Дата документу 04.11.2020 Справа № 331/3981/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 331/3981/19 Головуючий у 1 інстанції Світлицька В.М.
Провадження №22ц/807/2598/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Онищенка Е.А.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення залишку вкладу, нарахованих на них процентів та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ «Державний ощадний банк України» про стягнення залишку вкладу, нарахованих на них процентів та моральної шкоди.

В обґрунтування свого позову, з урахуванням уточнень, ОСОБА_1 зазначала, що 22 жовтня 2002 року між нею та Шевченківським відділенням ощадного Банка України № 7858 (новий номер ТВБВ №10007/0325) укладено договір № 2620/2957 про відкриття поточного рахунку в іноземній валюті. Позивачу була оформлена ощадна книжка з номером рахунка 2620/2957 про прийняття банком на зберігання 7300 доларів США. Станом на 10 квітня 2004 року на вищевказаному рахунку було 9,31 доларів США. Після цього ОСОБА_1 більше не користувалася послугами банку, та не закривала рахунку, оскільки була впевнена, що згідно умов договору на цю, навіть невелику суму, будуть нараховуватися проценти.

У вересні 2018 року позивач звернулася до відповідача за одержанням залишку вкладу в розмірі 9,31 доларів США та нарахованих процентів за цей час, і закриття рахунку № НОМЕР_1 .

Оскільки, у ОСОБА_1 була ще одна ощадна книжка за номером рахунку 2620/2153 в цьому ж відділенні ощадбанку, із залишком коштів на суму 24,24 доларів США, позивач вирішила отримати і цю суму вкладу, нараховані проценти на них з 2005 року до вересня 2018 року, та закрити рахунок.

Відповідачем на підставі двох ощадкнижок у вересні 2018 року перевірено наявність рахунків в базі даних, виявлено тільки один рахунок - № НОМЕР_2 на 24,24 доларів США, іншого рахунку № НОМЕР_1 не виявлено. 26 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася з заявою до банку, листом позивачу повідомлено, що 20 вересня 2018 року за договором кошти були виплачені у сумі 24,58 доларів США. Проте, вказана у листі-відповіді банку і одержана позивачем сума не співпадає ні з договором, ні з ощадною книжкою за № вкладу 2620/2957, в якій зазначено залишок вкладу 9,31 доларів США. Відповіді щодо рахунку № НОМЕР_1 і залишку вкладу на ньому в сумі 9,31 доларів США позивач не дочекалась.

ОСОБА_1 вважає, що відповідачем не виконано вимоги ЦК України, не повідомлено відповідно до Законів України згідно яких позивач має право отримати по рахунку № НОМЕР_1 вклад 9,31 доларів США та процентів з 2004 року до сьогодні, оскільки позивачем рахунок не було закрито.

