441/1170/20 2/441/572/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18.12.2020 р. Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Перетятько О.В.

за участі секретаря Сорока М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Городок Львівської області справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Матюшко Вадима Володимировича до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговою розпискою, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Матюшко В.В. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за борговою розпискою, що складається із суми основного боргу 15 840 грн., процентів за користування коштами в розмірі однієї облікової ставки Національного Банку України в сумі 6 579 грн. 26 коп.; інфляційне збільшення боргу в сумі 2 802 грн. 10 коп., 3% річних в сумі 1 257 грн. 11 коп. Крім того, просить стягнути з останнього витрати на правову допомогу та судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 24.09.2017 року між сторонами укладено договір позики, за яким позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 15 840 (п`ятнадцять тисяч вісімсот сорок) грн, що еквівалентно 600 (шістсот) доларів США по курсу НБУ, що діяла на момент передачі грошових коштів, про що останній надав позивачу розписку. Згідно розписки ОСОБА_2 зобов`язався повернути вказані кошти до 10.10.2017 р. Оскільки у встановлений у розписці термін відповідач свої зобов`язання не виконав та на прохання позивача повернути кошти, таких не повернув, позивач змушений звернутись за захистом свого порушеного права до суду.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення заперечень не висловив (а.с. 33, 35).

Відповідач до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належно, причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та/або клопотань про відкладення справи або розгляд без його участі суду не подав (а.с. 25).

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, за відсутності заперечень представника позивача, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, оглянувши заяву представника позивача, надані докази в їх сукупності, суд приходить переконання про розгляд справи у відсутності сторін за наявними доказами та про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що між сторонами був укладений усний договір позики, за умовами якого відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 15 840 (п`ятнадцять тисяч вісімсот сорок) грн, що еквівалентно 600 (шістсот) доларів США по курсу НБУ, що діяла на момент передачі грошових коштів. На підтвердження укладеного договору позики відповідачем 24.09.2017 року було власноруч написано розписку (а.с. 8). Усі умови договору позики були погоджені сторонами та викладені у відповідній розписці. Згідно відомостей зазначених у розписці останній зобов`язувався повернути борг ОСОБА_1 до 10.10.2017 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. До відповідного правового висновку, зокрема, прийшов Верховний Суд у постанові від 27.06.2018 у справі № 613/919/16-ц.

Із позовної заяви вбачається, що відповідач у добровільному порядку кошти позивачу не повернув, на телефонні дзвінки не відповідає, за адресою фактичного проживання, зазначеною в розписці, не проживає.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З детального аналізу змісту оригіналу боргової розписки від 24.09.2017 року вбачається, що при її складанні сторонами було дотримано всіх істотних умов, а саме: зазначено дату її складання, прізвища, імена і по батькові сторін, суму позики, порядок повернення боргу, судові витрати, підписи сторін, встановлено строк повернення одержаних згідно договору позики коштів - до 10.10.2017 року. Разом з тим, позика на день ухвалення рішення не повернена, тому факт порушення зобов`язання суд вважає доведеним.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи те, що відповідач надані позивачем в борг грошові кошти не повернув, доказів на підтвердження виконання свого обов`язку щодо повернення грошових коштів позивачу, суду не надав, сума боргу підлягає стягненню із відповідача.

За приписами ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з частиною другою статті 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством.

Термін "користування чужими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду у господарській справі № 905/1313/18 від 27 березня 2019 року.

Спірні правовідносини між сторонами у цій справі виникли на підставі зобов`язальних правовідносин, представником позивача подано суду розрахунок розміру відсотків за користування коштами в розмірі однієї облікової ставки Національного Банку України в сумі 6 579 грн. 26 коп.; розрахунок інфляційних збитків в сумі 2 802 грн. 10 коп., які відповідачем не оспорюються, заперечень на них не надано.

Окрім того, передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 № 6-49цс12.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Як вказано вище умовами договору, укладеного між сторонами, не було встановлено розміру процентів за користування коштами до 10.10.2017 року, як і не було встановлено безоплатність такого користування, тому, зважаючи на вимоги ст. 1048 ЦК України, слід вважати, що розмір процентів за цей період слід визначати на рівні облікової ставки Національного банку України.

Жодних доказів про те, що позичені кошти були повернуті відповідачем позивачу у матеріалах справи немає, про такі не вказано та клопотань про витребування таких не заявлено. Також, у матеріалах справи відсутні докази про сплату відповідачем процентів за користування грошовими коштами.

Відтак наведений представником позивача розрахунок трьох процентів річних, який становить 1257 грн. 11 коп., сумнівів у своїй правильності не викликає.

Враховуючи вищенаведене, суд бере до уваги представлений представником позивача розрахунок заборгованості, який складений у відповідності до вимог чинного законодавства, беручи до уваги те, що відповідач до суду не з`явився, відзиву на позов не надав, не заявив та не представив суду жодного заперечення заявленим представником позивача вимогам, не підтвердив їх належними та допустимими доказами, а тому суд вважає, що доводи представника позивача знайшли своє підтвердження у суді, відповідач не виконав передбаченого розпискою зобов`язання, внаслідок чого, має заборгованість за договором позики, яка виникла з його вини, будь-яких доказів протилежного у ході судового розгляду справи судом не отримано, достовірність боргової розписки відповідачем не оспорювалась.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пункт 1 частини 2 ст. 141 ЦПК України регламентує, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно із ст. 141 ч. 8 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За таких обставин суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн., витрати сплачені позивачем на професійну правничу допомогу, яка надавалась адвокатом Матюшко В.В. під час здійснення адвокатської діяльності у сумі 3200 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями договору про надання професійної правничої допомоги № 18/05/20 від 18.05.2020 р., акту наданих послуг від 18.05.2020 р. до вищевказаного Договору, та оригіналом квитанції № 49307085 від 18.05.2020 р.

Керуючись ст. 13, 81, 89, 90, 133, 141, 258-259, 265, 280-284, 354, суд, -

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_3 , заборгованість за борговою розпискою від 24.09.2017 р. в розмірі 15 840 (п`ятнадцять тисяч вісімсот сорок) грн.; проценти за користування коштами в розмірі однієї облікової ставки Національного Банку України в сумі 6 579 (шість тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 26 коп.; інфляційне збільшення боргу в сумі 2 802 (дві тисячі вісімсот дві) грн. 10 коп., 3% річних в сумі 1 257 (одна тисяча двісті п`ятдесят сім) грн. 11 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_3 , 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_3 , 3 200 (три тисячі двісті) грн. витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Городоцький районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо заяви про перегляд заочного рішення або апеляційну скаргу не було подано, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 22.12.2020 року.

Головуючий суддя Перетятько О.В.