Номер провадження 22-ц/804/2860/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 року м. Бахмут

Єдиний унікальний номер 219/13613/19

Номер провадження 22-ц/804/2860/20

Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Никифоряка Л.П., Кішкіної І.В.

за участю секретаря Ротар Я.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за позо-вом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компе-нсації,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 липня 2020 року, вступну та резолютивну частини якого виготовлено суддею Хомченко Л.І. в м. Бахмуті в приміщенні Артемівського міськрайонного суду Донецької області та оголошено в 10 го-дин 42 хвилин, повне судове рішення виготовлено 30 липня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

До Артемівського міськрайонного суду Донецької області звернулася ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що, з 14.07.2001 року по 16.10.2018 року вона з відповідачем перебувала у юридичному шлюбі.

21.12.2006 року по договору дарування оформленого на відповідача був придбаний житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 54,9 м.кв.

За період сумісного проживання до зазначеного будинку була зроблена прибудова, після чого загальна площа будинку значно збільшилося та становить 204,3м.кв.

Просила визнати прибудову площею 147,5м.кв спільною сумісною власністю под-ружжя та стягнути з відповідача грошову компенсацію у розмірі 157 270 гривень за побутові матеріали витрачені на добудову будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 147,5м.кв.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 липня 2020 року позовні вимоги задоволені частково. Визнано спільною сумісною власністю под-ружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 будівельні матеріали з яких складається прибудова загальною площею 147,5м.кв. до житлового будинку АДРЕСА_1 . В іншій частині позову відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погодившись з даним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та вине-сти нове рішення про стягнення грошової компенсації.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд не взяв до уваги звіт технічного обстеження, з якого вбачається, що прибудова до будинку готова на 100%. Крім того суд не прийняв до уваги позицію Верховного Суду в тому, що новостворене майно підлягає державної реєстрації, а до реєстрації представляє з себе сукупність будівельних матеріалів. У разі неможливості поділу об`єкту незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Відмовляючи у задоволенні позову суд послався на ст.365 ЦК України, що на думку апелянта є порушенням норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Сторони не скористалися своїм правом на подання відзиву відповідно до вимог стат-ті 360 ЦПК України.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Представник позивачки у судовому засіданні ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення про задоволення позовних вимог.

Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.139-155) у судове засідання не з`явились, що відповід-но до ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтова-ність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений до-водами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рі-шення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевірив-ши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та постановити нове рішення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

Сторони перебували з 14.07.2001 року в зареєстрованому шлюбі, що підтверджуєть-ся свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , який розірвано 16.10.2018 року рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16.10.2018 року, рішення набра-ло законної сили 16.11.2018 року ( копія рішення в матеріалах відсутня).

21.12.2006 року згідно договору дарування, засвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори та внесеного до реєстру за № 1-9975, відповідаче-ві був подарований будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 54,9 кв.м, в тому числі жилою площею, 22,8 кв.м.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду позивачеві було відмовлено у її позо-ві про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки добудова до будинку АДРЕСА_1 , не була введена в експлуатацію ( рішення в матеріалах справи відсутнє).

Відповідно до звіту ТОВ « Орієнтир-Експерт» про проведення технічного обстежен-ня житлового будинку АДРЕСА_1 , станом на 03 липня 2019 року, до існуючого будинку була зведена прибудова розмірами 13,0х8,0 м. Реконструкція будинку з прибудовою до неї була виконана на підставі рішення Артемівської міської ради від 20.04.2005 року; 314 ( додаток А). Рік побудови невідомий. Площа забудови 174,9 кв.м, кількість поверхів 1+нижній ярус під гараж.

( відповідно до проекту технічного паспорту загальна площа будинку становить 204,3 кв.м, у т.ч. житлова-97,6 кв.м, допоміжна 106,7 кв.м. Тобто, загальна площа збільши-лася з 54,9 кв.м до 204,3 кв.м, у т.ч. житлова збільшилася з 22,8 кв.м. до 97,6 кв.м. це в позові).

Відповідно до звіту про оцінку майна, складеного СОД ФОП ОСОБА_4 від 11.10.2019 р., ринкова вартість наданої до оцінки прибудови до житлового будинку, літ.А2, площею 147,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 11.10.2019 р. становить без ПДВ 314540,00 грн.

(Вартість будівельних матеріалів, робіт, витрачених на прибудову до житлового бу-динку, літ.А2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на дату оцінки складає без ПДВ 393 174,00 грн.).

Суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги виходячи із наступного.

Згідно з ч.2 ст.3 Сімейного Кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до вимог ст.21 Сімейного Кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною 3 ст.368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної суміс-ної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дру-жині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної влас-ності подружжя.

Отже, нормою статті 60 СК України визначено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя мо-же оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до роз`яснень п.п.22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розг-ляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спіль-ного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами вста-новленими ст.ст.69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вирішуючи спори між подруж-жям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

На підставі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом прав спільної сумі-сної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не ви-значено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були ви-користані в процесі будівництва (створення майна).