Зазначала, що з моменту звернення ОСОБА_1 до банку, не було жодного дня, щоб позивач не відчувала себе приниженою, беззахисною, безпорадною, оскільки відповідач, який би міг за один день вирішити її питання і ще вибачитися зі своїх працівників, своїми діями та бездіяльністю ігнорував позивача як людину, як особу з інвалідністю, принижуючи її гідність, свідомо, безвідповідально не виконуючи своїх обов`язків.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила суд стягнути з АТ «Державний ощадний банк України» залишок вкладу по рахунку 2620/2957 в сумі 9,31 доларів США, проценти в сумі 2,86 дол. США за період з 10 квітня 2004 року до 05 вересня 2019 року та моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2020 року відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення залишку вкладу по рахунку 2620/2957 в сумі 9,31 доларів США та процентів в сумі 2,86 дол. США за період з 10 квітня 2004 року до 05 вересня 2019 року, суд виходив з недоведеності позовних вимог, зокрема встановленого факту виплати залишку вкладу. Оскільки позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про стягнення грошових коштів, зважаючи на відсутність з боку відповідача неправомірних дій, суд також дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, посилаючись на те, що судом першої інстанції не враховано та не надано жодної оцінки ні єдиному із зазначених нею доказів порушення відповідачем законодавства України, постанов та інструкцій НБУ, і договорів № 2620/2957 та № 2620/2153 (новий № 3147), а також судом не досліджено і не надано оцінки неправомірним діям відповідача, його бездіяльності, які завдали скаржниці моральної шкоди, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Так, на час звернення ОСОБА_1 до відділення АТ «Ощадбанк» № 7858 (новий номер ТВБВ №10007/0325), в неї на руках знаходилися дві ощадні книжки в яких не було зазначено про закриття рахунку, а були зазначені суми залишку не отриманих доларів. Твердження відповідача про те, що ОСОБА_1 вже отримала суму за номером рахунку № НОМЕР_1 у розмірі 9,31 доларів США є безпідставними, оскільки вона отримала ці кошті по іншій ощадній книжці за номером рахунку № НОМЕР_3 , в якій зазначена сума 24,39 доларів США. Зазначивши про те, що ОСОБА_1 подала заяву про закриття рахунку № 2620/2957, суд першої інстанції не звернув увагу, на те, що за умови подання такої заяви, остання відповідала б вимогам Зразку «Заяви про закриття поточного Рахунку», згідно Додатку № 13 до Інструкції № 492, затвердженою Постановою Національного Банку України 12 листопада 2003 року «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національних та іноземних валютах». Крім цього, в ощадкнижці ОСОБА_1 зазначено, що станом на 10 квітня 2004 року залишок коштів дорівнює 9,31 доларів США, проте сума у розмірі 24,39 доларів США не зазначена, відсутні також відомості щодо видачі коштів у розмірі 24,39 доларів США готівкою, щодо нарахування відсотків або внесків коштів на інший рахунок, щодо закриття рахунку № НОМЕР_1 . Акт про виконання знищення документів ТВБВ № 10007/0325 Ощадбанка України, які не підлягають подальшому зберіганню, ОСОБА_1 вважає неналежним доказом знищення її заяви про закриття рахунку, оскільки в акті відсутні відомості щодо знищення заяв про закриття Рахунків та заяв про переказ готівки.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що документи, які відповідачем долучено до відзиву оформлені є порушенням вимог Наказу Міністерства Юстиції «100/5 від 18.06.2015р. і «Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах в установах і організаціях». При нинішніх технологіях, перенести її підпис з інших документів, які ОСОБА_1 підписувала у відділенні Банку за період з 22 жовтня 2002 року не представляє складності.

Судом першої інстанції також не надано оцінки неправомірним діям відповідача, не зазначено про порушення вимог Закону України «Про звернення громадян» та поведінці представника відповідача в судовому засіданні 29 жовтня 2019 року, зокрема тиску на ОСОБА_1 щоб вона визнала факт одержання відзиву на позовну заяву, хоча це стосувалося серйозного порушення здоров`я скаржниці.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2020 року, та прийняти нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, враховуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 50000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу, АТ «Державний ощадний банк України» зазначають, що посилання на відсутність запису в ощадній книжці про закриття рахунку безпідставні, оскільки відповідно до п. 20.5 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (в редакції, що діяла на момент закриття рахунку 01 липня 2005 року) така вимога відсутня. Натомість з виписки за рахунками № НОМЕР_4 , які знаходяться в матеріалах справи, підтверджено переказ готівки № 1 від 01 липня 2005 року та закриття рахунку із залишком 24,39 доларів США, та зарахування 4,39 доларів США на відкритий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_5 . Також, в обґрунтування невідповідності заяви про переказ готівки № 1 від 01 липня 2005 року вимогам банківського законодавства ОСОБА_1 посилається на Інструкцію з організації емісійно-касової роботи в установах банків України, затвердженою Правлінням Національного банку України від 07.07.1994 № 129, яка втратила чинність 14 червня 2005 року, тобто до проведення операції з відкриття рахунку № 3147. Таким чином, суд першої інстанції оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов вірного висновку, що обставини, на які ОСОБА_1 посилалась у своєму позові не знайшли свого підтвердження. Просять апеляційну скарг ОСОБА_1 , відхили, а рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2020 року - залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення - вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Зазначених вимог, суд першої інстанції дотримався.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно з ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ст. 1070 ЦК України, за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу.

Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Згідно з ст. 1071 ЦК України, яка регулює порядок списання коштів з рахунку клієнта, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) згідно зі ст. 610 ЦК України.

Так, встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, 22 жовтня 2002 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є АТ «Державний ощадний банк України», було укладено договір № 2620/2957 про відкриття поточного рахунку в іноземній валюті, відповідно до п.1.1. якого банк відкриває поточний рахунок в іноземній валюті відповідно до Інструкції НБУ «Про відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті», затвердженого постановою Правління НБУ від 18.12.1998 № 527 (зі змінами та доповненнями), та здійснює його обслуговування (т. 1 а.с. 30-31).

ОСОБА_1 було видано ощадну книжку за рахунком № НОМЕР_1 від 22 жовтня 2002 року (т. 1 а.с. 32).

Відповідно до п. 3.2. договору № 2620/2957, відсоткова ставка по рахунку встановлюється в розмірі 2% річних.

Згідно з п. 3.3. договору № 2620/2957, банк здійснює щомісячне нарахування відсотків на залишок коштів на рахунку, починаючи з дня надходження коштів на рахунок за умови зберігання коштів на рахунку не менше одного місяця з дня їх зарахування на рахунок.

Пунктом п. 3.5. договору № 2620/2957, встановлено, що виплата відсотків проводиться по закінченні календарного року або при закритті рахунку, але при дотриманні умов п. 3.3.

Згідно з п. 3.6. договору № 2620/2957, з початку нового календарного року та при дотриманні умов п. 3.4. даного договору нарахування відсотків здійснюється на суму залишку по рахунку на кінець року. Нараховані відсотки до суми залишку по рахунку не додаються. Виплата відсотків клієнту здійснюється в готівковій формі або за розпорядженням клієнта перераховується на інший поточний чи вкладний рахунок.

Відповідно до п. 4.2. договору № 2620/2957, клієнт має право, зокрема, розпоряджатися коштами на рахунку (знімати і докладати кошти на рахунок на протязі терміну їх зберігання); отримувати по рахунку дохід у вигляді відсотків.

Згідно з п. 4.3. договору № 2620/2957, банк зобов`язаний, зокрема, прийняти на зберігання грошові кошти клієнта у готівковій або безготівковій формі за умовами цього договору; за користування грошовими коштами нараховувати і сплачувати клієнту відсотки у строки та розмірах, передбачених розділом 3 договору; забезпечити збереження коштів клієнта.

З копії ощадної книжки ОСОБА_1 по рахунку № НОМЕР_1 від 22 жовтня 2002 року та з виписки про рух коштів по рахунку вбачається, що 22 жовтня 2002 року ОСОБА_1 внесла на рахунок № НОМЕР_6 доларів США, в цей же день, 22 жовтня 2002 року нею було знято з рахунку 300 доларів США та 2300 доларів США. 09 липня 2003 року ОСОБА_1 знято з рахунку 2100 доларів США. 10 квітня 2004 року ОСОБА_1 знято 2600 доларів США та 80 доларів США нарахованих відсотків. Станом на 10 квітня 2004 року на рахунку 2620/2957 сума залишку вкладу складала 0 доларів США та 9,31 доларів США невиплачених відсотків (т. 1 а.с. 32, 47).

У період з 10 квітня 2004 року по 31 грудня 2004 року ОСОБА_1 були відповідно до п.3.3. договору № 2620/2957 були донараховані відсотки в сумі 14,84 доларів США, станом на 31 грудня 2004 року загальна сума відсотків склала 24,15 доларів США (9,31 + 14,84 = 24,15).

За період з 01 січня 2005 року по 01 липня 2005 року згідно п. 3.3. договору № 2620/2957 ОСОБА_1 було донараховано відсотки в сумі 0,24 долари США. Залишок відсотків за договором № 2620/2957 склав 24,39 доларів США (24,15 + 0,24).

