Ухвала

Іменем України

10 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 358/787/17

провадження № 61-2229ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2., з урахуванням уточнень до позову, просив винести рішення, яким розділити спільне сумісне майно подружжя, набуте ним за час шлюбу

з відповідачкою ОСОБА_2. Зокрема, просив в порядку поділу спільного подружнього майна виділити йому у власність 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 та виділити її в натурі, а також просив визнати за ним право власності на таке майно: меблевий набір спальню «Альбіна», вартістю 4 500 грн; кутовий диван, вартістю 8 008 грн; крісло, вартістю 2 268 грн;

стіл, вартістю 858 грн; тумбу під телевізор, вартістю 837 грн; телевізор «Філіпс», вартістю 1 898 грн; газову плиту «Нооvеr», вартістю 4 250 грн; котел твердопаливний, вартістю 1 800 грн; шафу, вартістю 1 260 грн; журнальний стіл, вартістю 327 грн; газовий лічильник, вартістю 362 грн, а всього

на загальну суму 26 368 грн.

За відповідачкою ОСОБА_2. позивач просив визнати право власності

на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями

по АДРЕСА_1 та виділити її в натурі, а також просив визнати за відповідачкою право власності на таке майно: меблеву стінку, вартістю 4 072 грн; шафу, вартістю 1 785 грн; комод, вартістю 998 грн; тумбочку, вартістю 110 грн; ліжко, вартістю 736 грн; газову колонку, вартістю 1 819 грн; стіл, вартістю 563 грн; холодильник «LG», вартістю

9 999 грн; котел газовий, вартістю 3 346 грн; крісло, вартістю 972 грн; тумбочку, вартістю 82 грн; ліжко, вартістю 552 грн; пенал, вартістю 154 грн; газовий таганок, вартістю 508 грн, а всього, на загальну суму 25 696 грн.

Крім того, просив стягнути з ОСОБА_2. на свою користь компенсацію вартості 1/2 частки у спільному майні, а саме, автомобіля ВАВЗ-21070

у розмірі 33 122, 16 грн; різницю вартості речей домашнього вжитку

у розмірі 501 грн, а також стягнути судові витрати у сумі 845 грн та витрати на правничу допомогу адвоката.

ОСОБА_2. пред'явила зустрічний позов, уточнивши позовні вимоги просила поділити між сторонами спільне подружнє майно наступним чином. За собою просила визнати право власності на таке майно: меблеву стінку, вартістю 4 072 грн; телевізор «Філіпс», вартістю 1 898 грн; тумбу під телевізор, вартістю 837 грн; ліжко, вартістю 736 грн; ліжко, вартістю 552 грн; стіл, вартістю 563 грн; стіл, вартістю 858 грн; крісло, вартістю 972 грн; журнальний стіл, вартістю 327 грн; шафу, вартістю 1 260 грн; тумбочку, вартістю 82 грн; тумбочку, вартістю 110 грн; газову панель, вартістю 508 грн; пенал, вартістю 154 грн; холодильник «LG», вартістю 9 999 грн. (грошова сума в розмірі 1/2 частки холодильника, відповідно до розписки від 18 червня 2018 року); а всього, на суму 22 327 грн - 9 999 грн = 12 929 грн.

При цьому, просила, визнати за ОСОБА_1 право власності на наступне майно: кутовий диван, вартістю 8 008 грн; крісло-ліжко,

вартістю 2 268 грн ; спальню «Альбіна», вартістю 4 500 грн, а всього, на суму 14 776 грн.

Крім того, просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь: 1 847 грн,

як компенсацію від різниці в частці спільного рухомого майна подружжя; 115 089 грн, як 1/2 частки компенсації за сплачений кредит відповідно

до кредитного договору за № К2НСАU00631144 від 17 вересня 2007 року;

15 520 грн, як 1/2 частки компенсації за сплачений кредит відповідно

до кредитного договору № 6040-35-08-2 від 20 листопада 2008 року;

8 916 грн, як 1/2 частки компенсації за сплачений кредит відповідно

до кредитного договору № 5016-35-11-2 від 08 грудня 2011 року; 32 635 грн, як компенсацію, що становить 1/2 частку за сплачений нею кредит відповідно до договору № 4945-11-13-2 від 23 липня 2013 року.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 23 січня 2019 року у порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності та виділено йому в натурі майно,

що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: кутовий диван, вартістю 8 008 грн; крісло-ліжко, вартістю 2 268 грн; спальню «Альбіна», вартістю 4 500 грн, а всього, на загальну суму 14 776 грн.

Cтягнуто із ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1 26 500 грн грошової компенсації, що становить 1/2 частку вартості автомобіля ВАЗ-21070.

