ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/776/20
провадження № 2/691/406/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
30 жовтня 2020 рокум. Городище
Городищенський районний суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Подороги Л.В., при секретарі Йосипенко І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Городищенського районного суду, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловою квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначила, що вона являється співвласником квартири за вище зазначеною адресою, оскільки вказана квартира була приватизована нею та її сином - відповідачем у справі ОСОБА_2 . Із 2000 року останній не проживає за вказаною адресою, спільне господарство вони не ведуть, квартиру він не утримує, ремонтних робіт не проводить. Оплату за комунальні послуги не здійснює. Позивач позбавлена можливості отримати субсидію та вирішити інші питання пов`язані з розпорядженням майном. ОСОБА_2 вживає наркотичні засоби, схильний до вчинення злочинів, за які постійно відбуває покарання. Місце знаходження його невідоме, попередньо спілкуючись із відповідачем, він був налаштований агресивно, погрожував позивачу фізичною розправою, на діалог не йшов, виписатися у добровільному порядку не бажав. ОСОБА_2 не користується квартирою понад 6 місяців. Вона вимушена звернутися до суду з наміром усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власним майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, вказавши, що ОСОБА_2 є сином позивача, який близько 20 років спільно з нею не проживає та не підтримує нормальні стосунки, оскільки неодноразово перебував у місцях позбавлення волі за вчинення крадіжок. Спільної мови позивач не може з ним знайти, неодноразово його лікувала від наркозалежності, але позитивного результату це не надало. На даний час, позивач вимушена проживати у гуртожитку м. Києва, оскільки її квартира не придатна для проживання. Відповідач виніс все майно з квартири, зняв труби і батареї для опалення, демонтував вхідні металеві двері, так як йому необхідні були кошти для придбання наркотичних речовин. Домовитися у добровільному порядку щодо розподілу спільної квартири вони не змогли. ОСОБА_2 , як тільки дізнається, що позивач повертається до свого помешкання, приходить додому, застосовує відносно матері фізичне насильство, забирає гроші. За вказаних обставин вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав як власника квартири, з метою усунення перешкод у користування власним майном.
За згодою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Вислухавши доводи позивача та його представника, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 05.03.1997, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 .
За довідкою ВК Городищенської міської ради від 02.07.2020, окрім позивача у квартирі по АДРЕСА_1 зареєстрований її син ОСОБА_2 .
Відповідно до витягу з бази АРМОР, на відповідача ОСОБА_2 неодноразово надходили скарги від матері про вчинення насильства в сім`ї.
Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб - ст. 316 ЦК України.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. При цьому держава не втручається у здійсненні власником права власності.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За нормами ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Враховуючи вище зазначене та беручи до уваги, що відповідач є співвласником спірної квартири, він має рівне з позивачем право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, а тому не може бути визнаним таким, що втратив право користування квартирою, не залежно від тривалості часу його відсутності.
Таким чином, розглянувши позов у межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що його задоволенні слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 316, 317, 319, 321, 355 ЦК України, ст. 5, 6, 12, 13, 14, 81, 258, 259, 263, 265, 273, 280 - 282 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Черкаської області в 30-ти денний строк, з дня проголошення рішення. У даному разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач може оскаржити заочне рішення до Черкаського апеляційного суду в 30-ти денний строк, з дня проголошення рішення.
Повне рішення суду складено 04.11.2020.
Суддя Л. В. Подорога