Дата документу 30.10.2020
Справа № 334/7500/19
Провадження № 2/334/1441/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2020 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді Гнатюка О.М.

При секретарі судового засідання Алєйніковій О.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позов обґрунтований тим, що 9.03.2018 року між сторонами укладений договір позики,відповідно до якого відповідач отримав в позивача позику в розмірі 3130 грн., а останній зобов`язався повернути борг до 23.03.2018 року.

В зазначений термін відповідач кошти не повернув, від спілкування з позивачем уникає, на листи не реагує.

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь борг у сумі 3130 грн., пеню у сумі 72365,69 грн., 3% річних у розмірі 148,69 грн., судовий збір в сумі 768,40 грн.

Позивач в судове засідання не з`явився. Надав заяву, в якій просив розглядати справу за їх відсутності. Підтримав позовні вимоги.

Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Відповідачем тричі направлялися клопотання про відкладення розгляду справи. 22.09.20 року в судовому засіданні відповідач просив відкласти розгляд справи для ознайомлення з матеріалами провадження. Відзив не надавався.

На підставі ч. 5, ч. 8 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків.

Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи встановлено наступне.

09.03.2018 року між сторонами укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав в позивача позику в розмірі 3130грн., і зобов`язався повернути борг до 23.03.2018 року.

Грошові кошти відповідачем не повернуті.

Згідно із ч.2 ст. 202 ЦК України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятись у формі встановлений законом.

В силу вимог ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч.3 ст.626 ЦК України) ними було укладено договір позики, так як позивач передав відповідачу у власність грошові кошти, а відповідач зобов`язався їх повернути в тій же сумі, що відповідає ст. 1046 ЦК України.

Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Підтвердження виконання зобов`язання має відбуватись у спосіб, встановлений ст. 545 ЦК України, у т.ч. видачею кредитором на вимогу боржника розписки про одержання виконання частково або в повному обсязі, повернення кредитором боржнику боргового документу, а у разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Ст. 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Надані позивачем договір є підтвердженням укладення договору позики у письмовій формі.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань в тому числі і зобов`язання, що виникають з судових рішень.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За вказаних обставин суд вважає доведеним наявність обов`язку відповідача повернути позивачу суму боргу в розмірі 3130 грн., а також сплатити суму 3% річних, яка складається наступним чином: 3130 грн. (сума заборгованості) х 3%/100%/365 х 578 (кількість днів)=148,69 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до п.4 Договору при неповерненні суми позики своєчасно або в порушенні позичальником термінів сплати платежів, позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і у порядку,передбаченим чинним законодавством України та вимагати при цьому повернення його частини, що залишилася несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати 4% неустойки від простроченої суми за кожен день прострочки.

Таким чином розмір пені складає 578 днів х 3130 грн. х 4%= 72365,60 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Беручи до уваги те, що визначений позивачем розмір пені значно перевищує суму боргу за договором позики, суд дійшов висновку, що до вимог про стягнення пені має бути застосовано положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, а тому сума пені, яка підлягає стягненню має бути зменшена до 3130 грн. 00 коп.

В іншій частині вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 65,09 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13 ,76-81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики в сумі 6408,69 грн., яка складається з суми боргу 3130 грн., пені в розмірі 3130 грн., 3% річних у розмірі 148,69 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 65,09 грн.

В іншій частині вимог слід відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Гнатюк