Справа № 277/1274/19
Номер рядка звіту 17
РІШЕННЯ

іменем України

"12" лютого 2020 р. смт Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Греська В.А.

при секретарі с/з Сорока М.М.

розглянувши в смт Ємільчине справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики у сумі 18000 грн., 10% штрафу 19800 грн., відсотки за користування позикою 2723,64 грн., 3% річних 465,99 грн., а всього кошти в сумі 40989,63 грн. та понесені судові витрати в розмірі 768,40 грн.

Вимоги мотивує тим, що 20.12.2018 року між сторонами було укладено договір позики, за яким позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 18000 грн., а останній зобов`язався повернути зазначені кошти до 20.06.2019 року.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідачем була написана розписка про отримання ним у борг грошових коштів в розмірі 18000 грн. із зобов`язанням повернути вказану суму до 20.06.2019 року. Крім того, відповідно до умов розписки відповідач в разі порушення строку повернення позики має сплатити 10% суми позики за кожен пропущений місяць користування позикою.

Позивач зазначив, що письмова форма договору з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, яка з 13.12.2018 року становить 18% річних.

Позивач провів свій розрахунок відсотків за користування позикою та визначив, що їх сума в період з 20.12.2018 року по 31.10.2019 року становить 2723,64 грн., а також сума 3% річних в період з 20.12.2018 року по 31.10.2019 року складає 465,99 грн.

Позивач також зазначив, що 10% від суми позики за кожен місяць користування складає 19800 грн.

В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розгляд справи провести без його участі.

10.01.2020 року по даній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 23.01.2020 року.

Згідно довідки Барашівської сільської ради №492 від 28.12.2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 27.02.2018 року постійно зареєстрований і проживає в АДРЕСА_1 .

Відповідачу ОСОБА_2 за вказаною адресою рекомендованим листом направлялися ухвала про відкриття провадження, судова повістка, копія позовної заяви з доданими до неї документами, які він отримав 14.01.2020 року, про що свідчить поштове повідомлення, однак 23.01.2020 року в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань, заяв, відзиву на позов суду не надав.

В зв`язку з тим, що станом на 23.01.2020 року у суду були відсутні докази отримання відповідачем ОСОБА_2 судової повістки чи її повернення до суду, розгляд справи було відкладено на 12.02.2020 року. Відповідачу рекомендованим листом направлено судову повістку про виклик до суду, а також здійснено виклик відповідача ОСОБА_2 в судове засідання через оголошення на офіційному сайті судової влади України.

12.02.2020 року в судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що ніяких договорів позики між ним та позивачем укладено не було, просив розгляд справи провести без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Матеріалами справи встановлено, що згідно розписки від 20.12.2018 року ОСОБА_2 зобов`язується з 20.12.2018 року по 20.06.2019 року сплатити ОСОБА_1 18000 грн. В разі невиконання цього договору погоджується на штраф в розмірі 10% в місяць (місяць пропущений). На даній розписці мається підпис.

Отже, дана розписка не містить умов отримання ОСОБА_2 грошей та дати їх отримання.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15.

Таким чином, дослідивши надану позивачем розписку, суд з її змісту не вбачає отримання відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 18000 грн. саме у борг, а встановлено лише обов`язок ОСОБА_2 сплатити ОСОБА_1 грошові кошти.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 202, 207, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на його користь боргу за договором позики у сумі 18000 грн., 10% штрафу 19800 грн., відсотків за користування позикою 2723,64 грн., 3% річних 465,99 грн., а всього коштів в сумі 40989,63 грн. та понесених судових витрат в розмірі 768,40 грн. відмовити за безпідставністю позовних вимог.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Житомирського апеляційного суду через Ємільчинський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя /підпис/

Копія вірна:

Суддя: В. А. Гресько