ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/2204/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах про відшкодування шкоди
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В, Кругової С.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 січня 2020 року, ухвалене у складі судді Ляха М.Ю., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної в наслідок ДТП,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року позивач звернулася до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою у якій з урахуванням уточнень від 02.08.2019 просила стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на її користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 75772,82 грн, витрати на проведення експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку в розмірі 1360,00 грн, стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн, вирішити питання про стягнення з відповідачів сплаченого судового збору у розмірі 822,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що 09.01.2019 о 09 год. 37 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «BMW Е 70/х5», д.н.з. НОМЕР_1 (який належить на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), на перехресті вул. Сумська та вул. Динамівська, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та вчинив зіткнення з автомобілем «Toyota Land Cruser Prado 150», д.н.з. НОМЕР_2 , під її керуванням. При ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. На місці вчинення ДТП працівниками поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 195973. Постановою Київського районного суду м. Харкова у справі 640/1399/19 від 19.02.2019 ОСОБА_2 було визнано винним та накладено на нього адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП. Позивач зазначає, що 10.01.2019 вона подала заяву-повідомлення до Департаменту страхування по м. Харкову ПрАТ «УПСК», де застрахована її цивільна відповідальність. 12.01.2019 відбувся огляд її автомобіля, про що вона повідомляла страхову компанію «Альфа-Гарант», якою була застрахована цивільна відповідальність відповідача та особисто відповідача, які на проведення огляду не з`явились. Зазначає, що загальний матеріальний збиток внаслідок пошкодження автомобіля «Toyota Land Cruser Prado 150», д.н.з. НОМЕР_2 складає 109545,48 грн. 11.02.2019 ПрАТ «УПСК» частково, у рамках Договору добровільного страхування наземного транспорту серії 214-02 № 199/000016/18-0150 від 04.11.2018, було сплачено страхове відшкодування за подію від 09.01.2019 у розмірі 33 772,66 грн. Позивач вказує, що завдана їй матеріальна шкода у розмірі 75 772,82 грн (загальний матеріальний збиток 109545,48 - часткова виплата страхового відшкодування ПрАТ «УПСК» 33942,37 грн) на сьогодні відповідачами ОСОБА_2 та ТДВ СК «Альфа-Гарант» не виплачена. На момент подачі позовної заяви авто позивача не відремонтоване. 25.01.2019 позивачем було подано повідомлення про ДТП від потерпілого до ТДВ СК «Альфа-Гарант». 26.03.2019 вона направила до ТДВ СК «Альфа-Гарант» заяву про виплату матеріального збитку, спричиненого внаслідок ДТП, що сталось 09.01.2019 з вини ОСОБА_2 , на що їй було відмовлено. У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду. Крім того, позивача просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн, обґрунтовуючи тим, що починаючи з 09.01.2019 вона вимушена була терпіти незручності та нервувати через пошкоджене авто, що в свою чергу потребує коштовного ремонту. Починаючи з 09.01.2019 вона їздить на не відремонтованому автомобілі, з огляду на те, що самостійно провести ремонт авто вона не має фінансової можливості, а грошові кошти на ремонт їй не виплачені, вимушена витрачати свій час на візити до страхових компаній та інших організацій для написання різного роду заяв, витрачати свій час для відвідування суду, збирання документів та відстоювання власних порушених прав. Вказані обставини безумовно вплинули на зміну звичайного способу життя, примушували витрачати психоемоційні зусилля.

