ПОСТАНОВА

Іменем України

28 грудня 2020 року м. Кропивницький

справа № 405/2268/19

провадження № 22-ц/4809/1375/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області, Державна казначейська служба України,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 березня 2020 року у складі судді Драного В.В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної та матеріальної шкоди завданої йому працівниками ГУ НП України в Кіровоградській області при виконанні ними своїх службових повноважень в сумі 50 000 грн.

Позов мотивовано тим, що з 27.03.2017 року по 2018 рік він неодноразово звертався до Гайворонського ВП ГУНП України в Кіровоградській області із заявами про вчинення відносно нього кримінальних правопорушень, а саме завдання тілесних ушкоджень, хуліганства, погрози та незаконне позбавлення волі сусідами, а також заволодіння його квартири службовими особами «ПАТ Гайворонський Спец Кар?єр» та Гайворонської Міської Ради.

Однак Гайворонським ВП ГУНП відповідні відомості до ЄРДР не вносились, а тому він змушений був самостійно неодноразово звертатись до слідчих суддів Гайворонського району з чисельними скаргами на бездіяльність працівників Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області в порядку ст. 303 КПК України.

Вказує, що по кримінальним провадженням, які були внесені до ЄРДР слідчими СВ Гайворонського ВП ГУНП України в Кіровоградській області належним чином розслідування не здійснювалось, клопотання, які він подавав не розглядались. Ухвалами слідчих суддів Гайворонського районного суду Кіровоградської області визнано незаконною бездіяльність працівників СВ Гайворонського ВП ГУНП України в Кіровоградській області.

ОСОБА_1 зазначає, що зазнав матеріальної шкоди, яку оцінює в 25000 грн, оскільки для написання скарг витрачав папір та кошти для відправлення скарг рекомендованими листами, витрачав час у чисельних розглядах в судах скарг.

Також, вказав, що внаслідок вчинення такої бездіяльності та протиправних дій відповідача він зазнав моральних страждань, які зумовлюються тим, що він на деякий час був позбавлений можливості реалізувати свої вподобання та бажання як звичайна людина, яка вела досить енергійний, активний спосіб життя. Відчув себе ошуканим, що негативно позначилося на його психічному стані, змусило сильно нервувати та переживати, внаслідок чого він став замкнутий, дратівливий, в нього порушився сон. Розмір моральної шкоди позивач оцінив у 25000 грн.

Позивач зауважив, що загальна сума відшкодування його позовних вимог за завдану моральну та матеріальну шкоду становить 50000,00 грн, яку він просить стягнути на його користь за рахунок державного бюджету.

Під час розгляду справи 31.10.2019 за вх. № 4594 позивач подав до суду першої інстанції заяву про відмову від позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 25000,00 грн, вказавши, що наслідки відмови від частини позовних вимог йому зрозумілі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.11.2019 провадження у справі в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 25000,00 гривень закрито.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 березня 2020 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 із Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України у відшкодування моральної шкоди 15 000 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд дійшов висновку, що доводи ОСОБА_1 про спричинення йому моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях, викликаних неправомірною бездіяльністю щодо його клопотань заявлених в кримінальних провадженнях та діями щодо винесення постанов про закриття кримінальних проваджень, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому зазначені позивачем підстави для відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими. З посиланням на засади розумності і справедливості, суд визначив розмір моральної компенсації в сумі 15000 грн.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В обґрунтування апеляційної скарги Головне управління Національної поліції у Кіровоградській області зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що згідно з п. 4 ч. З ст. 175 ЦПК України, якщо позов подано до кількох відповідачів - позовна заява повинна містити вимоги щодо кожного з них. Позовна заява ОСОБА_1 , вимог щодо ГУНП в Кіровоградської області не містить, а тому є не зрозумілим з чого виходив позивач, зазначаючи даного відповідача.

Відповідач звертає увагу, що умовою застосуванням судом цивільно-правової відповідальності, яка поширюється на не договірні зобов`язання, що виникають із правопорушень (деліктні) правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів.

Вважає, що сам факт скасування процесуального рішення не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1166, 1167, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди відповідач зазначив, що позивач не надав належних доказів, які б вказували на незаконність дій органу досудового розслідування, які б в свою чергу вказували на наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача (органи досудового слідства) та вини останнього в її заподіяні. Відсутні адекватні та обґрунтовані розрахунки сум, з яких виходив позивач при визначені суми завданих йому збитків.

На думку відповідача, без надання документальних доказів, твердження ОСОБА_1 про моральні страждання, приниження честі, честі родини, гідності, порушення звичайного укладу життя, психологічної напруги, є лише припущеннями і не можуть братися судом до уваги як фактичні дані.

Просив скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 березня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 зазначила, що судом першої інстанції в повній мірі з?ясовані обставини, що мають значення для справи, правильно зроблено висновки та надано вірну оцінку доказам по справі. Порушень норм матеріального і процесуального права не допущено. Вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи надуманими і безпідставними. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 16.01.2017 ухвалу слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 03 січня 2017 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову слідчого Гайворонського ВП Голованівського ВП ГУНП в Кіровоградській області від 09.12.2016 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 червня 2016 року за №0000364, за ч.1 ст.125 КК України скасовано, постанову слідчого Гайворонського ВП Голованівського ВП ГУНП в Кіровоградській області про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 червня 2016 року за №0000364, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України скасовано, а матеріали кримінального провадження направлено до Гайворонського ВП Голованівського ВП ГУНП в Кіровоградській області для організації досудового розслідування (а.с. 171-173).

Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 12.04.2017 скаргу ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано слідчого Гайворонського відділу поліції ГУНП Кіровоградської області Сокур І.О. провести слідчі дії у кримінальному проваджені за № 0000364 внесеному до ЄРДР за ч. 1 ст. 125 КК України згідно заявлених скаржником клопотань від 09.09.2016, 07.03.2017 та 24.03.2017 (а.с. 133-134).

Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 07.08.2017 скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано постанову слідчого Гайворонського відділу поліції ГУНП Кіровоградської області Головка А.В., про закриття кримінального провадження від 25.06.2017 по кримінальному провадженні за № 000299 від 05.05.2017 (а.с. 136-137).

Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17.08.2017 скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову слідчого СВ Гайворонського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області Сокур І.О. від 30.03.2017 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.03.2017 за № 0000163, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення скасовано (а.с. 151-154).

Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 07.09.2017 скаргу ОСОБА_1 задоволено, визнано незаконною бездіяльність слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області щодо неналежного реагування на клопотання ОСОБА_1 від 15.05.2017 та 19.08.2017, зобов`язано слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області в трьох денний термін розглянути клопотання ОСОБА_1 від 15.05.2017 та 19.08.2017 подане у кримінальному провадженні № 0000164 та надати заявнику обґрунтовану відповідь (а.с. 130-132).

Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04.10.2017 скаргу ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано слідчого відділу Гайворонського відділу поліції ГУНП Кіровоградської області Федоришина В.О. розглянути клопотання по кримінальному провадженні за № 0000299 внесеного до ЄРДР за ч. 1 ст. 125 КК України згідно заявлених скаржником від 11.09.2017 за № 3-259, № 3-260 та № 3-261 згідно КПК України (а.с. 128).

Ухвалою слідчого судді Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 20.10.2017 скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову від 27.03.2017 про закриття кримінального провадження за № 0000113 від 20.02.2017 скасовано (а.с. 127).

У кримінальному провадженні № 0000781:

- ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 06.02.2018 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, визнано незаконною бездіяльність слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області щодо неналежного реагування на клопотання ОСОБА_1 від 01.02.2018, зобов`язано слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області в трьох денний термін розглянути клопотання ОСОБА_1 від 01.02.2018 та надати заявнику обгрунтовану відповідь (а.с. 99-101);

- ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 29.03.2018 скаргу ОСОБА_1 задоволено, визнано незаконною бездіяльність слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області щодо неналежного реагування на клопотання ОСОБА_1 від 26.03.2018, зобов`язано слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області в трьох денний термін розглянути клопотання ОСОБА_1 від 26.03.2018 та надати заявнику обгрунтовану відповідь (а.с. 110-112);

- ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 16.04.2018 скаргу ОСОБА_1 задоволено, визнано незаконною бездіяльність слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області щодо неналежного реагування на клопотання ОСОБА_1 від 10.04.2018, зобов`язано слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області в трьох денний термін розглянути клопотання ОСОБА_1 від 10.04.2018 та надати заявнику обґрунтовану відповідь (а.с. 155-157);

- ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 01.06.2018 скаргу ОСОБА_1 задоволено, визнано незаконною бездіяльність слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області щодо неналежного реагування на клопотання ОСОБА_1 від 28.05.2018, зобов`язано слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області в трьох денний термін розглянути клопотання ОСОБА_1 від 28.05.2018 та надати заявнику обґрунтовану відповідь (а.с. 158-160);

- ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 27.08.2019 скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову слідчого СВ Гайворонського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області Юрченка С.В. від 15.08.2018 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.12.2017 за № 0000781, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення скасовано (а.с. 82-85).

Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 16.02.2018 скаргу ОСОБА_1 задоволено, визнано незаконною бездіяльність слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області щодо неналежного реагування на клопотання ОСОБА_1 від 12.02.2018, зобов`язано слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області в трьох денний термін розглянути клопотання ОСОБА_1 від 12.02.2018 поданого у кримінальному провадженні № 0000780 та надати заявнику обґрунтовану відповідь (а.с. 96-98).

Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23.02.2018 скаргу ОСОБА_1 задоволено, визнано незаконною бездіяльність слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області щодо неналежного реагування на клопотання ОСОБА_1 від 16.02.2018, зобов`язано слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області в трьох денний термін розглянути клопотання ОСОБА_1 від 16.02.2018 поданого у кримінальному провадженні № 0000033 та надати заявнику обґрунтовану відповідь (а.с. 93-95).

Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 27.03.2018 скаргу ОСОБА_1 задоволено, визнано незаконною бездіяльність слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області щодо неналежного реагування на клопотання ОСОБА_1 від 01.03.2018, зобов`язано слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області в трьох денний термін розглянути клопотання ОСОБА_1 від 01.03.2018 поданого у кримінальному провадженні № 20000601 та надати заявнику обгрунтовану відповідь (а.с. 148-150).

Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 07.05.2018 скаргу ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області Бень О.В. розглянути клопотання ОСОБА_1 від 27.04.2018 року та 02.05.2018 по кримінальному провадженню № 0000600 (а.с. 140).

Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25.10.2018 скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову слідчого СВ Гайворонського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області Рябова Ю.І. від 30.09.2018 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.08.2018 за № 0000424, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України скасовано (а.с. 71-73).

Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 05.02.2019 скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову слідчого СВ Гайворонського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області Рябова Ю.І. від 26.12.2018 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000581, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України скасовано (а.с. 63-64).

Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 07.02.2019 скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову слідчого СВ Гайворонського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області Рябова Ю.І. від 19.12.2018 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000582, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 196 КК України скасовано (а.с. 61-62).

Отже, вказаними ухвалами суду встановлено факт бездіяльності та неправомірних дій слідчих СВ Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області при проведенні досудових розслідувань кримінальних проваджень за № № 20000601, 000033, 0000780, 0000164, 0000582, 0000581, 0000424, 0000600, 0000781, 0000113, 0000163, 0000299, 0000364.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема,у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Отже суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову правильно встановив, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин позивача та держави.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон № 266/94-ВР.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Вищенаведене також узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 740/2921/16-ц (провадження № 61-3002св18) та постанові від 15 березня 2019 року у справі № 216/2150/17 (провадження № 61-11184св18).

Статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, ці норми не заперечують обов`язкової наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у виді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі N 920/715/17 та постановах Верховного Суду від 17.10.2019 у справі N 908/2202/18, від 02.03.2020 у справі N 910/434/19 та від 09.04.2020 у справі N 908/690/19.

Доводи апеляційної скарги, що сам факт скасування процесуального рішення не свідчить про завдання позивачу шкоди та про наявність підстав для її відшкодування не спростовують висновків рішення суду, з огляду на те, що у цій справі підставою відшкодування позивачу моральної шкоди є встановлена незаконність постанов, ухвалених уповноваженою особою відповідача, що само по собі є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовував тим, що внаслідок бездіяльності та протиправних дій відповідача йому було завдано моральної шкоди, що виразилось у душевних стражданнях, протягом двох років він перебував у стані постійного напруження та стресу, оскільки вимушений був звертатися за захистом своїх порушених прав.

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Згідно Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, який набрав законної сили 11 вересня 1997 року, зазначена Конвенція та відповідні протоколи до неї були ратифіковані, тобто з часу набрання сили норми Конвенції повинні застосовуватися також при вирішенні спорів судами України.

Статтею 13 Європейської Конвенції з прав людини 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснили свої офіційні повноваження.

Відповідно до пункту 10.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, стаття 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність». Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Згідно з пунктами 3, 4 зазначеної постанови Пленуму судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою.

У справі, що розглядається, належними і допустимими доказами підтверджено, що внаслідок неналежного досудового розслідування і бездіяльності слідчих при розгляді заяв та клопотань позивача у вищевказаних кримінальних провадженнях, ухвалами слідчих суддів Гайворонського районного суду Кіровоградської області було визнано незаконною бездіяльність слідчих Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській областія, який є структурним підрозділом Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області та скасовані постанови про закриття кримінальних проваджень за результатами розгляду неодноразових скарг ОСОБА_1 .

Дії/бездіяльність саме посадових осіб Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (ст. 11 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що бездіяльність посадових осіб Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області, яка спричинила моральні страждання позивача, була встановлена, ухвалами слідчих суддів, які викладені вище.

Суд першої інстанції встановив, що позивач довів наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, передбаченого у статті 1174 ЦК України, а саме: протиправність дій службової особи органу державної влади, наявність шкоди (у т. ч. її розмір) і причинного зв`язку між протиправними діями (бездіяльністю) та завданою шкодою.

Наведені обставини є підставою для відшкодування Державою позивачеві моральної шкоди незалежно від вини службових осіб, діями яких така шкода завдана.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у цивільній № 206/3850/16-ц від 14 липня 2020 року у подібних правовідносинах.

Вирішуючи питання щодо розміру грошового відшкодування завданої моральної шкоди, суд першої інстанції, врахувавши характер правопорушення -бездіяльність правоохоронних органів, що призвела до порушення прав позивача на встановлення винних осіб, значну кількість звернень до органів поліції та тривалість душевних страждань - впродовж двох років, глибину моральних страждань та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення зазначеної вимоги в розмірі 15000 гривень.

Доводи апеляційної скарги Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Всі висновки суду першої інстанції щодо правомірності заявленого позову та можливості відновлення порушеного права у обраний позивачем спосіб повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області не містить.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко