ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року

м. Черкаси

Справа № 711/3776/19
Провадження № 22-ц/821/1709/20
категорія: 301030500

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Нерушак Л. В.

секретаря: Анкудінова О. І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням, у складі: головуючого судді Демчика Р. В., повний текст рішення виготовлено 28 серпня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

07 травня 2019 року позивач звернувся до суду із позовом вищезазначеного змісту.

Вимоги позову мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири за № 1-4901 від 27 грудня 2018 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 грудня 2018 року.

Вказану квартиру йому подарувала його рідна сестра ОСОБА_3 і на момент відчуження у ній був зареєстрований відповідач ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 15 договору дарування, дарувальник ОСОБА_3 ствердила, що відносно цієї квартири не встановлені сервітути.

Згідно довідки Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради № 8515-01-10 від 19 квітня 2019 року в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 10 липня 2002 року по теперішній час; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 10 вересня 2013 року по теперішній час; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 29 січня 2019 р. по теперішній час.

Водночас, відповідач ОСОБА_2 не є членом його сім`ї. Він був членом сім`ї його сестри ОСОБА_3 , тобто попереднього власника квартири, якого вона зареєструвала коли вони були у приязних стосунках.

Тривалий час ОСОБА_3 в зазначеній вище квартирі не проживає, виїхала з неї в березні 2017 року через припинення стосунків із ОСОБА_2 .

В свою чергу, реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі порушує його право та призводить до нарахування комунальних платежів, які він, як інвалід 2 групи, вимушений оплачувати при умові реєстрації чужої для нього особи у квартирі.

Крім того, ОСОБА_2 обмежує право позивача на вільне користування належним йому майном, зокрема останній не може безперешкодно заходити у власні кімнати, і проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_4 у найменшій кімнаті, де має спільне місце для відпочинку. Дві інші кімнати зайняті ОСОБА_2 , одну з яких він використовує, як майстерню для ремонту комп`ютерної техніки, а в іншій проживає сам. Інші допоміжні приміщення взагалі в занедбаному стані, адже позивач не може самостійно все ремонтувати, коли відповідач шкодить та створює безлад в житловому приміщенні.

З цього приводу він звертався до Черкаської місцевої прокуратури та поліції повідомивши про те, що ОСОБА_2 позбавляє його можливості вільно користуватися власною квартирою та займається незареєстрованою підприємницькою діяльністю, однак на дату звернення до суду з даним позовом, відомостей по його заяві ним не отримано. Крім того, доказом використання житлової кімнати ОСОБА_2 не за цільовим призначенням, позивачем надано суду акт опитування сусідів № 135 від 12 квітня 2019 року в якому відображено факт обмеження позивача у здійсненні прав, як власника та людини з особливими потребами (інвалід 2 групи з дитинства, ДЦП).

За приведених обставин, позивач просив суд позбавити ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням задоволено.

Позбавлено ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 768 грн 40 коп. судового збору.

Рішення мотивовано тим, що право відповідача ОСОБА_2 , який не є членом сім`ї власника даної квартири, зокрема позивача ОСОБА_1 , на користування нею були похідними від прав колишнього власника цієї квартири ОСОБА_3 , а з припиненням права власності ОСОБА_3 , припинилося й право користування житлом відповідача.

Водночас, чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника.

Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої вони вселилися, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування ним.

Оскільки, позивач ОСОБА_1 є новим власником квартири, який не давав згоди на вселення та реєстрацію у ній відповідача, а останній зареєстрований та проживає у квартирі зі згоди колишнього власника, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 червня 2019 року у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням відмовлено (т. 1 а.с. 43, 44).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2019 року в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням відмовлено (т. 1 а.с. 99,100).

Ухвала мотивована тим, що із долученої медичної довідки від 25.10.19 не вбачається, що курс лікування, який ОСОБА_2 проходить на час розгляду клопотання у медичному закладі в умовах стаціонарного лікування, займе значний проміжок часу, що в свою чергу, виключає можливість його явки до суду протягом тривалого часу.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 вересня 2020 року в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням відмовлено (т. 1 а.с. 190, 197-198).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 серпня 2020 року в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Дубінського В. М. про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням відмовлено (т. 2 а.с. 54, 58-59).