Відповідач ОСОБА_2 09.07.2019 через канцелярію суду подав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди є необґрунтованими, оскільки відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ8189255 ліміт відповідальності страховика на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну встановлений в розмірі 100000 грн, якого в повній мірі достатньо, щоб відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, заявлену ним в розмірі 75772,82 грн. Також, представник відповідача зазначив, що позивачем до позову не надано жодних доказів звернення до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за страховим відшкодуванням та доказів того, що страховиком було відмовлено у його виплаті. Фактично, позивачем навіть не вчинено дій, передбачених законом, для отримання страхового відшкодування від страховика, в якого було застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 . У зв`язку з викладеним, позовні вимоги щодо відшкодування позивачу завданої шкоди повинні бути пред`явлені до страховика ТДВ «СК «Альфа-Гарант», а в задоволенні даних позовних вимог до ОСОБА_2 необхідно відмовити в повному обсязі. Крім того, відповідач вважає, що висновки в Звіті № 22/01/20194 від 30.01.2019 про розмір матеріального збитку є явно завищеними. Також, не підлягають стягненню з відповідача і витрати на проведення автотоварознавчого дослідження, так як зазначені витрати понесені позивачем на власний розсуд, оскільки обов`язок проведення дослідження з метою визначення розміру матеріального збитку згідно покладається на страховика. Щодо стягнення моральної шкоди, відповідач зазначає, що позивач не надала доказів обставин якими її обґрунтовує.

До суду 16.08.2019 надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача ТДВ «СК «Альфа-Гарант», в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування зазначає, що ТДВ «СК «Альфа-Гарант» виплатило страхове відшкодування на підставі розрахунку, який виконаний відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Розрахунок має детальну калькуляцію розрахунку ремонтних робіт та фотознімки кожного пошкодження. В свою чергу Звіт позивача має суттєво завищені ціни, порівняно з ринковими показниками цін щодо пошкоджених деталей у регіоні. Також даний звіт має багато позицій з цінами, які введені вручну, у зв`язку з цим звіт на який посилається позивач не може бути належним та допустимим доказом. Крім того, вимоги позивача про стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» в розмірі 75772,82 грн суперечить чинному законодавству України і є такими що не підлягають задоволення, оскільки відповідно до п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує: шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15 січня 2020 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТДВ СК «Альфа-Гарант», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної в наслідок ДТП.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (, адреса: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування матеріальної шкоду, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 51298,98 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТДВ СК «Альфа-Гарант» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову до товариства у повному обсязі та вирішити питання щодо судових витрати.

Послалась на те, що з метою отримання відшкодування шкоди за збитки заподіяні вищезазначеною ДТП ТДВ СК «Альфа-Гарант» отримало дві заяви про страхове відшкодування: 25.01.2019 звернулася ОСОБА_1 та 25.02.2019 ПАТ «УПСК». ТДВ СК «Альфа-Гарант» було прийнято рішення про задоволення заяви ПАТ «УПСК» оскільки автомобіль ОСОБА_1 «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2 , на момент ДТП був застрахований ПАТ «УПСК» за договором добровільного страхування № КАСКО/199/000/19/0009 від 11.02.2019 та ОСОБА_1 вже отримала страхове відшкодування за згаданим договором добровільного страхування від ПАТ «УПСК» у розмірі 33942,37 грн.

Зазначили, що жодних претензій з приводу способу та розміру визначення завданої шкоди ОСОБА_1 не оскаржувала в ПАТ «УПСК» та погодилася з тим що шкода завдана її автомобілю складає 40730,84 грн згідно з ремонтною калькуляцією № 05708 від 26.01.2019.

Вказали, що судом першої інстанції було взято до уваги лише звіт № 22/01/20194 від 30.01.2019, складений на замовлення позивача, але при цьому було повністю проігноровано ремонтну калькуляцію № 05708 від 26.01.2019, що є прямим порушенням норм матеріального та процесуального права України.

Вважають, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» в повному обсязі та належним чином виконано свої обов`язки передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зазначили із посиланням на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №910/9396/17, від 06.07.2018 у справі №924/675/17, від 25.07.2018 у справі №922/4013/17, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Зауважили, що Звіт № 22/01/20194 не містить протоколу огляду транспортного засобу, не містить кольорових фотографій пошкодженого ТЗ, не містить детальний розрахунок вартості відновлювального ремонту, що є обов`язковим відповідно до положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Вказано, що згідно ремонтної калькуляції, що є додатком до звіту № 22/01/20194 від 30.01.2019 вартість запчастин позначена «*», та аркуші перевірки даних (остання сторінка калькуляції) зазначено що це означає що ці дані введені вручну, а не взяті з програми Аудатекс (ліцензійна програма для підрахунку вартості завданого збитку) яка підраховую вартість збитку зважаючи на середньо ринкові цині в конкретному регіоні.