01 липня 2005 року ОСОБА_1 звернулась до банку з заявою про відкриття депозитного рахунку № НОМЕР_5 в доларах США (т. 1 а.с. 48).

Відповідно до п.1.1. договору № 3147 про відкриття фізичній особі поточного рахунку в іноземній валюті та його розрахунково-касове обслуговування від 01.07.2005 року, банком відкрито вкладнику ОСОБА_1 поточний рахунок № НОМЕР_5 в доларах США для зберігання грошових коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до вимог законодавства України (т. 1 а.с. 50-51).

Відповідно до п. 2.1. договору № 3147 від 01.07.2005 року, плата за залишками коштів на рахунку встановлюється в розмірі 1 % процентів річних.

З заяви на переказ готівки № 1, копія якої міститься в матеріалах справи, вбачається, що 01 липня 2005 року, сума у розмірі 24,39 доларів США була перераховано на рахунок ОСОБА_1 № 3147. На заяві також наявна відмітка про згоду ОСОБА_1 із залишком вкладу, що підтверджується підписом останньої (т. 1 а.с. 49, зворот).

Так, переказ коштів у розмірі 24,39 доларів США на інший поточний рахунок клієнта відповідає умовам договору № 2620/2957, п. 3.6. договору, яким передбачено, що виплата відсотків клієнту здійснюється в готівковій формі або за розпорядженням клієнта перераховується на інший поточний чи вкладний рахунок.

З копії ощадної книжки ОСОБА_1 по рахунку № НОМЕР_5 вбачається, що нараховані раніше відсотки у розмірі 24,39 доларів США були переведені 01 липня 2005 року на рахунок № НОМЕР_5 , про що внесено відповідний запис, що також підтверджується випискою про рух коштів по рахунку (т. 1 а.с. 47, 161-164).

Встановлено також, що 26 липня 2005 року ОСОБА_1 було внесено на рахунок № 3147 суму в розмірі 17000 доларів США та в цей же день знято з рахунку 17000 доларів США (т. 1 а.с. 47, 161-164).

За період до 31 грудня 2006 року позивачу донараховано відсотки у розмірі 0,19 доларів США, а тому залишок склав 24,58 доларів США (24,39 + 0,19 = 24,58).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 1075 ЦК України, банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка , зокрема, у разі відсутності операцій за цим рахунком протягом року, якщо інше не встановлено договором. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою чи в порядку, встановленому законом, перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Постановою правління АТ «Ощадбанк» від 10.06.2014 року № 365, затверджено «Порядок здійснення установами АТ «Ощадбанк» операцій з нерухомими вкладами, відповідно до якого нерухомий вклад це поточні та вкладні (депозитні) рахунки в національній та іноземній валюті, за якими протягом трьох років і більше не здійснювались операції, крім зарахування процентів (т. 1 а.с. 107-108).

З матеріалів справи та виписки про рух коштів по рахунку вбачається, що після 26 липня 2005 року операцій за рахунком по договору № 3147, не здійснювались, у зв`язку з чим 01 вересня 2014 року цей рахунок було віднесено до нерухомих вкладів.

Згідно з п. 1.4 Порядку, видача нерухомих вкладів клієнтам здійснюється шляхом зарахування коштів на їх власні поточні рахунки.

Відповідно до заяви про приєднання № 531532609 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 20 вересня 2018 року ОСОБА_1 було відкрито рахунок № НОМЕР_7 (т. 1 а.с. 13).

20 вересня 2018 року банком було виплачено ОСОБА_1 відсотки в сумі 24,58 доларів США за нерухомим вкладом, шляхом їх зарахування на поточний рахунок № НОМЕР_7 , що підтверджується меморіальним ордером від 20 вересня 2018 року № 18588266 (т. 1 а.с. 53) випискою по картковому рахунку (т. 1 а.с. 54), а також записом в ощадній книжці ОСОБА_1 по рахунку № 3147 від 20 вересня 2018 року (- 24,58 доларів США, рахунок закритий) (т. 1 а.с. 161, зворот).