Мотивація ухвал від 27.06.19, 05.09.20 та 18.08.20 зводиться до того, що в клопотаннях не вказано на обставини, які будуть встановлені під час розгляду справи № 711/4261/19 (ухвала від 27.06.19) та справи № 711/5884/19 (ухвали від 05.0320, 18.08.20), щоб дало суду підстави зупинити провадження у даній справі. Крім того, вказані цивільні справи не пов`язані між собою і розгляд однієї справи не залежить від розгляду іншої.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 25 вересня 2020 року ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просив його скасувати повністю та поставити нове судове рішення яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи скарги зводяться до того, що виходячи з власного переконання скаржника, його неможливо вважати втратившим право на житло, оскільки судом не враховано відсутність у нього іншого житлового приміщення, окрім спірної квартири.

До вказаних правовідносиин суд мав застосувати норми передбачені ч. 1 ст. 47 Конституції України, відповідно до яких ніхто не може бути примусово позбавлений житла не інакше як на підставі за рішенням суду, а також ст. 9 ЖК України, яка наголошує на тому, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбаченому законом.

Зазначає, що в основу оскаржуваного рішення покладені наступні правові норми: ст. ст. 316, 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 64,150,156 ЖК УРСР, ст. 41 Конституції України. З цих норм права тільки ч. 2, ст. 405 ЖК УРСР передбачає позбавлення особи права користування житловим приміщенням, при чому за умови не проживання у спірному житлі більше року. В дійсності, він постійно проживає у даному житлі.

При цьому, судом не враховано, що окрім спірної квартири у ОСОБА_1 є інше житло, а саме кв. АДРЕСА_3 .

Крім того, ОСОБА_2 зазначив, що враховуючи положення ч. 2 ст. 353 ЦПК України відповідно до змісту якої заперечення на ухвали суду, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду, він включає в дану апеляційну скаргу заперечення на ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 червня 2019 року, від 28 жовтня 2019 року, від 05 березня 2020 року та від 18 серпня 2020 року якими у задоволенні клопотань про зупинення провадження у даній справі було відмовлено.

Вказує, що дану справу неможливо розглядати до вирішення іншої, зокрема справи за його позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права спільної власності.

При цьому, наголошує на тому, що у спірній квартирі, на прохання ОСОБА_3 , яка була її власником, однак куплена за його кошти, ним здійснювалися ремонтні та будівельні роботи, а тому переконаний, що має право на 1/2 частину квартири та відшкодування коштів витрачених на ремонт, що стало підставою для його звернення до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: Перша Черкаська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання частково недійсним договору дарування нерухомого майна, визнання права власності на частину нерухомого майна, до розгляду якого вони з представником неодноразово просили зупинити провадження у даній справі, посилаючись на п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року 2020 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 серпня 2020 року у вказаній справі.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року справу призначено розглядом на 21 жовтня 16 год. 00 хв. з повідомленням учасників справи про дату, час і місце розгляду справи, оголошено перерву до 22 жовтня 2020 року на 14:00 год.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Матеріалами справи встановлено, що на підставі договору дарування від 27 грудня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Черкаського міського нотаріального округу Починок Ю. В. за реєстровим № 1-4901, ОСОБА_3 безоплатно передала у власність, а ОСОБА_1 прийняв в дар трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 75,9 кв.м., житловою площею 45,2 кв.м., що розташована на 1-му поверсі в 5-ти поверховому будинку (т. 1, а.с. 6, 7).

Згідно п. 3 вказаного договору квартира належить Дарувальнику ( ОСОБА_3 ) на підставі договору дарування посвідченого Фіщук В. Я., приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу 21 червня 2002 року за р. № 3287, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2011 року, ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси 18 жовтня 2011 року, право власності на яку зареєстровано в КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 03 липня 2002 року та 28 жовтня 2011 року відповідно, за № 123.

Як вбачається з п. 15 вказаного договору, Дарувальник стверджує, що на момент укладення цього договору, вищевказана квартира не перебуває під арештом чи забороною, щодо неї не ведуться судові спори, не встановлені сервітути, тобто право користування цим житлом членів сім`ї дарувальника (в тому числі малолітніх та неповнолітніх дітей, та непрацездатних громадян) не обтяжено.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 грудня 2018 року (індексний номер витягу 151242128) квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 7 зворот).

У відповідності до відомостей Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради від 19 квітня 2019 року № 8515-01-10, ОСОБА_1 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 з 29 січня 2019 року (т. 1, а.с. 8).

Станом на 19 квітня 2019 року у даній квартирі зареєстровані також ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10 липня 2002 року та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 10 вересня 2013 року (т. 1, а.с. 8, 27, 33, 34).

ОСОБА_1 являється інвалідом 2 групи з дитинства йому з 04 серпня 2010 року призначена пенсія з втрати годувальника терміном дії - довічно (т. 1 а.с. 5).

Відповідно до довідки виданої на ім`я ОСОБА_1 він працює у ФОП ОСОБА_5 з 20 липня 2017 року по даний час ( т. 1 а.с. 23).

Згідно Витягу з Єдиного демографічного реєстру, щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_3 внесена до Реєстру з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з 19 вересня 2017 року (т. 1 а.с. 15).

Із заяви ОСОБА_1 до т.в.о. начальника Черкаського відділу Поліції ГУ НП в Черкаській області Теслі В. В. від 17 квітня 2019 року вбачається, що підставою звернення послугували обставини проживання ОСОБА_2 у спірній з позивачем квартирі. Зокрема, заявник зазначав, що ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зі згоди колишнього власника квартири. На даний час йому належить право власності на вказану квартиру. Оскільки він є інвалідом 2 групи з дитинства, та має потребу у сторонньому догляді, проживає з матір`ю ОСОБА_4 у найменшій кімнаті даної трьохкімнатної квартири, водночас ОСОБА_2 використовує все інше приміщення не за призначенням, загромадивши його різними деталями від комп`ютерних приладів, займається підприємницькою діяльністю, отримуючи від неї дохід, при цьому, за комунальні послуги останній не сплачує, що зумовлює конфлікти між ними (т. 1 а.с. 17).

Згідно дублікатів чеків ОСОБА_1 здійснена оплата комунальних послуг по обслуговуванню картири № НОМЕР_1 по АДРЕСА_4 : від 23 лютого 2019 року КП «Черкаситеплокомуненерго» за опалення в розмірі 2366 грн 40 коп., від 12 березня 2019 року за опалення в розмірі 600 грн та 1026 грн, від 12 лютого 2019 року за опалення в розмірі 2524 грн 10 коп., від 11 березня 2019 року ОСОБА_1 за газопостачання в розмірі 521 грн 69 коп., від 04 лютого 2019 року за послуги Черкаського міського РЕМ в розмірі 645 грн 98 коп., від 25 березня 2019 року за послуги Черкаського міського ЦОС в розмірі 503 грн 20 коп., від 04 лютого 2019 року за послуги водопостчання в розмірі 609 грн 48 коп. (т. 1 а.с. 18, 18 зворот, 19, 20, 20 зворот).

Відповідно дублікатів чеків та копій квитанцій матір`ю ОСОБА_1 ОСОБА_4 здійснена оплата комунальних послуг по обслуговуванню квартири АДРЕСА_2 : від 04.02.2019 за електроенергію 635 грн 98 коп, від 21.04.2019 за водопостачання 151 грн, вивіз сміття за період 01.03.2019 31.03.2019 1505 грн 33 коп., (т. 1 а.с. 20 22).

Обмеження ОСОБА_1 у користуванні всіма житловими кімнатами та приміщеннями квартири АДРЕСА_2 стверджується долученими фотознімками стану спірної квартири, властивістю яких, зокрема, є відображення стану об`єктів навколишнього світу (т. 1 а.с. 24).

Згідно актів опитування сусідів від 12 квітня 2019 року за № № 134 та 135 мешканка квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 з 29.03.2017 не проживає в даній квартирі та не проживає із співмешканцем ОСОБА_2 . Актом № 135 стверджується, що житлові кімнати даної квартири використовуються ОСОБА_2 не за призначенням створено безлад, майстерню в наслідок чого вона не придатна для проживання (т. 1 а.с. 9, 10).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та оскаржуваних одночасно з ним ухвал першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з принципом диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 49 ЦПК України).

За загальним правилом, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відтак, дана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частинами 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції приведеним вимогам закону в цілому відповідає, оскільки його висновки грунтуються на нормах матеріального права та обставинах справи, з ним погоджується також суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Позивач ОСОБА_1 є одноосібним власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири за №1-4901 від 27 грудня 2018 року.

За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч 1 ст. 321 ЦК України).

За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень цих норм, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

У разі, коли право власності на житло переходить до нового власника житла, новий власник має право вимагати визнання колишнього власника майна таким, що втратив право користування житловим приміщенням. При цьому, втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення колишнього власника житла (ст. 346 ЦК України).

Судом встановлено та визнається сторонами, що відповідач набув права користування даною квартирою зі згоди попереднього власника цієї квартири, тобто ОСОБА_3 та з 10 вересня 2013 року був зареєстрований у спірній квартирі.

В свою чергу попередньому власнику ОСОБА_3 спірна квартира належала на підставі договору дарування від 21 червня 2002 року, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2011 року, ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси 18 жовтня 2011 року, право власності зареєстровано в КП ЧОБТІ 03 липня 2002 року та 28 жовтня 2011 року відповідно, за № 123.

Договір дарування квартири від 27 грудня 2018 року ОСОБА_6 , на час ухвалення оскаржуваного рішення, є дійсним, його не змінено, не скасовано та не визнано в судовому порядку недійсним.

Документів чи інших доказів, які б підтверджували правовідносини між колишнім власником ОСОБА_3 , або з позивачем, як власником на даний час з ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Відповідач визнавав припинення стосунків з попереднім власником ОСОБА_3 у 2017 році.

Крім того, колегія суддів зазначає, що реєстрація та проживання у квартирі членів сім`ї власника цієї квартири не є перешкодою для її відчуження у будь-який спосіб, в тому числі і у випадку укладення договору дарування, оскільки сама по собі реєстрація та проживання у квартирі особи не тягне за собою виникнення у неї права власності на це житло.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачу ОСОБА_1 у користуванні та розпорядженні квартирою, яка належить йому на праві приватної власності. Так, позивач зазначає, що проживання в даній квартирі відповідача, обмежує позивача у користуванні всіма житловими кімнатами та приміщеннями квартири, а також позбавляє його можливості здійснення ремонтних робіт в ній, тим самим підтримання її житлового стану. Водночас користування відповідачем деякими приміщеннями квартири приводить їх у незадовільний стан, що унеможливлює їх використання за призначенням. Зазначене підтверджується, зокрема, долученими фотографіями, актами опитування сусідів.

Крім того, між сторонами відсутня добровільна домовленість, щодо сплати комунальних платежів, що ставить позивача, який є інвалідом другої групи довічно, у становище коли той змушений сплачувати їх за власний рахунок, в тому числі і за ту частину послуг, що їх отримує відповідач.

Вказані обставини не були спростовані відповідачем ОСОБА_2 належними та допустимими доказами, із зустрічним позовом про визнання права користування спірним жилим приміщенням з наведенням відповідних аргументів та доказів він також не звертався.

Загальними засадами цивільного законодавства є, в тому числі, неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст. Конституції України, ст.41 Конституції України, ст. 316-319 ЦК України), то власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом (ч. 1 ст. 346 ЦК України), що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що право власності є непорушним, ніхто не може бути обмежений у його здійсненні, чи протиправно його позбавлений. Право наймача чи члена сім`ї власника на користування житловим приміщенням (сервітут) виникає лише за наявності права власності на будинок особи, членами сім`ї якого вони є, з припиненням права власності такої особи, втрачається і право користування житловим приміщенням членів сім`ї, наймачів.

Тобто, право відповідача ОСОБА_2 користуватися житловим приміщенням є похідним від права власності ОСОБА_3 на спірну квартиру. Припинення права власності ОСОБА_3 на вказану квартиру, за встановлених судом обставин, припиняє і право інших осіб, які зареєстровані в цій квартирі користуватися спірним житлом.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Зазначеній нормі кореспондує ч. 1 ст. 405 ЦК України, відповідно до якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Судом установлено, що відповідач не є членом сім`ї позивача, а також не входить до переліку осіб, зазначених у ст. 64 ЖК України.

