Постанова

Іменем України

28 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 757/36842/18-ц

провадження № 61-19851св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги Акціонерного товариства комерційного банка «ПриватБанк» та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 травня 2019 року у складі судді Ільєвої Т. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Ігнатченко Н. В., Голуб С. А., Таргоній Д. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційного банка «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за договорами банківських вкладів від 02 листопада 2009 року, а саме:

- за договором банківського вкладу № SAMDN2906 у розмірі 3 000,00 євро;

- за договором банківського вкладу № SAMDN2986 у розмірі 3 000,00 євро;

- за договором банківського вкладу № SAMDN2750 у розмірі 3 000,00 євро;

- проценти за користування банківським вкладом № SAMDN2906 за період з 03 листопада 2009 року по 06 березня 2019 року у розмірі 6 030,53 євро;

- проценти за користування банківським вкладом № SAMDN2986 за період з 03 листопада 2009 року по 06 березня 2019 року у розмірі 6 030,53 євро;

- проценти за користування банківським вкладом № SAMDN2750 за період з 03 листопада 2009 року по 06 березня 2019 року у розмірі 6 030,53 євро;

- 3 % річних за договором банківського вкладу № SAMDN2906 за період з 05 березня 2018 року по 06 березня 2019 року у розмірі 241,99 євро;

- 3 % річних за договором банківського вкладу № SAMDN2986 за період з 05 березня 2018 року по 06 березня 2019 року у розмірі 241,99 євро;

- 3 % річних за договором банківського вкладу № SAMDN2750 за період з 05 березня 2018 року по 06 березня 2019 року у розмірі 241,99 євро.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за трьома договорами банківських вкладів від 02 листопада 2009 року щодо повернення суми вкладів разом з нарахованими процентами на вимогу позивача та позбавлення останнього можливості вільного користування належними йому коштами.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 06 травня 2019 року (з урахуванням ухвали цього ж суду від 15 серпня 2019 року про виправлення описки) позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за укладеними між сторонами договорами банківського вкладу, а саме: за договорами банківських вкладів від 02 листопада 2009 року № SAMDN2906, від 02 листопада 2009 року № SAMDN986, від 02 листопада 2009 року № SAMDN2750 - суми вкладів 9 000,00 євро, суму нарахованих процентів за всіма вкладами - 9 204, 33 євро, суму 3 % річних - 549,09 євро. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави 5 627,90 грн судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що між сторонами наявні договірні правовідносини за договорами вкладу, позивачем підтверджено внесення грошових коштів на депозитний рахунок, відкритий у Публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк»), тому у відповідача існують зобов`язання щодо повернення вкладникові грошових коштів.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року апеляційні скарги АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційний суд, приймаючи свою постанову, зазначив, що суд першої інстанції, встановивши, що між сторонами укладені договори банківського вкладу, факт внесення грошових коштів підтверджується квитанціями, які містять усі необхідні реквізити, оригінали яких оглянуті в судовому засіданні, дійшов правильного висновку про те, що, не повертаючи грошові кошти за вимогою позивача, відповідач не виконав належним чином покладених на нього зобов`язань та позбавив вкладника права користуватись належним йому майном, а висновки суду першої інстанції про виникнення у відповідача грошового зобов`язання повернути позивачу на його вимогу суму вкладу у розмірі 9 000,00 євро ґрунтуються на встановлених обставинах, належним чином оцінених судом доказах.

Окрім цього, апеляційний суд дійшов висновку, що, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, погодившись з розрахунками відповідача, правильно застосував положення частини першої статті 1058 та статті 1061 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у спірних правовідносинах та дійшов обґрунтованого висновку про те, що після закінчення терміну дії договору й у разі неналежного виконання його умов з банка на користь вкладника не підлягають стягненню проценти за користування грошовим вкладом за процентною ставкою, передбаченою цими ж договорами, оскільки умовами договорів не визначено розміру ставки процентів за користування депозитом у разі закінчення терміну його дії та неналежного виконання грошового зобов`язання за ним. Суд першої інстанції, застосувавши норму статті 1070 ЦК України, вірно розтлумачив умови договорів банківського вкладу та правильно встановив, який розмір процентів звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційних скарг, позиція інших учасників справи

У листопаді 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось засобами поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року у справі, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволених позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а в іншій частині - залишити без змін. Касаційна скарга також містить клопотання заявника про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень до закінчення перегляду справи у касаційному порядку та клопотання про проведення судового розгляду справи з повідомленням про час та дату такого розгляду й викликом відповідача до суду касаційної інстанції для участі в судовому засіданні та надання пояснень.

У своїй касаційній скарзі заявник посилається на те, що суди не врахували та не звернули уваги на відсутність у позивача оригіналів квитанцій про перерахування коштів на вкладні (депозитні) рахунки, які б відповідали вимогам, передбаченим законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.