Послались на те, щосума страхового відшкодування має бути зменшення на 20% від вартості усіх запчастин шо підлягають заміні відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чого не було зроблено та враховано судом першої інстанції при винесені рішення.

Учасники справи не скористались правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та розмір шкоди, без повідомленням учасників справи.

За нормою ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Так, оскільки рішення районного суду оскаржене в частині задоволений позовних вимог, то воно не переглядається в іншій частині відповідно до правила ч. 1 ст. 367 ЙПК України, яким визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За правилами п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.01.2019 о 09 год. 37 хв., ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «BMW E 70/x5», д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: м. Харків, на перехресті вул. Сумська та вул. Динамівська, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota Land Cruiser Prado150», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , яка зупинилася попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 19.02.2019 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 340,00 грн.

Зі змісту копії договору добровільного страхування наземного транспорту «Для своїх» серії 214-02 №199/000016/18-0150 та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АМ/6801350 вбачається, що автомобіль марки «Toyota Land Cruiser Prado 150», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , застрахований в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», автомобіль марки «BMW E 70/x5», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 , застрахований в ТДВ СК «Альфа-Гарант», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АМ/8189255.

Зі змісту копії договору купівлі-продажу № 0013/10/16 від 04.10.2016 та копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Toyota Land Cruiser Prado150», д.н.з. НОМЕР_2 .

18.01.2019 ОСОБА_1 звернулась до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з повідомленням про проведення експертного огляду пошкоджень її автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado150».

25.01.2019 ОСОБА_1 звернулась до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з «Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого» щодо виплати страхового відшкодування.

Згідно Звіту № 22/01/2019Ч дослідження спеціаліста-автотоварознавця автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado150» д.н. НОМЕР_2 , складеного 30.01.2019 оцінювачем ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado150» з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, складає: 85241,35 грн, з урахуванням ПДВ на вартість запчастин. Величина втрати товарної вартості автомобіля в результаті його пошкодження і наступного впливу наслідків ремонту складає 24304,13 грн, з урахуванням ПДВ на вартість запчастин, вартість матеріально збитку автомобіля складає 109545,48 грн.

Вартість проведеного дослідження ФОП ОСОБА_4 з визначення вартості матеріального збитку, завданого автомобілю ОСОБА_1 внаслідок ДТП становить 1360,00 грн, сплата підтверджується квитанцією № 685451 від 30.01.2019.

Відповідно до ремонтної калькуляції № 0570S від 26.01.2019, наданої ТДВ СК «Альфа-Гарант», вартість ремонту автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado150» без ПДВ становить 33942,37 грн.

Згідно страхового акту № КАСКО /199/000/19/0009 та платіжного доручення №3053 від 11.02.2019, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» сплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 33942,37 грн.

21.02.2019 ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» звернулось до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з претензією (заявою) на суму 33942,37 грн.

23.05.2019 ТДВ СК «Альфа-Гарант» сплатила ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» страхове відшкодування в порядку регресу у розмірі 33942,37 грн.

При ухваленні оскарженого рішення в частині стягнення матеріальної шкоди районний суд свої висновки мотивував тим, що в ході її судового розгляду знайшли своє повне і належне підтвердження заявлені позивачем факти, обов`язкові для встановлення і доведення з метою з`ясування наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення (делікту).

Суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для стягнення з ТОВ СК «Альфа-Гарант» суми страхового відшкодування в межах встановленого ліміту відповідальності у розмірі 100000 грн.

Так, розмір страхового відшкодування, який був виплачений позивачу ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у розмірі 33942,37 грн встановлений на підставі калькуляції № 0570S від 26.01.2019. Зі змісту акту огляду автомобіля від 22.01.2019 вбачається наявність пошкодження заднього бамперу (пошкодження ЛФП, кріплень бамперу, деформація ребер жорсткості) заміна та окраска; пошкодження кріплень протитуманної фари заміна; пошкодження ЛФП рами (підсилювача бамперу) окраска; пошкодження задніх дверей ремонт, окраска; пошкодження кронштейну бампера заміна; накладка бамперу заміна; задня панель ремонт.

Звертаючись до суду з позовною заявою позивач обґрунтовувала вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota Land Cruiser Prado150, д.н.з. НОМЕР_2 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні посилаючись на звіт № 22/01/2019ч від 30.01.2019 за результатами дослідження спеціаліста-автотоварознавця автомобіля, який становить 85241,35 грн, величина втрати товарної вартості автомобіля Toyota Land Cruiser Prado 150 в результаті його пошкодження і наступного впливу наслідків ремонту складає 24304,13 грн з урахуванням ПДВ на вартість запчастин. Зі змісту протоколу огляду транспортного засобу від 22.01.2019 вбачається, що під час огляду автомобіля Toyota Land Cruiser Prado 150 оцінювачем ОСОБА_4 , за участю позивача ОСОБА_5 , представника СК «УПСК» Васильченко М.С. виявлено наступні пошкодження: бампер задній (вм`ятини з деформацією, ребра жорсткості, розривами місць кріплення) заміна/фарбування; кронштейни кріплення бамперу заднього заміна/фарбування; накладка бампера заднього заміна; протитуманна фари задня зліва заміна; підсилювач бампера (відколи ЛКП) фарбування; задня панель (вигин, вм`ятина, подряпини ЛФП, в нижній лівій частині) ремонт, фарбування; задні двері багажного відсіку (глибока вм`ятина з порушенням лівого зовнішнього ребра жорсткості, рельєфності панелі, загину нижній частині) заміна/фарбування.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка суб`єкт оціночної діяльності ОСОБА_6 пояснила, що огляд автомобіля Toyota Land Cruiser Prado150, д.н.з. НОМЕР_2 проводився на спеціалізованій СТО, в присутності позивача ОСОБА_5 та представника СК «УПСК» Васильченко М.С., відповідач не з`явився, проте повідомлявся позивачкою про дату, час та місце проведення огляду вказаного автомобіля. Зазначила, що за результатами ретельного огляду автомобіля Toyota Land Cruiser Prado150, д.н.з. НОМЕР_2 було виявлені пошкодження, про які зазначено у протоколі огляду транспортного огляду, обґрунтована необхідність заміни деталей, ремонт яких є недоцільним, оскільки призведе до проявів негативних наслідків цієї дорожньо-транспортної пригоди у найближчий час, що врешті решт обумовить повторний ремонт та їх заміну, що потягне за собою додаткові витрати за рахунок відповідачки. З приводу заміни задньої двері відзначила, що з урахуванням виявлених пошкоджень є недоцільним ні з економічної, ні з технічної точок зору ремонт пошкоджених деталей, оскільки запропонований страховою компанію ремонт лише на деякий час візуально покращить зовнішній вид пошкодженої частини автомобіля шляхом накладення значної кількості шпаклівки для корекції форми деталей автомобіля, проте враховуючи місце зіткнення, а саме задні двері, які через наявні особливості мають відкриватися та закриватися, що обумовить відповідне навантаження на нижню частину двері та вібрацію, яка має місце через їх використання, тому з урахуванням виявленої деформації ребер жорсткості задньої двері та іншими з`ясованими недоліками, що було діагностовано на сервісному СТО було прийнято однозначне рішення щодо заміни вказаний запчастин, з урахуванням технічного стану автомобіля та його незначного віку.

За вказаних обставин, суд погодився із розрахунком вартості відновлювального ремонту автомобіля Toyota Land Cruiser Prado 150, викладений у звіті № 22/01/2019ч від 30.01.2019 за результатами дослідження вказаного автомобіля, що дорівнює за вирахуванням величини втрати товарної вартості автомобіля у сумі 24304,13 грн та сплаченої суми страхового відшкодування в рахунок часткового відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 33942,37 грн, різницю від загальної вартості матеріального збитку ремонту автомобіля Toyota Land Cruiser Prado 150 у сумі 109545,48 грн. З цих підстав суд з відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача ОСОБА_1 стягнув розмірі 51298,98 грн.

