Справа №461/8704/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року Галицький районний суд м. Львова, за участі головуючого судді Фролової Л.Д., секретаря судового засідання Рудницької А.О.

представника позивача Шчекіч І.М.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Львові, у спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк» про розірвання кредитного договору, та за зустрічним позовом акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення боргу за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги.

11 листопада 2019 року, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання відсутності права на стягнення коштів за кредитним договором. Свої вимоги мотивувала тим, що 09 червня 2016 року, вона звернулась до акціонерного товариства "Ідея Банк" та підписала кредитний договір, в результаті чого отримала споживчий кредит у сумі 12 311,00 грн. Зазначає, що на виконання умов кредитного договору своєчасно та в повному обсязі оплачувала суми кредитних коштів відповідно до розміру вказаному в графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Просила суд визнати відсутнім станом на 09 січня 2018 року у публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» права на стягнення грошових коштів з позивача у сумі 19435,32 грн.

30 листопада 2020 року, до суду надійшла заява про зміну предмету позову, від представника позивача. Як підставу для задоволення позовних вимог зазначено, що було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, тому потреба у зверненні до суду із заявленою вимогою відпала. Водночас, не зважаючи на повне погашення боргу у примусовому порядку, AT «Ідея Банк» не бажає укласти додаткову угоду про розірвання вищеназваного кредитного договору, тому виникла необхідність змінити предмет позову. З урахуванням змінених позовних вимог, позивач просив суд визнати кредитний договір № Р51.284.70438 від 09 червня 2016 року, укладений між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , розірваним з дати звернення до суду, та стягнути з акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати.

Зустрічні позовні вимоги.

Не погоджуючись з вказаним позовом, представником відповідача до суду була подана зустрічна позовна заява про стягнення боргу за кредитним договором. Представник позивача за зустрічним позовом зазначає, що 09 червня 2016 року між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Р51.284.70438, згідно якого відповідач отримала кредит в розмірі 12311 грн., зі сплатою 19,5% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором трафіком щомісячних платежів. Останній платіж відповідач здійснила 22 березня 2017 року. Отже, сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 09 січня 2018 року, становить 19435,32 грн.

24 квітня 2020 року, від представника позивача за зустрічним позовом до суду надійшла заява про відмову від частини позовних вимог, в якій представник позивача зазначив, що 13 грудня 2019 року, ОСОБА_1 добровільно сплатила борг у розмірі 21135,12 грн. Тому, остаточно просив суд стягнути з позивача за первісною позовною заявою на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором №Р51.284.70438 від 09 червня 2016 року, а саме пеню за несвоєчасне погашення платежів в розмірі 0,20 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Відзиви на позовні заяви.

16 грудня 2019 року, до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник АТ «Ідея Банк» зазначає, що оскільки ОСОБА_1 у добровільному порядку не було сплачено заборгованість за кредитним договором, в тому числі відсотки за користуванням кредитом та інші обов`язкові платежі, банк звернувся за захистом своїх порушених прав та інтересів до суду з зустрічним позовом. В задоволенні позовної заяви позивача просив відмовити.

15 квітня 2020 року, до суду надійшов відзив на зустрічний позов про стягнення боргу за кредитним договором, в якому представник позивача зазначив, що ПАТ «Ідея Банк» зловживає своїми процесуальними правами та намагається двічі стягнути з ОСОБА_1 одну й ту саму суму боргу, за тим самим кредитним договором, за той самий період. Тому, просить відмовити представнику позивача у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 .

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова було вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання для розгляду справи по суті.

Подані сторонами клопотання.

04 листопада 2019 року, представником позивача було подано клопотання про витребування доказів, в якому остання просила витребувати у публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" належним чином засвідчені копії всіх документів кредитної справи, зокрема лише для огляду оригіналу кредитного договору № Р51.284.7043 8 від 09 червня 2016 року, для матеріалів справи його копію та розрахунок заборгованості за період її нарахування, який має відображати інформацію про суму та дату здійснених ОСОБА_1 платежів.

Протокольною ухвалою Галицького районного суду м. Львова в задоволенні клопотання позивача первісного позову про витребування доказів було відмовлено, оскільки в поданому відповідачем зустрічному позові вже було додано копії вищевказаних документів.

28 листопада 2020 року, до суду надійшла заява представника відповідача, в якій він просив проводити розгляд справи в порядку загального провадження. Протокольною ухвалою Галицького районного суду м. Львова в задоволенні клопотання було відмовлено.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом, позовну заяву підтримала в повному обсязі, просила задовільнити. В задоволенні зустрічного позову акціонерного товариства просила відмовити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дійшов висновку про наступне.

Позиція суду щодо первісного позову.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом було встановлено, що між акціонерним товариством «Ідея Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Р51.284.70438. Згідно цього договору вона отримала кредит в розмірі 12311 грн. зі сплатою 19,5% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором та графіком щомісячних платежів. АТ «Ідея Банк» повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, що потверджується меморіальними ордерами. Згідно з наданими відповідачем розрахунками, сума заборгованості позивача станом на 09 січня 2018 року складала 19435,32 грн., з яких:

основний борг4251,15 грн.
прострочений борг4809,96 грн.
прострочені проценти3320,68 грн.
строкові проценти150,06 грн.
нарахована плата за обслуговування кредиту189,22 грн.
прострочена плата за обслуговування кредиту201,53 грн.
пеня за несвоєчасне погашення платежів за період з 09.01.2017 по 09.01.20186512,72 грн.
віндикаційні витрати0 грн.
дебіторська заборгованість0 грн.
інші штрафні санкції0 грн.