У частині третій статті 331 ЦК України встановлено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були ви-користані в процесі цього будівництва (створення майна).

Частиною 1 ст. 69 Сімейного Кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1,2 ст.372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випад-ків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважа-ється, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосу-вання судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 ро-ку роз`яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумі-сної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (кожного з них) до суду з таким позовом ( ст. 11 ЦК України) та по-переднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Згідно із ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бу-ти припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників , якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Оскільки спірна добудова не була введена в експлуатацію і не зареєстрована в уста-новленому порядку , її не можна вважати будинком, а тому, це є будівельні матеріали, які придбалися за період сумісного проживання сторін і є спільною сумісною власністю под-ружжя.

Отже спільним сумісним майном подружжя є будівельні матеріали, витрачені на прибудову до вказаного будинку (рік завершення прибудови 2014 рік), оскільки, прибудова не була введена в експлуатацію та складається з будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнань, які використані в процесі будівництва прибудови житлового будин-ку.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання будівельних матеріалів, витрачених на добудову будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 147,5 кв.м, спільною сумісною власністю подружжя.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Таким чином судом першої інстанції встановлено, що на будівництво прибудови до будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 147,5 кв.м. колишнім подружжям витрачена певна кількість будівельних матеріалів, частину вартості яких просила стягнути позивач-ка. Але суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації (вартості частини будівельних матеріалів) посилаючись на положення ст.365 ЦК України та посилаючись на ту обставину, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем внесені кошти на депозитний рахунок суду та він має інше житло, у зв`язку з чим можливо припинення його права на частку у спірному будинку.

Але з такими висновками колегія суддів не може погодитись з наступних підстав.

Стаття 365 ЦК України регламентує припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Але судом першої інстанції було правильно встановлено, що зареєстрованого у встановленому законом порядку нерухомого майна (прибудови) немає, а є будівельні мате-ріали використані для будівництва.

Враховуючи викладене судом першої інстанції помилково застосовані положення ст.365 ЦК України до встановлених по справі правовідносин, оскільки положення даної норми закону не регламентують розподіл між подружжям будівельних матеріалів (їх вартості).

Отже, якщо судом першої інстанції встановлено, що є будівельні матеріали, витра-чені на прибудову до будинку АДРЕСА_1 ) спільною сумісною власністю подружжя, а вказаний будинок знаходиться у користуванні відповідача по справі, суд помилково не стя-гнув з відповідача на користь позивачки ? (половину) вартості коштів, витрачених на при-дбання будівельних матеріалів, робіт витрачених на будівництво прибудови.

Як вбачається із висновку звіту про оцінку майна (а.с.44-58) ринкова вартість прибудови до будинку АДРЕСА_1 складає 314 540 гривень. Вартість будівельних мате-ріалів, робіт, витрачених на прибудову до будинку АДРЕСА_1 складає 393 174 гривні.

Як вбачається із уточненої позовної заяви (а.с.38-39), позивачка просить суд стягну-ти з відповідача на її користь грошову компенсацію у розмірі 157 270 гривень за побутові матеріали витрачені на добудову до будинку АДРЕСА_1 .

Тобто предметом позовних вимог є стягнення половини вартості будівельних мате-ріалів, робіт, витрачених на прибудову до будинку АДРЕСА_1 .

Але заявлена до стягнення позивачкою сума 157 270 гривень це половина ринко-вої вартості прибудови до будинку АДРЕСА_1 .

Половина вартості будівельних матеріалів, робіт, витрачених на прибудову до буди-нку № НОМЕР_2 , розташованого в АДРЕСА_1 складає 196 587 гривень.

Враховуючи визначене, беручи до уваги що предметом позову є стягнення половини вартості будівельних матеріалів, робіт, витрачених на прибудову до будинку АДРЕСА_1 колегія суддів вважає, що стягненню підлягає саме 196 587 гривень, а не заявлені 157 270 гривень, і це не буде виходом за межі позовних вимог.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результа-тами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або част-ково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Пунктом 4 ч.3 ст. 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуаль-ного права або неправильне застосування норм матеріального права є обов`язковою підста-вою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення судового рішен-ня у відповідній частині або зміни рішення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позов-них слід скасувати й прийняти нове рішення.

При ухваленні рішення по справі суд, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, по-винен вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 17 вересня 2020 року (а.с.124-125) пози-вачці відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги, розмір якого ста-новить 2 359 гривень 05 копійок.

Враховуючи, що апеляційна підлягає задоволенню, зазначена сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, Донецький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 липня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_4 ) в рахунок відшкодування вартості ? частини будівельних мате-ріалів, робіт, витрачених на прибудову до будинку АДРЕСА_1 у розмірі 196 587 (сто дев`яносто шість тисяч п`ятсот вісімдесят сім) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_3 ) на користь держави судо-вий збір у розмірі 2 359 гривень (дві тисячі триста п`ятдесят дев`ять) 05 копійок

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бу-ти оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено та долучено до матеріалів цивільної справи 04 листопада 2020 року.

Судді: