Справа № 365/657/19
Номер провадження: 2/365/13/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.02.2020 смт. Згурівка Київської області

Згурівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Денисенко Н.О.

секретар

судового засідання Матвієнко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком,

В С Т А Н О В И В:

20 листопада 2019 року позивач звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований відповідач, проте з 2011 року в ньому не проживає, переїхав проживати у місто Київ. Особистих речей у будинку не має, витрат по його утриманню не несе, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов щодо проживання відповідача. Реєстрація відповідача у будинку створює їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, тому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування спірним житлом, та застосовувати щодо відповідача положення ст.ст. 141, 142 ЦПК України.

В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду був оповіщений у встановленому порядку за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не проживає за цією адресою, про причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень та відзиву на позов суду не надав. Відповідні оголошення були розміщені на веб-порталі судової влади України.

В судовому засіданні позивач надала пояснення, які повністю відтворюють зміст позовних вимог. Зазначила, що має намір подарувати спірний будинок дочці. Також пояснила, що відповідач має велику кредитну заборгованість, тому на його адресу надходить безліч кореспонденцї від кредиторів, у зв`язку з чим вона втратила спокій та вболіває за своє майно.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показав, що він є сусідом позивача та знає її родину. ОСОБА_2 понад десять років тому поїхав до м. Київ. Відтоді він жодного разу не бачив його у селі.

Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставин, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку номер АДРЕСА_1 (а.с.8, 10-11 -копії Витягу про реєстрацію права власності та погосподарської книги).

У спірному будинку зареєстрований відповідач, проте не проживає у ньому. Зазначені обставини позивач та свідок підтвердили у судовому засіданні. Це житло не є постійним місцем проживання відповідача та він не відноситься до нього як такого, не веде із позивачем спільного господарства. Відповідач є сином позивача, з нею не спілкуєься. Проживає у місті Києві з 2011 року (а.с.7, 9 - довідка, акт обстеження).

В ході розгляду справи не встановлено, що між сторонами існують договірні відносини з приводу користування житлом. Натомість вбачається, що відповідач добровільно вибув із спірного житлового приміщення та не виявляє бажання продовжити користування ним.

Доказів проживання у спірному будинку чи його утримання відповідач суду не надав.

При поданні позову позивач сплатила судовий збір у розмірі 768,40 грн (а.с.1 квитанція).

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім`ї.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Заслухавши пояснення позивача, показання свідка, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, так як в судовому засіданні доведено, що відповідач відсутній в спірному будинку без поважних причин понад один рік, між сторонами не існують договірні відносини з приводу користування житлом, тому він втратив право на користування спірним будинком, що належить позивачу на праві приватної власності.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150 ЖК України, ст.ст. 16, 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 19, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком, задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування будинком номер АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Згурівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , зареєстрований АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складене 12 лютого 2020 року.

Головуючий суддя Н.О. Денисенко