Заборгованість відповідача також підтверджується випискою по особовому рахунку НОМЕР_1 та довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 09 січня 2018 року.

Під час розгляду позовної заяви, позивачем було сплачено частину боргу. Відповідно до виконавчого провадження №56378276, їх було зараховано згідно п. 2.1 кредитного договору, а саме: 4251,15 - на погашення основного боргу; 4809,96 - на погашення простроченого борг; 3320,68 - на погашення прострочених процентів; 150,06 - на погашення строкових процентів; 189,22 - на погашення нарахованої плати за обслуговування кредиту; 201,53 на погашення простроченої плати за обслуговування кредиту; 6512.52 - на погашення пені; 1700,00 - на погашення витрат на вчинення виконавчого напису.

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) - зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 652 ЦК України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.

Згідно із статтею 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За умовами статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, за яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте лише істотна зміна обставин визнається підставою для пред`явлення вимоги про розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною тільки тоді, коли вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не укладали би договору або уклали його на інших умовах.

Тобто розірвання договору через істотну зміну обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли залишення відповідного правочину в силі призведе до завдання шкоди стороні, яка значно перевищує витрати, необхідні для виконання договору на первісних умовах. При цьому можливість розірвання договору пов`язується безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК України, за істотної зміни обставин.

Таким чином, посилання позивача первісної позовної заяви на те, що нею було підписано кредитний договір на інших умовах, суд не приймає, оскільки позивачем, на підтвердження вказаних обставин не було надано жодного доказу.

За приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 6 ЦК України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до приписів ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.

Свобода договору означає можливість сторін вільно визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ст. 628 ЦК України).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України, передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України, закріплений принцип свободи договору. Як встановлено її положеннями, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 1048 ЦК України встановлює для сторін кредитного договору можливість визначення в кредитних договорах будь-яких додаткових/паралельних з процентами за користування кредитом або альтернативних процентам сум оплати за користування кредитом за умови погодження їх сторонами кредитних договорів.

Вимоги до письмових доказів встановлені ЦПК України, де передбачено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи; суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. За загальним принципом доказування та подання доказів, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен був подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які позивач посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Отже, враховуючи, що позивачем не було надано суду доказів неправомірності чи незаконності дій відповідача стосовно порушень положень чинного Цивільного процесуального законодавства, при укладанні спірного договору, а також підтверджень того, що відповідачем в первісній позовній заяві були змінені умови підписаного договору, суд приходить до висновку що позивачем не було надано належних та допустимих доказів в обґрунтування своєї позиції, тому в задоволенні первісного позову необхідно відмовити. При цьому, суд зазначає, що закінчення виконавчого провадження не може бути підставою для розірвання кредитного договору.

Позиція суду щодо зустрічної позовної заяви.

Щодо зустрічної позовної заяви, суд вважає, що за кредитним договором, АТ «Ідея Банк» виконав всі умови, а тому зустрічний позов є підставним та підлягає до задоволення в повному обсязі, виходячи з наступного.

Акціонерним товариством «Ідея Банк» до суду було подано зустрічну позовну заяву, в якій представник позивача за зустрічним позовом остаточно просив стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором №Р51.284.70438 від 09 червня 2016 року, а саме пеню за несвоєчасне погашення платежів в розмірі 0,20 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач отримала від банку кредитні кошти, але свої зобов`язання за договором виконала не у повному обсязі. Крім того, в матеріалах справи наявні докази на підтвердження позиції АТ «Ідея Банк», які містяться в:

-кредитному договорі №Р51.284.70438 від 09 червня 2016 року, в якому зазначені всі умови кредитного договору, та наявний підпис ОСОБА_1 ;

-довідці - повідомленні, в якому зазначено, що ОСОБА_1 підтверджує що акціонерне товариство «Ідея Банк» до підписання кредитного договору надало їй в письмовій формі інформацію про умови кредитування , а також орієнтовну сукупну вартість кредиту;

-письмовій згоді фізичної особи-клієнта банку, в якій зазначено, що ОСОБА_1 повідомлено про положення чинного законодавства, щодо порушення зобов`язань а також те, що розуміє та усвідомлює що несе відповідальність по зобов`язаннях всім належним їй майном на яке може бути звернуто стягнення та накладено арешт;

-меморіальному ордері №Р51.284.70438 від 09 червня 2016 року, в якому зазначено, що відповідач за зустрічною позовною заявою отримала грошову суму у розмірі 12 311,0 грн. 10 302,09 грн. та 2 008,91 грн.;

-виписці з 09 червня 2016 року по 25 листопада 2019 року, по рахунку відповідача0438.980;

-довідці- розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 09 січня 2018 року, що підтверджує наявність заборгованості у відповідача;

-копії вимоги, яка була надіслана відповідачу про усунення порушення кредитних зобов`язань.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

Статтями 2,47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим кредитний договір, згідно зі ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Отже, суд вважає що за кредитним договором, АТ «Ідея Банк» виконав всі умови а тому зустрічний позов є підставним та підлягає до задоволення в повному обсязі. Тому, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором №Р51.284.70438 від 09 червня 2016 року, а саме пеню за несвоєчасне погашення платежів в розмірі 0,20 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк» про розірвання кредитного договору- відмовити.

Зустрічну позовну заяву акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення боргу за кредитним договором - задовільнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором від 09 червня 2016 року, №Р51.284.70438 - пеню за несвоєчасне погашення платежів, в розмірі 0,20 грн.

В судовому засіданні було проголошену вступну та резолютивну частини.

Повний текст рішення буде складено 17 грудня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя Л.Д. Фролова