У листопаді 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся засобами поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року у справі, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення частково та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

У касаційній скарзі позивач зазначає, що судові рішення в оскаржуваній частині щодо стягнення нарахованих процентів за всіма вкладами та 3 % річних є незаконними та необґрунтованими, оскільки відповідно до умов договорів банківських вкладів їх дія не закінчилась, зобов`язання відповідача перед позивачем не припинились у строк, вказаний у договорах, зобов`язання не виконані відповідачем з його вини, він продовжує користуватися коштами позивача, відповідно проценти повинні бути розраховані у розмірі 12,5 % до повернення вкладу позивачу та складати 18 091,59 євро. На підтвердження своєї позиції заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-36цс15, від 02 квітня 2016 року у справі № 6-2861цс15, від 27 квітня 2016 року у справі № 6-302цс16 та постанову Великої Палати Верховного суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц.

Щодо нарахування процентів за договорами банківського вкладу, то заявник вказує, що в порушення статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди не прийняли до уваги розрахунок, наданий позивачем, та не надали обґрунтування в зв`язку з чим його відхилено, натомість поклали в основу судового рішення необґрунтований розрахунок відповідача, зроблений з математичними помилками, що призвело до істотного зменшення загальної суми боргу відповідача перед позивачем.

Також позивач наполягає, що під час розгляду справи та винесення рішення суд частково відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення повної суми 3 % річних у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; визнав встановленими обставини, які були вказані відповідачем, але ці обставини не підтверджені належними та допустимими доказами; висновки суду не відповідають обставинам справи.

У лютому 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду з клопотанням про зупинення виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 травня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року у справі.

На дату розгляду справи Верховним Судом відзивів на касаційні скарги АТ КБ «ПриватБанк» та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не надходило.

Рух справи в суді касаційної інстанції

У листопаді 2019 року касаційні скарги АТ КБ «ПриватБанк» та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , витребувано матеріали справи № 757/36842/18-ц із Печерського районного суду міста Києва та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2019 року (з урахуванням ухвали Верховного Суду від 15 листопада 2019 року про надання строку для усунення недоліків) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2020 року відмовлено АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні клопотання про зупинення виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 травня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року.

У квітні 2020 року матеріали справи № 757/36842/18-ц надійшли до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційних скарг АТ КБ «ПриватБанк» та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , поданих у листопаді 2019 року, здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на дату подання касаційних скарг) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України (у редакції, чинній на дату подання касаційних скарг) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги АТ КБ «ПриватБанк» та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягають залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх прийнято з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 02 листопада 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 у Севастопольському відділені банка укладено наступні договори:

- № SAMDN2906 (вклад «Копілка дітям») на суму 3 000,00 євро на строк 12 місяців до 02 листопада 2010 року включно. Відповідно до умов договору процента ставка по вкладу складає 12,5 % річних, а банк видав вкладнику електронну ощадну книжку № НОМЕР_1 та відкрив особовий рахунок № НОМЕР_2 ;

- № SAMDN2986 (вклад «Копілка дітям») на суму 3 000,00 євро на строк 12 місяців до 02 листопада 2010 року включно. Відповідно до умов договору процента ставка по вкладу складає 12,5 % річних, а банк видав вкладнику електронну ощадну книжку № НОМЕР_3 та відкрив особовий рахунок № НОМЕР_4 ;

- № SAMDN2750 (вклад «Копілка дітям») на суму 3 000,00 євро на строк 12 місяців до 02 листопада 2010 року включно. Відповідно до умов договору процента ставка по вкладу складає 12,5 % річних, а банк видав вкладнику електронну ощадну книжку № НОМЕР_5 та відкрив особовий рахунок № НОМЕР_6 .

Строк дії договорів від 02 листопада 2009 року неодноразово продовжувався сторонами, оскільки жодна із сторін не подавала заяви про відмову від продовження строку вкладів.

З 2014 року доступ позивача до його вкладів (рахунків) заблоковано відповідачем, а неодноразові звернення позивача залишені без задоволення відповідачем.

26 лютого 2018 року позивач через свого представника ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про розірвання договорів та повернення депозитних вкладів «Копілка дітям» № SAMDN2906, № SAMDN2986, № SAMDN2750 від 02 листопада 2009 року, надання відповідної інформації у строк до 12 березня 2018 року та повернення валютних депозитних вкладів з процентами станом на 05 березня 2018 року.

25 червня 2018 року представником позивача ОСОБА_3 подано до відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» (Харківського ГРУ) письмове звернення з вимогою розглянути заяву від 26 лютого 2018 року.

23 липня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» листами від 04 липня 2015 року № 20.1.0.0.0/7-180627/1306 та № 20.1.0.0.0/7-180628/348 відмовив ОСОБА_1 у поверненні вкладів з нарахованими процентами, повідомивши, що договори банківського вкладу оформлені на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасово окупованою територією, у зв`язку із чим відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» на території Автономної Республіки Крим припинив свою діяльність.

