маючи намір створювати конфлікт, видалила фото із Інтернету. Стверджує, що під час фотосесії отримала усний дозвіл позивачки на використання фотознімків з її зображенням. Заявлений розмір моральної шкоди вважає безпідставними та необґрунтованим. У підсумку просила відмовити у задоволенні позову.

11.04.2019 р. представник позивачки подала відповідь на відзив, у якому зазначила, що відповідачка використала фотографії із зображенням позивачки у рекламних цілях, тому на підставі абзацу 9 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про рекламу» мала б бути письмова згода останньої. Вважає, що відповідачка використала фотографії із зображенням відомої актриси для реклами свого незареєстрованого бренду, який є маловідомим.

19.04.2019 р. представник відповідачки подав заперечення, у якому вказав, що поведінка позивачки є недобросовісною, оскільки відповідачка виконала свої зобов`язання за усним правочином шляхом надання в оренду дизайнерського одягу, отримуючи законну оплату за оренду у вигляді дозволу на публікацію фотографій, проте через певний проміжок часу до відповідачки заявлені вимоги про стягнення моральної шкоди, проте замовчується яким саме способом була здійснена оплата послуг відповідачки. Вважає, що Закон України «Про рекламу» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, тому що мова йде не про процедурне порушення цього закону.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, пояснивши, що відповідачка без дозволу розмістила рекламу свого товару, використавши для цього фотографії із зображенням позивачки, попри те, що обумовлено було їх використання лише у соціальних мережах в інформативних цілях про таку фотосесію.

Представник відповідачки у задоволенні позову просив відмовити. Вказав, що відповідачка отримувала усну згоду позивачки на використання фотографій з її зображенням.

Вислухавши учасників справи, оцінивши докази, суд прийшов до такого висновку.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що рік чи півтора роки тому, підшукуючи собі одяг, натрапила на сайт з продажу одягу, де впізнала фотомодель, якою була позивачка. Після цього, про цей випадок проінформувала позивачку, яка є її знайомою.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що працює візажистом, та у 2017 р. брала участь у фотозйомках, де моделлю була позивачка, а одяг надала відповідачка. Після отримання фотознімків відповідачка опублікувала їх із зазначенням ціни одягу. Позивачка попрохала її прибрати їх, тому що не надавала згоди на таке використання, і відповідачка погодилася. Однак влітку 2018 р. ці фото знову були виявлені при їх використанні відповідачкою в якості реклами свого одягу.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що працює фотографом, та у 2017 р. здійснювала фотографування позивачки у фотостудії, оскільки сторони мали домовленість про фотосесію з метою просування своїх послуг. Після обробки фото надіслала їх в спільну групу в додатку «Instagram». Згодом відповідачка самостійно опублікувала їх, на що позивачка висловила претензії, після яких фото були видалені.

Як видно із роздрукованих фотозображень з сайтів «Pinterest», «inkphy.com», інтернет-магазину «Shopping Mall», пояснень сторін і показів свідків, на частині з цих фото зображена позивачка, а фото зроблені 01.11.2017 р. під час фотосесії, де був використаний дизайнерський одяг відповідачки.

Дані фото, пояснення сторін і покази свідків вказують на те, що їх публікацію здійснила відповідачка.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 308 ЦК України фотографія, інші художні твори, на яких зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи, а в разі її смерті - за згодою осіб, визначених частиною четвертою статті 303 цього Кодексу. Згода, яку дала фізична особа, зображена на фотографії, іншому художньому творі, може бути після її смерті відкликана особами, визначеними частиною четвертою статті 303 цього Кодексу. Витрати особи, яка здійснювала публічний показ, відтворення чи розповсюдження фотографії, іншого художнього твору, відшкодовуються цими особами. Якщо фізична особа позувала авторові за плату, фотографія, інший художній твір може бути публічно показаний, відтворений або розповсюджений без її згоди. Фізична особа, яка позувала авторові фотографії, іншого художнього твору за плату, а після її смерті - її діти та вдова (вдівець), батьки, брати та сестри можуть вимагати припинення публічного показу, відтворення чи розповсюдження фотографії, іншого художнього твору за умови відшкодування автору або іншій особі пов`язаних із цим збитків. Фотографія може бути розповсюджена без дозволу фізичної особи, яка зображена на ній, якщо це викликано необхідністю захисту її інтересів або інтересів інших осіб.