Зустрічний позов ОСОБА_2. задоволено, визнано за ОСОБА_2. право власності та виділено їй в натурі майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: меблеву стінку, вартістю 4 072 грн; телевізор «Філіпс», вартістю 1 898 грн; тумбу під телевізор, вартістю 837 грн; ліжко, вартістю 736 грн; ліжко, вартістю 552 грн; стіл, вартістю 563 грн;

стіл, вартістю 858 грн; крісло вартістю 972 грн; журнальний стіл, вартістю 327 грн; шафу, вартістю 1 260 грн; тумбочку, вартістю 82 грн; тумбочку, вартістю 110 грн; газову панель, вартістю 508 грн; пенал, вартістю 154 грн; холодильник «LG», вартістю 9 999 грн. (грошова сума в розмірі 5 000грн сплачена ОСОБА_1., як сплата 1/2 частки вартості холодильника, відповідно до розписки від 18 червня 2018 року); а всього, на суму

22 327 грн - 9 999 грн = 12 929 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2. наступні грошові суми: 923, 50 грн - грошова компенсація від різниці у частці спільного сумісного майна; 115 089 грн - 1/2 частки компенсації за сплачений кредит, відповідно до кредитного договору за № К2НСАU00631144 від 17 вересня 2007 року; 15 520 грн, як 1/2 частки компенсації за сплачений кредит відповідно до кредитного договору № 6040-35-08-2 від 20 листопада

2008 року; 8 916 грн, як 1/2 частки компенсації за сплачений кредит відповідно до кредитного договору № 5016-35-11-2 від 08 грудня 2011 року; 32 635 грн, як компенсацію, що становить 1/2 частку за сплачений нею кредит відповідно до договору № 4945-11-13-2 від 23 липня 2013 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано рішення Богуславського районного суду Київської області

від 23 січня 2019 року у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2. в порядку поділу спільного майна подружжя коштів, що складають 1/2 частку кредитних зобов'язань подружжя, а саме: за кредитним договором № К2НСАU00631144 від 17 вересня 2007 року у сумі 115 089 грн; за кредитними договорами № 6040-35-08-2 від 20 листопада 2008 року у сумі 15 520 грн; № 5016-35-11-2 від 08 грудня 2011 року у сумі 8 916 грн, у задоволенні цієї частини позовних вимог відмовлено.

Змінено рішення Богуславського районного суду Київської області

від 23 січня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2. в порядку поділу спільного майна подружжя коштів, як частки кредитних зобов'язань подружжя за кредитним договором № 4945-11-13-2 від 23 липня 2013 року, зменшивши в цій частині стягнуту суму з 32 635 грн до 2 000 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У січні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_2., у якій заявник просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_2. просить поновити строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 23 жовтня

2019 року, зазначаючи, що оскаржену постанову суду апеляційної інстанції, через незадовільний фізичний стан, було отримано нею 22 січня 2020 року.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження заявником пропущено

з поважних причин, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню, а строк - поновленню.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що суд апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку про спільність коштів сторін, сплачених у рахунок виконання зобов'язань за кредитними договорами, не врахував доказів, які знаходяться у матеріалах справи.

ОСОБА_2. вважає, що нею доведено, що суму залишкової заборгованості за кредитним договором № 4946-11-13-2 від 23 липня

2013 року сплачено за особисті кошти. Також заявник посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, які знаходяться у матеріалах справи, встановлено, що за даними акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» повне погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № К2НСАU00631144 від 17 вересня 2007 року, згідно якого ОСОБА_2. було отримано від банку кредитні кошти на термін до 13 вересня 2012 року, здійснено 07 липня 2011 року. Відповідно до довідки публічного акціонерного товариства «Київська Русь» № 1689/42 від 25 вересня 2019 року борг ОСОБА_2. за кредитним договором № 6040-35-08-2 від 20 листопада 2008 року остаточно погашено 10 листопада 2010 року, а кредитний борг за договором № 5016-35-11-2 від 08 грудня 2011 року повністю погашений 10 червня 2013 року. Тобто, заборгованість за указаними трьома кредитними договорами була погашена за спільні кошти сторін до серпня 2015 року, тобто, в період перебування сторін у шлюбі (шлюб розірвано рішенням Богуславського районного суду Київської області 22 грудня 2016 року). Виходячи із встановлених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_2. про стягнення з відповідача, як колишнього чоловіка, в порядку поділу спільного майна 1/2 частки сплачених за цими договорами коштів є безпідставними.

У відповідності до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (частина друга статті 61 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При поділі враховуються також і борги подружжя за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Згідно частини першої статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

У сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, а частки майна чоловіка та дружини є рівними. Обов'язок по спростуванню цієї презумпції покладається на сторону, яка має намір довести протилежне.

Аналогічні правові висновки щодо застосування презумпції спільності майна подружжя містяться у постановах Верховного Суду

від 18 квітня 2018 року у справі № 487/9384/14-ц (провадження

№ 61-6839св18), від 26 квітня 2018 року у справі № 466/9338/16-ц (провадження № 61-9925ск18), від 26 вересня 2018 року у справі № 534/961/16-ц (провадження № 61-3926св18).

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду справи встановив,

що ОСОБА_2. не довела, що заборгованість за трьома кредитними договорами була погашена за рахунок її особистих коштів. За встановлених обставинах правильність застосування судом апеляційної інстанції положень статей 60, 61, 68, 70 СК України не викликає розумних сумнівів. Правильність застосування вказаних норм підтверджена вищезазначеними постановами Верховного Суду.

Встановивши, що кредитна заборгованість ОСОБА_2. перед

ПАТ «Київська Русь» за кредитним договором № 4945-11-13-2 від 23 липня 2013 року не погашена та станом на серпень 2015 року становить 4 000 грн, суд апеляційної інстанції обґрунтовано змінив рішення суду першої інстанції зменшивши в частині стягнення з ОСОБА_1 суму коштів з 32 635 грн до 2 000 грн.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного впровадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд вже викладав в своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з таким висновком; правильне застосування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку

на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду

від 23 жовтня 2019 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду

від 23 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович