ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м. Херсон

номер справи № 663/1598/20

номер провадження № 22-ц/819/1712/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Склярської І.В.,
суддів:Пузанової Л.В.,
Ігнатенко П.Я.,
секретарГеленко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Скадовського районного суду Херсонської області у складі судді Клімченка М.І. від 02 жовтня 2020 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У червні 2020 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з метою отримання банківських послуг відповідачка підписала заяву №б/н від 31.03.2011 року, її було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а також надано кредитну картку (номери та строк дії яких зазначено у довідці про отримані кредитні картки). Проте, відповідачкою умови кредитного договору не виконуються. Станом на 31.03.2020 року заборгованість за кредитним договором становить 105618, 16 гривень, яка складається з :- 1750,05 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 96479,83 гривень заборгованість за простроченими відсотками; 1882,65 гривень нарахована пеня; 500,00 гривень - штраф (фіксована частина); 5005,63 гривень - штраф (процентна складова).

У зв`язку з наведеними обставинами позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість та судові витрати.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 02 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Суд ухвалив: стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором станом на 20.04.2020 загальною сумою 1750 (одна тисяча сімсот п`ятдесят) грн. 05 коп., а також судові витрати в сумі 34 грн. 83 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить рішення суду в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та помилкове застосування правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17-ц, оскільки відповідачка не спростувала факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Крім того, відповідачкою разом з анкетою-заявою, в той же день, підписано довідку про умови кредитування, яка містить відсоткову ставку, розмір та строки внесення щомісячних платежів, умови щодо сплати та розміру пені і штрафу. Проте вказана довідка додається до матеріалів справи, оскільки про підстави відмови у задоволенні частини позовних вимог позивач дізнався безпосередньо з судового рішення, суд першої інстанції не пропонував надати додаткові докази для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції задовольняючи позов частково встановив, що в матеріалах справи наявна Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, на підставі якої відповідач отримав грошові кошти, і яка не містить умови договору про відсоткову ставку, встановлення відповідальності у вигляді пені за несвоєчасність сплати боргу, штрафу (фіксована частина) та штрафу (процентна складова) та їх визначеного розміру та дійшов висновку, що з огляду на відсутність домовленості між сторонами щодо умов й розміру відсоткової ставки, пені за несвоєчасність сплати боргу, штрафу (фіксована частина) та штрафу (процентна складова), відсутні підстави для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача вказаних складових заборгованості за кредитним договором, а тому позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині задоволенню не підлягають у зв`язку з їх безпідставністю.

В процесі розгляду справи суд встановив, що 31.03.2011 року ОСОБА_2 з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» та заповнила і підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, на підставі якої банк надав відповідачці грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується копією анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 31.03.2011 року та копією паспорта відповідача / а.с.14,42,43/.

Банком на підтвердження позовних вимог надана виписка по рахунку відповідачки станом на 14.04.2020 року, проте рух коштів зазначений з 18.02.2013 року / а.с.9-11/.

Згідно із вказаною анкетою-заявою ОСОБА_3 виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну карту , вид якої анкета не містить та погодилася, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

У анкеті-заяві міститься підпис ОСОБА_3 як позичальниці та відмітка про те, що вона ознайомлена із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку.

Також анкета заява містить відомості, що Тарифи банку були надані позичальниці для ознайомлення у письмовому виді / а.с.14 зв.с./

Анкета-заява не містить будь-яких умов кредитного договору та розміру встановленого банком на платіжну кредитну карту кредитного ліміту, а тарифи банк не надавав суду першої інстанції.

За розрахунком банку станом на 31 березня 2020 року становить 105 618,16 грн, із яких: 1 750,05 грн - заборгованість по тілу кредиту, 96479,83 грн заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 882,65 грн.- пеня ; 500 грн. штраф (фіксована частина) та 5005,63 грн штраф процентна складова.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких, визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких, визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 31 березня 2011 року процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами; неустойку: пені та штраф.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування боргу, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 31.03.2011 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які відповідачкою. не підписані, та витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення (умови).

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил та саме у вказаній редакції розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами і пені, штрафів за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов`язань та саме в зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, про що зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16 цс15) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» за весь час спірних правовідносин, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Так, витяг з Тарифу містить умови в тому числі з 01.04.2014 року в той час, як анкету-заяву відповідачка підписувала 31.03.2011.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, неустойки, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у Приватбанку з Тарифами , з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, який в процесі судового розгляду не підтвердив умови укладеного з банком договору, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 31 березня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, штрафів та процентів за користування кредитними коштами у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві від 31 березня 2011 року, оскільки витяги з Тарифів і Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Висновки суду в оскарженій частині відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

В апеляційній скарзі представник позивача посилався також на нові обставини, які підлягали встановленню, і зазначав про додатково подані докази, а саме довідку про умови кредитування від 31 березня 2011 року, підписану відповідачкою разом з анкетою-заявою (а. с. 80).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частини перша та третя статті 367 ЦПК України).

Разом з тим, особою, яка подала апеляційну скаргу не доведено неможливості подання довідки про умови кредитування до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї. Отже, доводи апеляційної скарги про необхідність прийняття судом апеляційної інстанції довідки про умови кредитування від 31.03.2011, підписаною ОСОБА_3 з підстав того, що суд першої інстанції не пропонував надати додаткові докази для повного та всебічного встановлення обставин справи не ґрунтуються на нормах процесуального закону та обставинах справи. Так, представник банку ОСОБА_4 надіслав до суду першої інстанції клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку банку відсутні / а.с.50/. Також, матеріали справи містять клопотання цього представника про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін / а.с.52/. А отже, наведені апелянтом доводи не свідчать про неможливість сторони подати нові докази до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо визнання відповідачем умов укладеного договору з огляду на часткову сплату ним заборгованості за кредитом, користування кредитною карткою , суд до уваги не приймає, оскільки як вже зазначалося вище відповідач в процесі судового розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції не підтвердив умови укладеного з банком договору, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 31березня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети, а виписка з банківського рахунку не свідчить про погодження відповідачем умов договору щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, а лише відображає інформацію про рух коштів та їх списання банком з кредитної картки з визначенням проведеної ним операції та суми на балансі рахунку.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За приписами статей 215, 216 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Таким чином, не забезпечивши дотримання письмової форми правочину при укладенні із ОСОБА_1 договору, що має ознаки кредитного, банк несе ризик настання правових наслідків недійсності правочину.

Отже, рішення в оскарженій частині ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову про стягнення процентів та неустойки відсутні.

В іншій частині рішення суду в апеляційному порядку не оскаржено, тому його законність та обґрунтованість судом апеляційної інстанції в силу статті 367 ЦПК України не перевіряється.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 02 жовтня 2020 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: Л.В. Пузанова

П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складено 28 грудня 2020 року.

Суддя І.В. Склярська