Інші позовні вимоги були відхилені районним судом за їх недоведеністю.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком районного суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про компенсацію матеріальної шкоди.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 80 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У ст. 22 ЦК України передбачено право особи на відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди:

1. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

2. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

4. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Статтею 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної особи бути страхувальником майна або відповідальності перед іншими особами.

Згідно зі ст. 636 Цивільного кодексу України передбачено, що договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Положеннями ст.ст. 3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 979, 980 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників (страхувальників) наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За змістом ст. 17 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 981 Цивільного кодексу України договір обов`язкового страхування, яким особа страхує свою цивільно-правову відповідальність, укладається у письмові формі, зокрема, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва поліса.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін. Пунктом 1 Розпорядження встановлено, що розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням (після 19 лютого 2016 року) за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100000 гривень на одного потерпілого.

За змістом ст.ст. 12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 9 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (страхове відшкодування). Різновидом шкоди, завданої майну, є шкода, пов`язана із пошкодженням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Згідно ст.ст. 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (подається причетним до ДТП водієм в письмовій формі невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП) подає страховику заяву про страхове відшкодування та долучає до неї визначені законом документи. В свою чергу, страховик, за умови настання страхового випадку, подання йому повного пакету документів та повідомлення про ДТП із дотриманням вимогу закону, протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Положеннями статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відтак, наведені норми дають право позивачу вимагати виплати саме йому розміру майнової шкоди, завданої внаслідок механічного пошкодження внаслідок ДТП належного йому автомобіля. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до наступного висновку.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-176цс18, яка відступила від висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс18.

Всупереч наведених правових позицій поза увагою районного суду залишилась та обставина, що ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» сплатила страхове відшкодування позивачу у розмірі 33942,37 грн встановлений на підставі калькуляції № 0570S від 26.01.2019, а позивач не довів, що розмір отриманого відшкодування був необґрунтований, внаслідок чого за нього має відповідати страхова компанія, в якій була застрахована цивільна відповідальність відповідача. Зі змісту акту огляду автомобіля від 22.01.2019 вбачається наявність пошкодження заднього бамперу (пошкодження ЛФП, кріплень бамперу, деформація ребер жорсткості) заміна та окраска; пошкодження кріплень протитуманної фари заміна; пошкодження ЛФП рами (підсилювача бамперу) окраска; пошкодження задніх дверей ремонт, окраска; пошкодження кронштейну бампера заміна; накладка бамперу заміна; задня панель ремонт.

Вказані документи не були оскаржені ОСОБА_1 до страхової компанії, та на підставі цих документів вона отримала страхове відшкодування, що свідчить про те, що вона погодилась із пошкодженнями, що були спричинені її автомобілю.

Позивачем в порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не було надано доказів, що сплачена їй сума страхового відшкодування є недостатньою для проведення ремонтних робіт.

Колегія суддів погоджується із посиланням апелянта на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №910/9396/17, від 06.07.2018 у справі №924/675/17, від 25.07.2018 у справі №922/4013/17, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Суд бере до уваги, що згідно з ремонтною калькуляцією, що є додатком до звіту № 22/01/20194 від 30.01.2019 вартість запчастин позначена «*», та аркуші перевірки даних (остання сторінка калькуляції) зазначено що це означає що ці дані введені вручну, а не взяті з ліцензійної програми для підрахунку вартості завданого збитку Аудатекс, яка підраховує вартість збитку зважаючи на середньо ринкові цині в конкретному регіоні.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд не надав належної оцінки вказаним обставинам у їх сукупності та з урахуванням наведених правових позицій касаційного суду, які свідчать про недоведеність суми заявленої до відшкодування матеріальної шкоди.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, судом при ухваленні оскарженого рішення були порушені норми матеріального права, то на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду в оскарженій частині із ухваленням рішення про відмову у задоволенні вимог до ТДВ СК «Альфа-Гарант».

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 січня 2020 року скасувати в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 51298,98 грн.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні вказаних вимог.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 січня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (, адреса: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 769 (сімсот шістдесят дев`ять) гривень 47 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 29 грудня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

С.С. Кругова.