Справа № 310/9662/18
РІШЕННЯ

Іменем України

16 грудня 2020 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого: судді Черткової Н.І.,

за участю секретаря судового засідання - Димової Л.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бердянську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В :

16 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом про стягнення грошових коштів, вимоги за яким в подальшому були уточнені та позивач просить стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 394 835,00 грн.

Позов мотивує тим, що у 2013 році між нею та ОСОБА_2 з її братом ОСОБА_4 було досягнуто домовленість про купівлю-продаж квартири АДРЕСА_1 з узгодженою ціною продажу квартири у розмірі, еквівалентному 24000 доларів США. Позивач вказав, що відповідач з братом ОСОБА_5 завірили її, що є спадкоємцями квартири та післяоформлення спадщини будуть єдиними співвласниками зазначеного майна і, відповідно, одноособово мають право на розпорядження квартирою. Нотаріально оформити угоду купівлі-продажу обіцяли після отримання свідоцтв про право власності в порядку спадкування за законом.

Позивач зазначила, що до укладення договору купівлі-продажу нею було передано ОСОБА_2 та ОСОБА_6 частину коштів, в рахунок сплати вартості квартири у розмірі 8000,00 доларів США. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Пізніше позивачу стало відомо, що відомості надані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 щодо належності квартири, не відповідають дійсності, оскільки, станом на 04.09.2018 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_8 - 1/5 частина, ОСОБА_8 - 1/5 частина, ОСОБА_2 - 1/5 частина, ОСОБА_9 - 1/5 частина, ОСОБА_10 - 1/5 частина. Також позивачу стало відомо, що ОСОБА_7 не звертався із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_8 і ОСОБА_8 та, відповідно, ні ОСОБА_7 , ні ОСОБА_11 не є спадкоємцями, які прийняли спадщину. Позивач вказала, що ОСОБА_2 надала покази відповідно, до яких ОСОБА_7 відмовився на її користь від будь - яких прав на квартиру АДРЕСА_1 .

Вважає, що договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, укладено не було, оскільки на час досягнення домовленості ані ОСОБА_2 , ані ОСОБА_4 не були одноособово співвласниками квартири, повноважень щодо розпорядження усією квартирою не мали. ОСОБА_2 була власником 1/5 частини та є спадкоємцем 2/5 частин після ОСОБА_8 та ОСОБА_8 , право власності на які станом на 2013 рік не оформлено, ОСОБА_4 власником квартири та спадкоємцем, який прийняв спадщину не був, між сторонами не було досягнуто домовленості щодо усіх необхідних умов договору купівлі-продажу.

Вказала, що кошти, передані ОСОБА_2 та подружжю ОСОБА_12 не є ані авансом, ані завдатком, а також те, що фактичним отримувачем усіх коштів була ОСОБА_2 , а виконуючи її волю, їх частину (в рахунок сімейних розрахунків за відмову від долі у квартирі) вона передавала її брату - ОСОБА_6 .

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала судові пояснення, аналогічні, викладеним у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі.

Суд, заслухавши учасників справи, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з огляду на таке.

Встановлено, що 05.04.2013 року ОСОБА_1 надала розписку, в якій зазначила, що зобов`язується виплатити суму, що залишилася у розмірі 14000 доларів США за покупку квартири АДРЕСА_2 до 30 вересня 2013 року.

Відповідно до оригіналу розписок позивач ОСОБА_1 віддала ОСОБА_2 1000 доларів США 09.07.2014 року частину оплати вищезазначеної квартири, 05.04.2013 року ОСОБА_1 віддала ОСОБА_2 частину оплати квартири 5000 доларів США.

09.07. 2014 року віддала ОСОБА_4 1000 ( тисячу) доларів США, 20.08.2014 року віддала ОСОБА_12 1000 (тисячу) доларів США, 26.08.2014 року ОСОБА_1 віддала ОСОБА_11 1000 ( тисячу) доларів США, 05.04.2013 року ОСОБА_1 віддала ОСОБА_4 5000 (п`ять) тисяч доларів США в рахунок оплати квартири по АДРЕСА_3 .

Судом встановлено, що до моменту звернення до суду угода купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 між сторонами не укладена, на дату, зазначену в розписці 30 вересня 2013 року вона також укладена не була.

Тобто, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач- ОСОБА_2 разом зі своїм братом ОСОБА_4 мали намір укласти договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим ОСОБА_1 передавала ОСОБА_2 , ОСОБА_13 , також його дружині ОСОБА_11 в рахунок належних з неї в майбутньому платежів - грошові кошти в загальній сумі 14000 ( чотирнадцять) тисяч доларів США, 6000 ( шість) тисяч доларів США. ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 , останні кошти ОСОБА_4 та його дружині ОСОБА_11 .

Також з`ясовано, що договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено не було, отримані відповідачем грошові кошти у розмірі 10000 (десять) тисяч доларів США позивачу ОСОБА_1 не повертались.

Відповідно до ч. 1. ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно положень ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Системний аналіз вищевикладених норм закону дає суду підстави зробити висновок про правову природу, переданих позивачем відповідачу, коштів, що вони є саме авансом.

Оскільки попередній договір та договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана відповідачу ОСОБА_2 грошова сума у розмірі 6000 ( шість) тисяч - є авансом, який підлягає поверненню позивачу ОСОБА_1

Кошти, які передавалися по розпискам ОСОБА_4 та ОСОБА_11 також є авансом, але вони не можуть бути стягнуті з відповідача ОСОБА_2 , оскільки передача цих коштів, саме їй нічим не підтверджена, кошти, згідно розписок передавалися ОСОБА_4 та його дружині ОСОБА_11 .