Позивач, набувши право власності на дане житлове приміщення, не укладав з відповідачем угод щодо його проживання у ньому та дозволу на таке проживання (користування) даною квартирою також не давав. Таким чином, новий власник, добровільно набувши майно фактично позбавлений права володіння та користування належним йому на праві власності нерухомим майном, у спосіб визначений законом. Не вирішення спору шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням особи, яка не являється ні його власником ні співвласником, а ні членом сім`ї власника нинішнього власника, створює умови які ведуть до погіршення стану житлового приміщення, та заборгованості по сплаті комунальних платежів, або відмовляється їх сплачувати за домовленістю із власником, покладає надмірний тягар безпосередньо на власника такого майна та порушує його законне право на його володіння регламентоване як національни законодавством приведеним вище так і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше міжнародного права як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З урахуванням того, що позивач є одноосібним власником спірного житлового приміщення, суд першої інстанції, врахувавши приведені вимоги законодавства та надані позивачем докази, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на конституційні принципи непорушності права володіння та користування власником своїм майном.

Враховуючи наявність в апеляційній скарзі, яка є предметом розгляду, заперечень на ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 червня 2019 року, 28 жовтня 2019 року, 05 березня 2020 року та 18 серпня 2020 року про відмову у задоволенні клопотань ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_7 про зупинення провадження у справі, колегія суддів констатує наступне.

Як зазначалось, мотивація оскаржуваних ухвал від 27 червня 2019 року, 05 вересня 2020 року та 18 серпня 2020 року зводиться до того, що в клопотаннях не вказано на обставини, які будуть встановлені під час розгляду справи № 711/4261/19 (ухвала від 27.06.19) та справи № 711/5884/19 (ухвали від 05.0320 та 18.08.20), щоб дало суду підстави зупинити провадження у даній справі. Крім того, вказані цивільні справи не пов`язані між собою і розгляд однієї справи не залежить від розгляду іншої.

У свою чергу, ухвала від 28 жовтня 2019 року мотивована тим, що із долученої медичної довідки від 25.10.19 не вбачається, що курс лікування, який ОСОБА_2 проходить на час розгляду клопотання у медичному закладі в умовах стаціонарного лікування, займе значний проміжок часу, що в свою чергу, виключає можливість його явки до суду протягом тривалого часу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, приведеними в ухвалі від 27 червня 2019 року, та при цьому враховує і те, що ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 липня 2019 року у справі № 711/4261/19 заяву ОСОБА_2 , зацікавлені особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю залишено без розгляду (т. 1 а.с.74, 75).

Обґрунтованими є і висновки суду викладені в ухвалі від 28 жовтня 2019 року про те, що із долученої ОСОБА_2 медичної довідки № 044 від 25.10.19 не вбачається, що курс лікування, який він проходить на час розгляду клопотання у медичному закладі, в умовах стаціонарного лікування, займе значний проміжок часу, що в свою чергу, виключає можливість його явки до суду протягом тривалого часу, оскільки в приведеній довідці зазначено, що ОСОБА_2 знаходиться на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні КНП «Друга Черкаська міська лікарня відновного лікування» з 24 жовтня 2019 року по теперішній час, тобто по день видачі довідки 25 жовтня 2019 року. Іншими належними доказами приведені висновки суду скаржником не спростовані.

Щодо висновків суду першої інстанції викладених в ухвалах від 05 вересня 2020 року та 18 серпня 2020 року щодо відсутністю необхідної передумови зупинення провадження у справі, яка регламентується ст. 251 ЦПК, не пов`язаності справ між собою та відсутності доказів об`єктивної неможливості розгляду даної справи до розгляду іншої, то виходячи зі змісту та обґрунтованості клопотань, наявних у матеріалах справи доказів, дані висновки також є обґрунтованими.

Водночас, при розгляді наведених клопотань, судом першої інстанції було враховано розумність тривалості судового провадження у відповідності до обставин та складності даної справи, поведінку сторін, предмет спору. Так, ОСОБА_1 з даним позовом звернувся до суду 07 травня 2019 року, а провадження у справі № 711/5884/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання частково недійсним договору дарування, визнання права власності на частину квартири було відкрито 30 серпня 2019 року.

Враховуючи приведені обставини та розумні строки вирішення спорів які регламентовані як національним законодавством так і ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист людини і основоположних свобод, суд першої інстанції прийшов до вмотивованого та цілком обґрунтованого висновку, щодо відмови у задоволенні клопотань сторони відповідача про зупинення провадження у справі.

При цьому, постановляючи судове рішення, яке є об`єктом оскарження, суд першої інстанції повно встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку виходячи з балансу інтересів сторін, про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом попередньої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та на умовах передбачених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 жовтня 2020 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

Л. В. Нерушак