Тлумачення частини першої статті 308 ЦК України свідчить, що за загальним правилом, фотографія на якій зображено фізичну особу, може бути публічно показана, відтворена, розповсюджена тільки за згодою фізичної особи. Винятком є випадки, за яких: (а) фізична особа позувала авторові за плату; (б) це викликано необхідністю захисту інтересів зображеної фізичної особи або інтересів інших осіб (постанова КЦС ВС від 30.01.2019 р. у справі № 308/5318/15-ц, реєстраційний номер рішення 79744914).

Суд не встановив будь-яких із зазначених випадків, які б виключали необхідність отримання згоди від позивачки на публічний показ, відтворення та розповсюдження фотографії з її зображенням.

При цьому, покликання на приписи Закону України «Про рекламу» є безпідставні, оскільки останній регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами, а у даному випадку правовідносини сторін підпадають під дію ст. 308 ЦК України, позаяк відповідачка не здійснювала рекламну діяльність.

Отже, фактичні обставини справи та докази свідчать про те, що відповідачка використала фотографії із зображенням позивачки без згоди останньої, чим вчинила цивільно-правовий проступок.

Доводи відповідачки про існування усної домовленості є безпідставними, оскільки не підтверджені доказами. Як свідчать пояснення сторін і покази свідків, після першої претензії відповідачка прибрала з мережі Інтернет фото із зображенням позивачки, однак згодом повторно їх опублікувала. Суд трактує ці обставини як такі, що вказують на усвідомлення відповідачкою відсутності між сторонами згоди на подібне використання спірних фотографій.

У будь-якому випадку, отримавши претензії з приводу першого разу публікації фотографій, відповідачка мала можливість і була зобов`язана з`ясувати у позивачки її думку (згоду) щодо подальшого використання фотографій з її зображенням, однак не була дбайливою й обачною тією мірою, якою цього вимагала ситуація.

За таких обставин та міркувань суд вважає, що відповідачка порушила охоронюваний законом інтерес позивачки, яка зображена на фотографіях.

Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У статті 280 ЦК України передбачено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Вирішуючи питання про відшкодування відповідачкою позивачці моральної шкоди у зв`язку із поширенням фотографій з її зображенням без відповідної згоди, суд вважає доведеним завдання останній такої шкоди, оскільки позивачка є акторкою та орієнтується на вимоги продюсерських агенцій до акторських портфоліо й репутації, у зв`язку з чим, на відміну від пересічних громадян, більш прискіпливо ставиться до способів та каналів поширення фотографій, на яких вона зображена і у випадку порушення цього інтересу зазнає душевних страждань.

Однак суд вважає, що заявлений розмір відшкодування є істотно завищеним.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд врахував: характер правопорушення, його повторність та триваючий характер; глибину душевних страждань позивачки, що були зумовлені протиправною поведінкою щодо неї, однак не спричинили серйозного приниження її ділової репутації чи зниження престижу; відсутність тяжких змін у життєвих і суспільних стосунках позивачки; ступінь вини відповідачки. За таких обставин суд вважає що вимогам поміркованості, розумності та справедливості, характеру й обсягу моральних страждань позивачки відповідає компенсація моральної шкоди у розмірі 15000 грн.

При цьому, суд вважає недоведеним заподіяння позивачці моральної шкоди через перешкоджання захисту її прав з боку відповідачки.

Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню.

З огляду на приписи ст. 141 ЦПК України та розмір задоволених позовних вимог (12,82%), з відповідачки у користь позивачки слід стягнути 226 грн. 66 коп. судового збору та 641 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 2, 141, 259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) у користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень заподіяної моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 у користь ОСОБА_1 226 (двісті двадцять шість) грн. 66 коп. судового збору, та 641 (шістсот сорок одну) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

У решті вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга через Червоноградський міський суд Львівської області до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11.02.2020 р.

Суддя А.І. Жураковський