Доводи позивача про те, що кошти, які вона згідно розписок передавала ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , передавались виключно за розпорядженням ОСОБА_2 і фактичним отримувачем цих коштів була саме вона, не підтверджено належними доказами.

Всупереч ст. 81 ЦПК України позивачем не надано належних доказів на підтвердження вищезазначеної обставини, тому позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів з відповідача ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, тільки в частині стягнення грошових коштів, які були передані згідно розписок особисто їй в розмірі 6000 ( шести) тисяч доларів, які позивач прохав стягнути в гривневому еквіваленті на час подачі позову і зазначив, що сума еквівалентна 6000 ( шести) тисячам доларів США на 30.10.2018 року складає 169200 гривень, яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідачем у справі ОСОБА_2 подана заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності, згідно ст. 257 ЦК України, відповідач прохає суд відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач пропустила трирічний строк позовної давності, тому що на думку відповідача, він повинен обчислюватись з 30.09.2013 року, саме в цю дату, зазначено в розписці повинен відбутися повний розрахунок ОСОБА_1 за квартиру.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 592/6199/17- у постанові від 17 травня 2018 року.

Суд вважає, що заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності в даному випадку застосована бути не може і обставини, викладені в постанові Верховного Суду від 17.05.2018 року не є подібними, встановленими судом при розгляді даної цивільної справи.

Суду не надано належних доказів в підтвердження того, що сторонами була досягнута домовленість щодо укладення договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 в певний строк, цей строк сторонами не погоджено.

Так, в розписці від 05.04.2013 року, яка написана ОСОБА_1 зазначено, що вона зобов`язується виплатити суму, що залишилася 14000 ( чотирнадцять) тисяч доларів за квартиру АДРЕСА_2 до 30 вересня 2013 року.

Суд не може вважати цю дату 30.09.2013 року, датою, погодженою між сторонами укладення договору купівлі-продажу квартири, оскільки після неї, а саме, відповідно до розписок від 09.07.2014 року, 20.08.2014 року ОСОБА_1 продовжувала віддавати ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а вони отримували від неї грошові кошти в рахунок оплати квартири, що свідчить, що між ними продовжувала існувати домовленість про купівлю ОСОБА_1 в майбутньому цієї квартири.

Заслуговують на увагу доводи позивача про те, що тривалий час сторони не могли укласти договір купівлі-продажу квартири ,оскільки відповідач ОСОБА_2 та її брат ОСОБА_4 на момент отримання коштів від неї не були єдиними власниками квартири, і не мали правовстановлюючих документів для оформлення угоди, весь час запевняли ОСОБА_1 про те, що оформлять документи.

Ці доводи, підтверджені письмовими доказами, наданими позивачем і дослідженими в ході судового розгляду.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 04.09.2018 року право власності на квартиру, розташовану за адресою:

АДРЕСА_2 зареєстровано за : ОСОБА_8 1/5 частина, ОСОБА_8 -1/5 частина, ОСОБА_2 1/5 частина, ОСОБА_9 -1/5 частина, ОСОБА_10 - 1/5 частина

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Свідоцтва про права на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 та матері ОСОБА_8 , ОСОБА_2 отримала тільки 30.10.2018 року, вже після подачі позову до суду.

Тобто, всі ці обставини свідчать про те, що між сторонами існувала домовленість про купівлю саме позивачем ОСОБА_1 цієї квартири, ні що не заважало відповідачу повернути їй кошти і продавати квартиру іншим особам, оскільки, зі слів відповідача ОСОБА_2 угода не відбулася, саме з причини відсутності у ОСОБА_1 коштів на повну оплату квартири.

Той факт, що усна домовленість між сторонами на укладення договору купівлю-продажу існувала ще на період і 2016 року, підтверджує договір найму ( оренди) житла , укладений ОСОБА_2 і ОСОБА_14 , сином ОСОБА_1 , який користувався квартирою на правах наймача, доки сторони б не уклали договір купівлі-продажу, тому казати, що датою укладання договору була визначена саме дата 30.09.2013 року, у суду немає законних підстав, як слід і для застосування трирічного строку позовної давності, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що між сторонами була домовленість про укладення договору купівлі продажу квартири в майбутньому і в рахунок майбутнього договору ОСОБА_1 передавала кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_12 , і сторонами не було досягнуто згоди щодо укладення договору купівлі-продажу в певний строк, договір завдатку в передбаченому законом порядку не укладався.

Та обставина, що і на теперешній час відповідач не відмовляється від виконання домовленості, яка існувала між сторонами і готова укласти договір, а позивач відмовляється від його укладання, не свідчить про незаконність вимог позивача, оскільки сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору і зобов`язати сторону укласти той чи інший договір, не є законним.

Оскільки, попередній договір та договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , який би за своїм змістом та формі відповідав би вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, грошова сума передана ОСОБА_1 ОСОБА_2 є авансом, який вже, як зазначив суд вище, підлягає стягненню, порушень зобов`язань з боку позивача ОСОБА_1 не встановлено, оскільки ніяких договірних відносин, які б були підтверджені письмовими договорами, укладеними між сторонами відповідно до вимог закону, укладено не було.

Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі пропорційно до задоволених позовних вимог , а саме судовий збір у розмірі 1692 грн. 00 коп.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 169200 (сто шістдесят дев`ять тисяч двісті гривень), 00 копійок. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1692,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог, відмовити. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 ЦПК України рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Позивач: ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_15 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення суду складено 28 грудня 2020 року.

Суддя Н. І. Черткова