Справа № 712/226/2012
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 лютого 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

судді-доповідача : Готри Т.Ю.,

суддів : Собослоя Г.Г., Кондора Р.Ю.,

з участю секретаря судових засідань Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 червня 2012 року, постановлену суддею Деметрадзе Т.Р.,

в с т а н о в и в :

У січні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позов мотивувала тим, що з 27.12.2003 вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . За час спільного проживання у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває на її утриманні. Також на її утриманні перебуває і син від першого шлюбу ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилаючись на те, що відповідач тривалий час не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, він має нерегулярний дохід, який повністю витрачає на свої потреби, а у неї немає можливості в повній мірі забезпечити потреби дітей, тому просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі 1500 грн щомісяця на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.06.2012 визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за якою в рахунок сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано право спільної сумісної власності на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 , а саме готельний комплекс «Барський маєток», що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,6154 га, що знаходиться за адресою: Ужгородський район, Великолазівська сільська рада, кадастровий номер :03:009:0001 за малолітніми дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з правом реєстрації права власності в органах бюро технічної інвентаризації.

Провадження в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів закрито.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» просить скасувати зазначену ухвалу, як незаконну, і направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду. Вказує на те, що судом вирішено питання щодо майна, яке знаходиться в іпотеці, без залучення до участі в справі іпотекодержателя, та фактично здійснено відчуження предмету іпотеки шляхом визнання права власності на цей предмет іпотеки за іншими особами. Так, 12.12.2007 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ТОВ «ФК «Форінт» відповідно до договору від 11.04.2018 про відступлення права за кредитними та іпотечними договорами) та ОСОБА_2 було укладено Генеральну кредитну угоду №172, в рамках якої між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №010/02-7/504-М від 12.12.2007 на суму 500 000,00 доларів США та кредитний договір №010/02-7/505-М від 12.12.2007 на суму 80 000,00 доларів США, згідно з якими банк надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 580 000 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаними кредитними договорами, 12.12.2007 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, а 09.01.2008 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №010/02-7/504-Z. Предметом іпотеки відповідно до вказаного договору є нерухоме майно : готельний комплекс «Шервуд» загальною площею 1 209,35 кв.м, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_2 на праві власності згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 29.08.2007, та земельна ділянка загальною площею 0,6154, кадастровий номер :03:009:0001, на якій знаходиться цей готельний комплекс і належить на праві власності ОСОБА_2 згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЗК №003550 від 20.11.2006.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, банк звернувся до суду з позовом, за результатом розгляду якого рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.11.2011, що набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 6 248 760,46 грн шляхом звернення стягнення на все рухоме та нерухоме майно, що йому належить.

11 квітня 2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким новий кредитор набув права вимоги за вказаними вище кредитними договорами та іпотечним договором.

15.06.2019 за заявою ТОВ «ФК «Форінт» приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Крегулом І.І. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1930/11, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 10.12.2014, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Форін» (правонаступник АТ «Райффайзен Банк Аваль») заборгованості за кредитними договорами в розмірі 6 248 760,46 грн. Однак виконати рішення суду є неможливим, оскільки в порушення умов договору іпотеки та положень законодавства України, з метою уникнення необхідності виконання зобов`язань, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вдалися до незаконних дій по виведенню майна з іпотеки із застосуванням судової процедури по стягненню аліментів без повідомлення суду про те, що це нерухоме майно перебуває в іпотеці. А тому укладена між подружжям Логойда мирова угода щодо передачі іпотечного майна в рахунок сплати аліментів на утримання дітей, порушує інтереси іпотекодержателя та є нікчемною в силу положень Закону України «Про іпотеку».

ОСОБА_1 , яка діяла від імені та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , на підставі оскаржуваної ухвали суду, отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №033398 від 10.12.2012 щодо земельної ділянки загальною площею 0,6154 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:009:0001. Пізніше цю земельну ділянку було поділено на три земельні ділянки по АДРЕСА_3 .

За адресою земельної ділянки по АДРЕСА_1 10.08.2012 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано право спільної сумісної власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на готельний комплекс «Барський маєток».

Також 21.10.2014 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено реєстрацію права спільної сумісної власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на три земельні ділянки.

Вважає, що звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів на користь неповнолітніх дітей, сторони мали на меті не захист власних інтересів, а порушення прав інших осіб, а саме кредитора у зобов`язанні. Суд першої інстанції, без з`ясування фактичних обставин справи та залучення до участі в розгляді справи осіб, чиїх прав та інтересів стосується позов, з порушенням норм процесуального права прийняв незаконне, необґрунтоване рішення, яке підлягає скасуванню.

Вказує також, що мирова угода не може вирішувати питання про права і обов`язки інших юридичних і фізичних осіб, які не беруть участі в справі. Затверджуючи мирову угоду, суд не з`ясував факт наявності обтяжень на предмет іпотеки, а тому така в силу ст. 12 Закону України «Про іпотеку» та ч. 2 ст. 215 ЦК України є нікчемною.

Представник ОСОБА_2 адвокат Немеш І.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржувану ухвалу без змін. Вказував на те, що рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 26.09.2012, яке набрало законної сили, заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.11.2011 в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, а також у частині стягнення боргу шляхом звернення стягнення на все рухоме та нерухоме майно скасовано і у задоволенні цих вимог відмовлено. Тобто ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки не подавав до суду. Тому вважає, що між ТОВ «ФК «Форінт» було укладено договір факторингу на грошові кошти, а не на майно, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, так як мирова угода була укладена між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Крім того вважає, що апелянтом пропущено строк на апеляційне оскарження і такий не підлягає поновленню.

У судовому засіданні представник апелянта ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» Петришин П.М. апеляційну скаргу підтримав.

Сторони ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином (під розписку), а тому їх неявка згідно з ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_7 , перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 9 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі 1500 грн щомісяця на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.06.2012 визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за якою в рахунок сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано право спільної сумісної власності на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 , а саме: готельний комплекс «Барський маєток», що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,6154 га, що знаходиться за адресою: Ужгородський район, Великолазівська сільська рада, кадастровий номер :03:009:0001 за малолітніми дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з правом реєстрації права власності в органах бюро технічної інвентаризації.

Провадження в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів закрито.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст.175 ЦПК України (в редакції чинній на час визнання судом першої інстанції мирової угоди) мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення.

У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Отже, визнаючи мирову угоду між сторонами, суд першої інстанції вважав встановленим, що умови цієї мирової угоди не суперечать закону і не порушують прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Проте колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, оскільки такого суд дійшов з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.

З матеріалів справи слідує, що 12.12.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено Генеральну кредитну угоду №172, в рамках якої між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №010/02-7/504-М від 12.12.2007 на суму 500 000,00 доларів США та кредитний договір №010/02-7/505-М від 12.12.2007 на суму 80 000,00 доларів США, згідно з якими банк надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 580 000 доларів США на строк до 11.12.2017 під 12% річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за цими кредитними договорами, 12.12.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, а 09.01.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №010/02-7/504-Z. Предметом іпотеки відповідно до вказаного договору є нерухоме майно : готельний комплекс «Шервуд» загальною площею 1 209,35 кв.м, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 і належить ОСОБА_2 на праві власності згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 29.08.2007, та земельна ділянка загальною площею 0,6154, кадастровий номер :03:009:0001, на якій знаходиться цей готельний комплекс і належить на праві власності ОСОБА_2 згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЗК №003550 від 20.11.2006 (а.с.56-59).

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором банк звернувся до суду з позовом, за результатом розгляду якого рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.11.2011, що набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (який є правонаступником ВАТ «Райффайзен Банк Аваль») заборгованість по кредитному договору №010/02-7/504-М від 12.12.2007 та кредитному договору №010/02-7/505-М від 12.12.2007, що укладені в рамках Генеральної кредитної угоди №172 від 12.12.2007, в сумі 6 248 760,46 грн шляхом звернення стягнення на все рухоме на нерухоме майно, що належить йому (а.с.47-51).

11 квітня 2018 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» укладено договір про відступлення права вимоги, за яким новий кредитор набув права вимоги за вказаними вище кредитними договорами та іпотечним договором (а.с.35-41).

15.06.2019 за заявою ТОВ «ФК «Форінт» приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Крегулом І.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1930/11, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 10.12.2014 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» (новий кредитор ТОВ «ФК «Форінт») заборгованості за кредитними договорами в розмірі 6 248 760,46 грн (а.с.61).

Однак виконання рішення суду є неможливим, оскільки в порушення умов договору іпотеки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали мирову угоду, умовами якої передбачено визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, за малолітніми дітьми ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), без повідомлення суду інформації про те, що це нерухоме майно перебуває в іпотеці. Ця мирова угода визнана судом шляхом постановлення оскаржуваної ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 12.06.2012, на підставі якої позивач ОСОБА_1 оформила право власності за дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_8 на вказане іпотечне майно.

Так, ОСОБА_1 , яка діяла від імені та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , на підставі оскаржуваної ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 12.06.2012, провела реєстрацію нерухомого майна готельний комплекс «Барський маєток», що розташований за адресою : АДРЕСА_2 «Горяни», вул АДРЕСА_4 Об`їзна АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 (2004 р.н.) і ОСОБА_6 (2001 р.н.), яке належить їм на праві спільної сумісної власності, що стверджується відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно, дата внесення запису 10.08.2012 (а.с.74-75).

Згодом ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №033395 від 07.12.2012, що був виданий на ім`я ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), щодо земельної ділянки загальною площею 0,6154 га за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:009:0001, що стверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку від 07.12.2012 (а.с.84).

В подальшому зазначену земельну ділянку було поділено на три земельні ділянки по АДРЕСА_3 , право власності на які були зареєстровані за ОСОБА_3 (2004 р.н.) та ОСОБА_6 (2001 р.н.) площею 0,124 га, 0,1273 га та 0,3642 га, на які їм були видані свідоцтва про право власності від 22.10.2014, право власності на які за ними зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційними номерами об`єктів нерухомого майна 48, 48, 48 (а.с.72-75). Вказані земельні ділянки належать ОСОБА_3 і ОСОБА_9 на праві спільної сумісної власності.

Отже, з наведеного слідує, що укладена між подружжям Логойда мирова угода по передачі іпотечного майна в рахунок сплати аліментів на утримання дітей, на підставі якої згодом зазначене іпотечне майно в подальшому було зареєстровано за ОСОБА_3 (2004 р.н.) і ОСОБА_10 (2001 р.н.), порушує інтереси іпотекодержателя щодо задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна відповідно до укладеного договору іпотеки та Закону України «Про іпотеки», і відповідно суперечить цьому Закону.

Згідно з п.1 ч.5 ст.207 ЦПК України, якщо умови мирової угоди суперечить закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Колегією суддів установлено, що умови мирової угоди суперечать Закону України «Про іпотеку» і порушують права іпотекодержателя ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» на задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна, на яке рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.11.2011, що набрало законної сили, звернуто стягнення в рахунок погашення ОСОБА_2 кредитної заборгованості в сумі 6 248 760,46 грн.

А тому встановивши, що умови поданої представниками сторін мирової угоди суперечать Закону України «Про іпотеку» та порушують права іпотекодержателя на це майно, колегія суддів дійшла висновку, що у затвердженні мирової угоди слід відмовити, а справу відповідно до ст.379 ЦПК України направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» - задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 червня 2012 року скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 10 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: