Справа № 226/2373/20
Провадження №2/226/838/2020
РІШЕННЯ
іменем України
заочне

28.12.2020 Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Салькової В.С.,

за участю секретаря судового засідання Козлової Д.В.,

представника позивача адвоката Платонової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мирнограді Донецької області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача.
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 і на обґрунтування вимог вказала, що на підставі договору купівлі-продажу від 24.09.2020 вона набула права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Колишній власник квартири ОСОБА_2 зареєстрований в квартирі по теперішній час, але фактично не мешкає там з 2014 року, постійно проживаючи в Російській Федерації. Адреса його проживання позивачеві невідома. Реєстрація відповідача у квартирі перешкоджає їй у користуванні і розпорядженні майном, і з метою захисту свого права власності вона просить суд визнати його таким, що втратив право користування квартирою.

ІІ. Позиції сторін, заяви (клопотання) учасників справи, пояснення свідків у справі.
В судове засідання позивач не з`явилася, зазначивши у позовній заяві про розгляд справи без її участі.

Представник позивача адвокат Платонова О.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і наполягала на їхньому задоволенні. Додала до викладеного у позовній заяві, що відповідач оформив довіреність на іншу особу для продажу квартири і уїхав до РФ, а ця особа після продажу квартири мала здійснити дії щодо зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку, але не змогла цього зробити через те, що зняття з обліку можливе лише за умови наявності відмітки військового комісаріату, яка отримується лише особисто. Оскільки відповідач уїхав і більше не приїздив до м. Мирнограда, це стало неможливим, і позивач не має іншої змоги захистити своє право інакше, ніж зверненням до суду. Просила ухвалити у справі заочне рішення.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився, повідомлявся про дату та час судового розгляду справи у встановлений законом спосіб, відзиву, а також будь-яких заяв або клопотань судові не надав, про причини неявки суд не повідомив.

Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні.

Допитані судом свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили суду окремо одна від одної, що у проданій позивачеві квартирі відповідач ОСОБА_2 не проживає з 2014 року. Ця квартира належала йому та свідкові ОСОБА_3 як колишньому подружжю, потім була ними продана ОСОБА_1 за обопільною згодою. У квартирі наразі ніякого майна відповідача немає, взагалі він уїхав з України і не збирається повертатися сюди.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 15.10.2020 відкрите загальне позовне провадження у даній справі, призначено підготовче засідання у ній на 09.11.2020, відповідачеві запропоновано подати відзив на позовну заяву.

09.11.2020 ухвалою суду підготовче провадження у справі закрите і справу призначено до судового розгляду на 27.11.2020.

27.11.2020 та 17.12.2020 через неявку відповідача, неподання ним відзиву та будь-яких заяв або клопотань, відсутність відомостей про його належне повідомлення про час та місце розгляду справи розгляд справи відкладений на 28.12.2020.

28.12.2020 в судовому засіданні відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України судом постановлено ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних в ній доказів, оскільки відповідач, який належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання, не з`явився до суду без повідомлення причин своєї неявки, не подав відзиву на позов, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.

VI. Встановлені судом фактичні обставини.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим 24.09.2020 приватним нотаріусом Мирноградського міського нотаріального округу Зарею В.В., реєстровий номер 1079; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №225430743 від 24.09.2020 (а.с.5-7).

Колишніми власниками квартири і її продавцями за вказаним вище договором є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Згідно з довідкою відділу ведення Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради №10017 від 28.09.2020 відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 14.06.2007 (а.с.10), реєстрація відповідача за цією адресою на час розгляду справи також підтверджена відомостями, витребуваними судом (а.с.17).

Як вбачається з акту від 29.09.2020 ОСББ «Молодіжне» м. Мирнограда, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , фактично не мешкає з 2014 року по т.ч. (а.с.11).

V. Норми права, що застосовуються судом, і оцінка суду.
Правовідносини в даній справі регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За нормою ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частина перша ст.16 ЦК України закріплює право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України у поєднанні з положеннями ст.150 ЖК України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності в формі пред`явлення вимоги про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права власності власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.

За положеннями ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно Закону N475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст.ст.16,386,391 ЦК України.

Оскільки дослідженими у справі доказами письмовими документами та показами допитаних свідків достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 фактично не мешкає в квартирі позивача, договірних відносин щодо винаймання житла між ними немає, дій щодо добровільного зняття з реєстрації відповідач не здійснює, суду про будь-які обставини, що мають значення для справи, не заявив, суд вважає його реєстрацію в квартирі такою, що створює перешкоди у реалізації позивачем ОСОБА_1 права власності щодо свого майна, тому відповідача належить визнати таким, що втратив право користування квартирою.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10,12,13,81,263-265,280-284,288 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про його перегляд відповідачем та подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду виготовлене і проголошене 28.12.2020.

Суддя: В.С. Салькова