Провадження № 6/234/425/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Чернобай А.О.,

секретар судового засідання Максимова В.В.,

розглянувши подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) Балдинюк М.Ю. про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

До Краматорського міського суду Донецької області надійшло подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) Балдинюк М.Ю. про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_1 .

Згідно подання, на примусовому виконанні відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) перебуває зведене виконавче провадження № 63352413, до складу якого входять: вимога № Ю-22207-53У, видана ГУ ДПС у Донецькій області 10.02.2020, про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Росія» на користь ГУ ДПС у Донецькій області боргу у сумі 980317,25 грн, судовий наказ № 905/379/20, виданий господарським судом Донецької області 27.02.2020, про стягнення Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Росія» на користь 13 Державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСУ України в розмірі 5410.95 грн, судового збору у розмірі 210, 20 грн.; судовий наказ № 235/3611/20, виданий Красноармійським міськрайонним судом Донецької області 07.07.2020, про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Росія» на користь ОСОБА_2 нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в сумі 95297,37 грн, та середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 75703,75 грн, судового збору 840,80, виконавчий лист № 242/1705/20, виданий Селидівським міським судом Донецької області 18.08.2020, про стягнення Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Росія» на користь ОСОБА_3 у розмірі 126284,53 грн. 10.04.2020 р. на адресу боржника скеровано виклик державного виконавця. 23.04.2020 р. боржником було повідомлено про неможливість виконання виконавчого документу. Згідно відповіді Державної фіскальної служби України боржник має відкриті рахунки у АБ «Укргазбанк» та Маріупольській філії АТ КБ «Приватбанк».20.03.2020 р. на виконання вимог ст. 59 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» та ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», винесено постанову про арешт коштів боржника. На виклик державного виконавця від 10.04.2020 р. керівник Приватного акціонерного товариства « Центральна збагачувальна фабрика «Росія» не з`явився. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, має право звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи. За таких обставин, державний виконавець просить суд встановити тимчасове обмеження у праві виїзду громадянці України ОСОБА_1 .

У судове засідання державний виконавець не з`явився, надав заяву з проханням провести судовий розгляд у його відсутності.

Згідно з ч. 4 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Вивчивши доводи подання, надані докази, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків) перебуває зведене виконавче провадження № 63352413, до складу якого входять:

- вимога «Ю-22207-53У, видана ГУ ДПС у Донецькій області 10.02.2020, про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика Росія» на користь ГУ ДПС у Донецькій області боргу у сумі 980317,25 грн.; Дата відкриття виконавчого провадження- 06.03.2020;

-судовий наказ № 905/379/20, виданий господарським судом Донецької області від 27.02.2020, про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика Росія» на користь 13 Державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСУ України у розмірі 5410,95 грн., судового збору у розмірі 210,20 грн. Дата відкриття виконавчого провадження- 14.05.2020.

- судовий наказ № 235/3611/20, виданий Красноармійським міськрайонним судом Донецької області 07.07.2020, про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика Росія» на користь ОСОБА_2 нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в сумі 95297,37 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 75703,75 грн, судового збору у сумі 840,80 грн. Дата відкриття виконавчого провадження- 14.07.2020.

-виконавчий лист № 242/1705/20 виданий Селидівським міським судом Донецької області 18.08.2020 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика Росія» на користь ОСОБА_3 судового збору у розмірі 840,80 грн. Дата відкриття виконавчого провадження-03.09.2020.

- виконавчий лист № 242/1705/20, виданий Селидівським міським судом Донецької області 18.08.2020 про стягнення заборгованості з Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика Росія» на користь ОСОБА_3 у розмірі 126284,53 грн. Дата відкриття виконавчого провадження- 03.09.2020.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика Росія» тимчасово виконуючий обов`язки генерального директора з 25.09.2020 року є ОСОБА_1 .

10 квітня 2020 року на адресу боржника скеровано виклик державного виконавця.

23 квітня 2020 року боржником було повідомлено про неможливість виконання виконавчого документу.

Боржником не вчинено дій, спрямованих на виконання зазначеного рішення, тому головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду керівника ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Росія» ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ст.441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежене лише законом.

Відповідно до ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який було ратифіковано Верховною Радою України 17.07.1997 кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб, і які передбачені законом.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

У законодавстві України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» №3857-XII.

Відповідно до вимог ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець зобов`язаний звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Право державного виконавця на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника громадянина України у праві виїзду за межі України, саме за наявності такої підстави, встановлено ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" , а також п. 1 Розділу XIII "Інструкції з організації примусового виконання рішення", яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за №512/5.

Стаття 10 Закону України «Про виконавче провадження» закріплює заходи примусового виконання рішень, згідно цієї статті, заходами примусового виконання рішення є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Звертаючись до суду з поданням виконавець зазначив, що керівник ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Росія» ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання судового рішення, зокрема добровільно не виконує судове рішення про стягнення заборгованості.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду за кордон і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, в разі якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань.

Окрім цього, згідно з п. 2 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України має окрім іншого обов`язково містити: інформацію про перетинання боржником державного кордону України, обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань.

Оскільки, відповідно до ст. 441 ЦПК України подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування факту ухилення боржника від виконання судового рішення.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Однак, суд вважає, що належних та достовірних доказів ухилення керівником ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Росія» від виконання рішення суду державний виконавець не надав.

Оцінюючи доводи державного виконавця, що викладені ним у поданні, та у сукупності із наданими ним доказами суд вважає, що виконавець зміг довести тільки факт того, що боржник і досі має заборгованість.

Однак сам по собі, цей факт свідчить лише про факт невиконання боржником зобов`язання покладеного на нього за рішеннями суду, але не свідчить про те, що боржник ухиляється від виконання такого зобов`язання. Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, доки не буде доведено протилежне.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) Балдинюк М.Ю. про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_1 - необґрунтоване, оскільки не надано доказів на підтвердження тих обставин, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання зобов`язання, боржник ухиляється від виконання такого зобов`язання, має намір виїхати за межі України, також до подання не надано доказів про вчинення державним виконавцем всіх можливих заходів примусового виконання рішення суду, у зв`язку з чим в задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, ст.ст. 10, 81, ст.ст.353-354, 441 ЦПК України, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) Балдинюк М.Ю. про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_1 - відмовити.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається на за веб-адресою: http://court.gov.ua/fair/sud0528/.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд.

Суддя А.О. Чернобай