Відповідно до пункту 4 договорів вкладу «Копілка дітям» нарахування процентів за вкладом починається з першого робочого дня, наступного за днем надходження грошових коштів на вклад і здійснюється за кожен календарний день, виходячи з фактичної кількості днів в році згідно зі ставкою, зазначеною в пункті 1 з урахуванням пунктів 7 і 9 даних договорів.

Згідно із пунктом 7 договорів у випадку, якщо в строк не пізніше дня закінчення строку вкладу, вкладник не заявив банку (письмово у відділенні банку або по телефону клієнтської підтримки) про відмову від продовження строку вкладу, договір автоматично вважається продовженим ще на один строк, зазначений у пункті 1 даного договору. Договір продовжується неодноразово без явки вкладника в банк. При цьому відрахування нового строку вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу. При продовженні договору розрахунок процентів на кожний новий строк вкладу виконується за процентною ставкою, діючою в банку для продовжуваних депозитних вкладів даного найменування на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод до даного договору. Проценти за черговий строк вкладу нараховуються на суму коштів на рахунку, включаючи проценти, нараховані за попередній строк вкладу. Наступне продовження договору виконується в аналогічному порядку.

Пунктом 9 договорів встановлено, що сторони мають право достроково розірвати цей договір у відповідності з діючим законодавством, попередивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. При розірванні з ініціативи вкладника, йому повертається сума вкладу і виплачуються проценти за неповний строк вкладу, нараховані за таких умов: при поверненні до спливу 3-х місяців проценти нараховуються, виходячи з процентної ставки, визначеної у пункті 1 цього договору, помноженої на коефіцієнт 0,33; при поверненні в період більше 3-х до 6 місяців проценти нараховуються, виходячи з процентної ставки, визначеної у пункті 1 цього договору, помноженої на коефіцієнт 0,5; при поверненні в період більше 6-ти до 12 місяців проценти нараховуються, виходячи з процентної ставки, визначеної у пункті 1 цього договору, помноженої на коефіцієнт 0,67.

Нормативно-правове обґрунтування та мотиви, з яких виходив Верховний Суд щодо касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк»

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин, далі - Положення № 516) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Отже, письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Статтями 76, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що наявність договірних відносин між позивачем та банком підтверджується належними, допустимими, достовірними та достатніми письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи, які оформлені згідно з вимогами діючих на той час нормативно-правових актів. Крім того, надані позивачем документи узгоджуються з усіма істотними умовами укладених між сторонами договорів.

Доводи касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про відсутність у позивача оригіналів квитанцій про перерахування коштів на вкладні (депозитні) рахунки, які б відповідали вимогам, передбаченим законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Як засвідчено судами, позивачем надано для огляду в судовому засіданні оригінали доданих до його позовної заяви квитанцій та електронних ощадних книжок. Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, встановивши, що між сторонами укладені договори банківського вкладу та підтверджено факт внесення грошових коштів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що, не повертаючи грошові кошти за вимогою позивача, відповідач не виконав належним чином покладених на нього зобов`язань та позбавив вкладника права користуватись належним йому майном, що є підставою для часткового задоволення позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 з АТ КБ «ПриватБанк» суми трьох вкладів по 3 000,00 євро, нарахованих процентів та 3 % річних на відповідні суми.

Тривале листування відповідача із позивачем, що передувало зверненню із позовом до суду, засвідчує наявність невиконаних банком перед ОСОБА_1 зобов`язань. Апеляційний суд правильно звернув увагу, що позиція відповідача в цьому питанні не узгоджується з матеріалами справи та суперечить наданим самим АТ КБ «ПриватБанк» письмовим відповідям, в яких не заперечувався факт існування між сторонами договірних правовідносин щодо розміщення грошових коштів на депозит.

Із зазначених підстав відхиляються посилання відповідача у його касаційній скарзі на відповідні постанови Верховного Суду.

Нормативно-правове обґрунтування та мотиви, з яких виходив Верховний Суд щодо касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 1060 ЦК України банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Частина перша статті 1061 ЦК України визначає, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Згідно з пунктом 1.2 Положення № 516 договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу [вклад (депозит) на вимогу] або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку [строковий вклад (депозит)].

За договором банківського вкладу одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором (пункт 2.4 Положення № 516).

Відповідно до пунктів 3.4, 3.5 Положення № 516 (у редакції, чинній на дату розірвання договорів) банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу (депозиту) у розмірі, який установлюється в договорі банківського вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу (депозиту) із закінченням строку, установленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу (депозиту), унесеного на інших умовах повернення, то після настання визначених договором обставин договір уважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу.

Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Частина п`ята статті 1061 ЦК України регулює, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Апеляційний суд правильно звернув увагу, що закінчення строку дії депозитного договору в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Договори банківського вкладу не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов`язань за цими договорами після закінчення терміну їх дії.

Позивач просив стягнути з відповідача (після уточнення позовних вимог) на свою користь проценти за вкладами за період з 03 листопада 2009 року по 06 березня 2019 року у розмірі 6 030,53 євро за кожним договором, тобто поза межами строку їх дії за процентною ставкою, передбаченою цими ж договорами (12,5 % річних), разом - 18 091,59 євро.

Водночас суди попередніх інстанцій, правильно застосувавши до спірних правовідносин приписи статей 1058, 1061, 1070 ЦК України, врахувавши умови пунктів 4, 7, 9 укладених між сторонами договорів депозиту (банківського вкладу), розірвання позивачем договорів, а також те, що відповідачем з 04 травня 2017 року на підставі протоколу комітету управління активами і пасивами від 25 квітня 2017 року встановлено (зменшено) ставку на вимогу по депозитах до 0,01 % річних, яка діяла і на час вирішення судами спору, дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення процентів з банка у загальному розмірі 9 204,33 євро, зокрема застосували по кожному договору процентну ставку в розмірі 12,5 % річних до вкладу 3 000,00 євро за період з 03 листопада 2009 року по 08 листопада 2017 року; процентну ставку в розмірі 6,25 % річних до вкладу 3 000,00 євро за період з 09 листопада 2017 року по 04 березня 2018 року та процентну ставку в розмірі 0,01 % річних до вкладу 3 000,00 євро за період з 05 березня 2018 року по 06 березня 2019 року (дата, по яку позивач закінчує свій розрахунок).

Одночасно суди попередніх інстанцій, правильно застосувавши норму статті 625 ЦК України, врахувавши суми вкладів та отримані розрахунки по процентах, дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення 3 % з банка у загальному розмірі 549,09 євро, по 183,03 євро по кожному з договорів.

Отже, доводи касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про те, що судові рішення в оскаржуваній ним частині щодо стягнення нарахованих процентів за всіма вкладами та 3 % річних є незаконними та необґрунтованими, не знайшли свого підтвердження з огляду на фактичні матеріали справи, розірвання ним договорів з банком та наведені норми.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не прийняли до уваги розрахунок позивача, надавши перевагу альтернативному розрахунку відповідача, відхиляються, оскільки згідно з частиною першою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частина друга статті 89 ЦПК України). Суд апеляційної інстанції навів детальний розрахунок та з яких підстав, він був ним застосований, у порівнянні з сумами позивача.

Доводи касаційної скарги щодо неправильного стягнення судами 3 % річних у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, визнанням встановленими обставин, не підтверджених належними та допустимими доказами, невідповідністю висновків судів обставинам справи, не приймаються, оскільки нічим не підтверджені.

Суди попередніх інстанцій не допустили порушень судової практики, про що зазначає заявник у своїй касаційній скарзі з посиланням на постанови Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-36цс15, від 02 квітня 2016 року у справі № 6-2861цс15, від 27 квітня 2016 року у справі № 6-302цс16 та постанову Великої Палати Верховного суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційних скарг

Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права, зводяться до незгоди заявників із відповідними висновками судів стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували, чи до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на дату подання касаційних скарг) знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційних скаргах, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційні скарги АТ КБ «ПриватБанк» та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягають залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - залишенню без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України (у редакції, чинній на дату подання касаційних скарг).

Щодо клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про повідомлення про дату та час розгляду касаційної скарги, проведення судового розгляду справи з викликом відповідача

Оскільки судове рішення ухвалюється в попередньому судовому засіданні, то клопотання відповідача про проведення судового розгляду справи з повідомленням про час та дату такого розгляду слід залишити без розгляду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. Абзац другий частини першої статті 402 ЦПК України визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.

Положення частин п`ятої та шостої статті 279 ЦПК України, якою врегульовано порядок розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при касаційному розгляді, оскільки суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права та не вирішує питань доказування у справі і не встановлює обставин справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Оскільки суд касаційної інстанції не встановив необхідності надання пояснень сторонами у справі на стадії касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень, то підстави для розгляду справи за участю відповідача судом касаційної інстанції відсутні, а тому у задоволенні клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про розгляд справи за його участю, необхідно відмовити.

Щодо розподілу судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі із розподілу судових витрат.

Оскільки касаційні скарги задоволенню не підлягають, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на дату подання касаційних скарг), Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання Акціонерного товариства комерційного банка «ПриватБанк» про письмове повідомлення про дату та час розгляду касаційної скарги, проведення судового розгляду справи з його викликом відмовити.

Касаційні скарги Акціонерного товариства комерційного банка «ПриватБанк» та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіІ. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик