Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2020 року Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Чальцевої Т.В.,

при секретарі Перебайло А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Волноваха цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове виселення з житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Волноваського районного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить виселити ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно договору дарування житлового будинку ВЕІN 860771 від 07.02.2007р. їй на праві особистої власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В зазначеному будинку зареєстровані та мешкають позивачка, її неповнолітня донька ОСОБА_3 . 2008 року народження та її цивільний чоловік. Окрім цього, в зазначеному будинку також зареєстрований її колишній чоловік відповідач по справі ОСОБА_2 шлюб між нею та відповідачем розірвано 20.11.2018р. З червня 2018р. відповідач постійно не проживає за місцем реєстрації, що підтверджується відповідною довідкою голови громадського квартального комітету. Відповідач періодично з`являється за місцем реєстрації, переважно у стані алкогольного сп`яніння, влаштовує сварки, висловлюється на її адресу нецензурною лайкою, погрожує зіпсувати майно. Під загрозами застосування насильства відповідач забороняє їй користуватись її майном, самовільно змінює замки на вхідній двері та на господарських спорудах. Викладене можуть підтвердити свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , колеги по роботі. Внаслідок протиправної поведінки відповідача, Волноваським відділом поліції у серпні 2019р. винесено заборонний припис стосовно останнього. Крім того, всі ці сварки відбуваються на очах дитини, яка хворіє на епілепсію і у якою внаслідок цих сварок постійно відбуваються приступи, погіршується психологічний та фізичний стан дитини. Відповідач не приймає участі у витратах на утримання будинку, не сплачує комунальні послуги. Добровільно виселитись та знятись з місця реєстрації відповідач не бажає. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить задовольнити її позовну заяву у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просили їх задовольнити з зазначених у позовній заяві підстав. Крім того, позивач пояснила, що на даний момент вона має стосунки з іншим чоловіком, який мешкає разом з ними та з яким вона має намір офіційно зареєструвати свої стосунки та жити однією родиною. Присутність двох чоловіків під одним дахом створює хибне уявлення про сімейне життя у її неповнолітніх дітей. Крім того, це завдає їм моральних страждань, оскільки присутність іншого чоловіка провокує агресивну поведінку з боку відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що він проживає у спірному будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Шлюб між ним та ОСОБА_1 розірвано на підставі судового рішення від 20.11.2018р. Відповідач підтвердив, що певний час він дійсно зловживав спиртними напоями, однак на протязі останніх двох років такої проблеми не існує. Комунальні послуги він не сплачує, оскільки отримує заробітну плату у розмірі 12 000 гривень, при цьому сплачує аліменти на утримання дітей, тому грошей на сплату комунальних послуг або на оренду іншого житла не має. Крім того, відповідач пояснив, що готовий виселитись зі спірного домоволодіння у разі якщо позивач сплатить йому компенсацію у розмірі 1500 доларів США.

Врахувавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.

Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку ВЕІ № 860771 від 14.12.2006р. ОСОБА_5 безоплатно передала у власність ОСОБА_1 жилий будинок з надвірними побудовами АДРЕСА_1 ( а.с. 11-13)

З довідки, наданої головою квартального комітету Нестеренко Е.В. 26.07.2019р., вбачається що ОСОБА_2 не мешкає за адресою реєстрації ( АДРЕСА_1 ) з серпня 2018р. (а.с. 16)

Згідно рішення Волноваського районного суду Донецької області від 20.11.2018р., шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 17-18)

З матеріалів справи вбачається, що згідно термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 059016 від 12.08.2019р. (а.с. 22), внаслідок домашнього насильства у відношенні колишньої дружини ОСОБА_6 , ОСОБА_2 заборонено у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

З довідки, наданої головою квартального комітету Нестеренко Е.В. 17.09.2020р., вбачається що за адресою: АДРЕСА_1 мешкають: ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 ..

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку викладених ОСОБА_1 обґрунтувань позовної заяви та заперечень ОСОБА_2 з позиції належності і достатності поданих доказів, з урахуванням приписів норм права, що підлягають застосуванню до спірних відносин сторін.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Таким правовим нормам Основного Закону держави відповідають положення цивільного законодавства:

- ч. 1 ст. 317 ЦК України: власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном;

- ст. 391 ЦК України: власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Захист житлових прав відображено в ч. 4 ст. 311 ЦК України (фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом), ст. 9 ЖК Української РСР (ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом).

Згідно ч.3 ст.156 ЖК УРСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст.162 ЖК УРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Як встановлено під час судового розгляду, угода між позивачем та відповідачем щодо плати за користування будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , не укладалася, відповідач проживає у вказаному будинку, при цьому чинить перешкоди позивачці у користуванні її власністю, добровільно не сплачує комунальні послуги, порушує правила співжиття з мешканцями будинку, псує особисте майно позивачки та її будинок,

Суд зазначає, що як в позовній заяві, так і безпосередньо в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 конкретно обгрунтувала, в чому полягають перешкоди у здійсненні нею права власності щодо спірного житлового будинку, та зазначила яким чином саме ОСОБА_2 є відповідальним за такі порушення. Під час розгляду справи були надані докази щодо наявності у діях ОСОБА_2 перешкод у здійсненні ОСОБА_1 права власності, що дає можливість застосування судом приписів ч. 1 ст. 391 ЦК України.

Суд наголошує, що аналіз норм матеріального права свідчить, що статтею 116 ЖК УРСР встановлено вичерпний перелік підстав для виселення осіб без надання їм іншого жилого приміщення. Вказаною правовою нормою передбачено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Позивачем ОСОБА_1 надано належні і допустимі докази на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 систематично псує жиле приміщення та надвірні споруди, обмежує доступ власниці до них, не сплачує житлово-комунальні платежі, порушує правила співжиття (зокрема, чинить сварки, робить неможливим для проживання із ним в одному будинку), а також, що до нього застосовувались заходи запобігання і громадського впливу.

За таких обставин, судом встановлені наявні підстав для виселення ОСОБА_2 , яке є крайнім заходом та може бути застосоване тільки у порядку і випадках, що прямо, імперативно передбачених законом.

Крім того, відповідно до п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідач вселився у спірну квартиру в якості члена сім`ї позивача - власника житлового будинку і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Після розірвання шлюбу, відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 76, 81, 89, 137, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ст.ст.405, 406 ЦК України, ст.ст.9, 156, 162 ЖК УРСР, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду, шляхом подачі апеляції протягом 30-ти днів після проголошення рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Т.В. Чальцева