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки встановлено, що АТ «Державний ощадний банк України» було виплачено позивачу залишок вкладу, а отже виконано взяті на себе зобов`язання. Відсотки на вказаний залишок (який складається з нарахованих раніше відсотків) у розмірі 24,39 доларів США не нараховувалися, оскільки умовами договору № 2620/2957 сторони погодили, що нараховані відсотки до суми залишку по рахунку не додаються.

З огляду на встановлені обставини, не підлягають задоволенню також вимоги ОСОБА_1 щодо компенсації на ї користь моральної шкоди.

Щодо доводів апеляційної скарги, в частині відсутності в матеріалах справи заяви ОСОБА_1 про закриття рахунку № 2620/2957, колегія суддів зазначає наступне.

Так, ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2020 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів, та зобов`язано АТ «Державний ощадний банк України» надати оформлені та завірені належним чином, зокрема копії заяв ОСОБА_1 до ощадбанку про закриття рахунку 2620/2957 і про перерахунок залишку коштів на цьому рахунку на рахунок № НОМЕР_2 від 01 липня 2005 року.

АТ «Державний ощадний банк України» надано відповідь про неможливість надання копії заяв ОСОБА_1 про закриття рахунку 2620/2957 і про перерахунок коштів на рахунок № 2620/2153 від 01 липня 2005 року у зв`язку із знищенням цих документів. На підтвердження зазначеного, відповідачем надано копію акту «Про виконання знищення документів ТВБВ № 10007/0325 Ощадбанку України, які не підлягають подальшому зберіганню» від 07 січня 2012 року (т. 1 а.с. 200, 201).

Дослідивши копію зазначеного акту, колегія суддів дійшла висновку про допустимість та належність зазначеного доказу на підтвердження знищення, зокрема копії заяви ОСОБА_1 про закриття рахунку 2620/2957.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на відсутність записів про закриття рахунку та виплату (перерахування) коштів у розмірі у розмірі 24,39 доларів США в її ощадній книжці за № 2620/2957, не можуть бути прийняті колегією суддів, оскільки зазначені відомості внесені у ощадну книжку за № НОМЕР_5 , який було відкрито на підставі договору № 3147 від 01.07.2005 року, а кошти перераховані на підставі заяви ОСОБА_1 на переказ готівки № 1 від 01 липня 2005 року.

Крім цього, відповідно пунктом 20.5 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (в редакції, що діяла на момент закриття рахунку 01 липня 2005 року), встановлено, що закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття рахунку (додаток 11 або 12, або 13). За наявності коштів на рахунку банк здійснює завершальні операції за рахунком (з виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів на підставі платіжного доручення на інший рахунок клієнта, зазначений у заяві, тощо). Датою закриття рахунку вважається наступний після проведення останньої операції за цим рахунком день. Якщо на рахунку власника немає залишку коштів, а заява подана

в операційний час банку, то датою закриття рахунку є день

отримання банком цієї заяви. У день закриття рахунку банк зобов`язаний видати клієнту

довідку про закриття рахунку. Отже, законодавством не передбачено обов`язкове внесення відомостей до ощадної книжки про закриття рахунку.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежності підпису ОСОБА_1 на заяві про переказ готівки № 1 від 01 липня 2005 року, не приймаються колегією суддів, оскільки приписами ч. 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь яких належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного ОСОБА_1 не надано, клопотання про призначення експертизи позивачем не заявлялось.

Доводи апеляційної скарги що в рішенні суду першої інстанції не зазначено про порушення відповідачем вимог Закону України «Про звернення громадян» також є безпідставними, оскільки позивачем відповідних вимог не заявлялось, в той час, як приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги, яка фактично зводиться до незгоди з рішенням суду, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2020 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 04 листопада 2020 року.

Головуючий:

Судді: