ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1720/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/6103/19 Категорія: Позарецька С. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 лютого 2020 року, ухваленого в складі судді Позарецької С.М., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, повний текст рішення складено 04 березня 2020 року, -

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету- заяву № б/н від 14 серпня 2018 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 192000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором.

Відповідач належним чином умови договору не виконував, у зв`язку з чим станом на 20 червня 2019 року має заборгованість у розмірі 198687 гривень 61 копійка, з яких:

- 178202 гривні 38 копійок - заборгованість за кредитом;

- 20485 гривень 23 копійки - заборгованість по процентам.

Однак банк використовуючи своє право на пред`явлення позову, просив стягнути лише частину заборгованості, а саме заборгованість за кредитом в розмірі 178202 гривні 38 копійок.

Також просив стягнути судові витрати у розмірі 2673 гривні 04 копійки.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором № б/н від 14 серпня 2018 року: 143858 гривень 02 копійки заборгованість по тілу кредиту.

Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами у розмірі 192000 гривень, але останній не надавав своєчасно банку грошові кошти, отримані ним, для погашення заборгованості за зобов`язанням, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором станом на 20 червня 2019 року, який відповідачем не спростований. Відмовляючи у частині стягнення боргу у сумі 34344 гривні 36 копійок (178202,38-143858,02) суд послався на те, що відсутні підстави вважати, що такі нарахування як прострочена заборгованість за кредитом можуть нараховуватися за умовами анкети-заяви позичальника.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що обставини які мають значення для справи судом встановлені не повно та неправильно, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що позивачем не надано документи на підтвердження укладення кредитного договору з відповідачем, доказів отримання кредиту в заявленій сумі та наявності заборгованості за договором, доказів зарахування кредитних коштів на картку. Зокрема вказує, що розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, копія анкети-заяви на приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг не може підтверджувати існування боргу, а самі Умови та Правила не можуть підтверджувати факт існування боргу. Крім того, позивачем не доведено, які саме Умови та Тарифи були розміщені на сайті позивача на час відкриття банківського рахунку, тобто, на час укладення договору приєднання, зокрема до яких саме Умов та Тарифів нібито приєднався та зобов`язався виконувати відповідач. Також, у матеріалах справи немає жодного доказу, який би підтверджував ту обставину, що відповідач отримував якусь картку або йому був відкритий рахунок.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» вважає її безпідставною та необґрунтованою, оскільки відповідно до умов укладеного договору та наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» від 24 травня 2005 року за №С-89 договір складається із заяви на видачу кредиту, Умов надання банківських послуг та Тарифів банку. Обрання саме такої форми письмового правочину не суперечить вимогам ч.ч. 1,2 ст. 639 ЦК України.

Кредитний договір в установленому законом порядку не визнаний недійсним, тому згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

В підтвердження позовних вимог банком надано належні та допустимі докази в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України: кредитний договір, підписаний особисто відповідачем, розрахунок заборгованості станом на 20 червня 2019 року, який не спростований останнім.

Посилаючись на постанови Верховного суду від 21 березня 2018 року по справі №441/569/17, від 07 березня 2018 року по справі №755/18246/15, від 06 лютого 2018 року по справі №755/2720/16 зазначає, що підпис позичальником Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку не є обов`язковим.

Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Підписуючи анкету-заяву від 16 липня 2014 року та користуючись кредитними коштами, здійснюючи погашення заборгованості відповідач висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Відтак, є доведеним факт укладання між позивачем та відповідачем договору, який складається не лише із заяви позичальника, а й з Умов та правил надання банківських послуг та тарифів.

На відповідача покладено обов`язок доведення, що він не був ознайомлений з Умовами та правилами, Тарифами банку. Доказів того, що ОСОБА_1 не було ознайомлено з Умовами та правилами, Тарифами банку або ж було ознайомлено з іншими Умовами та правилами останній не надав.

Відповідач не оскаржував кредитний договір, навпаки погодився з ним, що підтверджується його особистим підписом в договорі, а також довідкою про зміну умов кредитування та випискою по кредитному рахунку, відповідно до якої ОСОБА_1 активно користувався кредитним лімітом.

Правильність проведення розрахунку, наданого позивачем, відповідач належними та допустимими доказами не спростував, будь-яких клопотань з цього приводу не заявляв, зокрема і про проведення відповідної експертизи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 серпня 2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір згідно з умовами якого останній отримав кредит шляхом підписання анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У анкеті-заяві зазначено, що її підписанням відповідач в повному обсязі приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua та які разом з тарифами становлять договір банківського обслуговування (а.с. 8).

Вказана заява не містить будь-яких позначок які б вказували, який саме вид карткового рахунку був обраний відповідачем.

Звернувшись із позовом позивач разом із кредитним договором подав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Зазначений витяг відповідачем не підписаний.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 20 червня 2019 року становить 178202 гривні 38 копійок, з яких 143858 гривень 02 копійки сальдо поточної заборгованості за кредитом та 34344 гривні 36 копійок сальдо простроченої заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частинами першою, другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відсутність факту погодження відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку не спростовує факту отримання ним кредитних коштів від банку та користування ними. Цей факт, а також те, що відповідачем періодично частково сплачувалась заборгованість за договором кредиту підтверджено його представником під час розгляду справи в суді першої інстанції, що підтверджується звукозаписом судового засідання. А тому враховуючи те, що банк просив суд і суд стягнув заборгованість лише за тілом кредиту, тобто ті кошти якими і користувався відповідач на протязі декількох років, то в даному випадку вказані доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Такі обставини підтверджують як укладення кредитного договору так і отримання відповідачем грошових коштів.

Отже, встановлено, що відповідач фактично отримав та використав кошти, тому враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що висловлена у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року, вимоги ч. 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги кредитор має право вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, суд першої інстанції, прийшов до вірного висновку про стягнення фактично отриманих грошових коштів.

Свого розрахунку відповідач не подавав і відомості зазначені в розрахунку поданого позивачем не спростував жодним належним та допустимим доказом.

За наведених вище обставин суд не вбачає підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375,381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 лютого 2020 року, ухваленого в складі судді Позарецької С.М., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 29 жовтня 2020 року.

Судді