ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року

м.Суми

Справа №577/3476/19

Номер провадження 22-ц/816/371/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Ткачук С. С. , Орлова І. В.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

у присутності:

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника позивача - адвоката Черпакової Олени Іванівни,

представника відповідача - адвоката Толмачової Валентини Миколаївни,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її представника - адвоката Толмачової Валентини Миколаївни

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 грудня 2019 року у складі судді Буток Т.А., ухваленого у м. Конотоп, повний текст складений 12 грудня 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Конотопської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способів участі батька у вихованні дитини,

в с т а н о в и в :

25 липня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом і свої вимоги обґрунтовував тим, що з 11 січня 2017 року перебував у шлюбі з відповідачем у справі. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 березня 2019 року шлюб між ним та відповідачем розірвано і малолітній син залишений проживати разом з матір`ю дитини - відповідачем ОСОБА_2 , яка фактично мешкає за адресою АДРЕСА_1 . Він дуже любить свого малолітнього сина, намагається приймати участь його вихованні, але у них з відповідачем почали виникати постійні суперечки і непорозуміння щодо його участі, як батька, у вихованні дитини. Він є працездатним, матеріально забезпечений, має на праві власності житловий будинок де створені усі умови для проживання, розвитку та виховання малолітнього сина з урахуванням його віку.

Тому просив ухвалити рішення, яким визначити його спосіб участі у вихованні його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом: зустрічей з дитиною кожного тижня з 10 години суботи до 10 години неділі за місцем його проживання за відсутності ОСОБА_2 з покладанням на нього обов`язку забрати дитину до місця його проживання та повернути її за місцем проживання з матір`ю ОСОБА_2 ; зустрічей з дитиною у Дні народження або наступний вихідний день після них (субота чи неділя) - його ІНФОРМАЦІЯ_3, баби по лінії батька дитини ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_4, діда по лінії батька дитини ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_5, тітки по лінії батька дитини ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_6, з 10 години ранку до 10 години наступного дня за відсутності ОСОБА_2 з покладанням на нього обов`язку забрати дитину до місця його проживання та повернути її за місцем проживання з матір`ю ОСОБА_2 ; зустрічей з дитиною щороку у літній період протягом 14 днів для оздоровчого відпочинку за відсутності ОСОБА_2 з покладання на нього обов`язку забрати дитину та повернути її за місцем проживання з матір`ю ОСОБА_2 ; безперешкодно відвідувати дитину під час її хвороби за місцем її перебування; зобов`язати ОСОБА_2 не чинити будь-яких перешкод у його спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дотримуватися визначеного судом способу його участі у вихованні дитини.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визначено спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом зустрічей з сином, до досягнення дитиною чотирьохрічного віку: кожної середи та суботи з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв., зустрічі проводити за попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_2 та без її присутності.

Після досягнення дитиною чотирьохрічного віку: щотижня з 10 год. 00 хв. суботи до 10 год. 00 хв. неділі, зустрічі проводити за попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_2 та без її присутності.

Після досягнення дитиною шестирічного віку щороку, під час літніх канікул, з 15 липня до 28 липня без присутності матері ОСОБА_2 та за попередньою домовленістю з нею.

Якщо батько не зможе у визначений час спілкуватись з дитиною, то інший час для спілкування з сином, сторони визначають за спільною згодою.

Безперешкодно відвідувати батьком ОСОБА_1 сина ОСОБА_9 , під час хвороби по місцю перебування дитини.

Зобов`язано ОСОБА_1 забезпечити перевезення малолітнього сина ОСОБА_10 з місця його проживання до місця проведення зустрічей з дитиною та забезпечити перевезення дитини після побачень з батьком до місця проживання ОСОБА_4.

Зобов`язано ОСОБА_1 не порушувати графіку побачення, приділяти дитині увагу та турботу, виховувати її, матеріально допомагати.

Зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати зустрічам та спілкуванню батька ОСОБА_1 , з малолітньою дитиною ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Толмачова В.М. подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просили скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за їх безпідставністю.

В доводах апеляційної скарги зазначають, що позивачем взагалі не було надано суду доказів того, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Також судом не врахована та обставина, що дитина страждає на алергічні реакції на різноманітні продукти харчування і при такому захворюванні певні продукти треба давати з особливою обережністю, оскільки може виникнути алергічна реакція, яка буде потребувати надання дитині невідкладної медичної допомоги. Крім того судом, при встановленні графіку участі позивача у спілкуванні з дитиною, не враховано вік дитини (2 роки і 7 місяців), оскільки будь-яка зміна життєвих обставин - це стрес для дитини, а розлучення його з матір`ю на такий тривалий час (3 години) взагалі спровокує у дитини страх та занепокоєння. При таких обставинах, дитина не може спілкуватися та бачитися з батьком за відсутності матері, оскільки це завдасть шкоду здоров`ю та інтересам малолітньої дитини.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 11 січня 2017 року і від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є позивач у справі (а.с.7).

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11.03.2019 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено проживати з ОСОБА_2 (а.с. 6).

З копії довідки квартального комітету № 56 виконавчого комітету Конотопської міської ради від 29.05.2019 року № 838 вбачається, що позивач та його малолітній син ОСОБА_4 , 2017 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 8).

Позивач є власником 77/100 часток житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 і дана обставина підтверджується Договором дарування від 17 травня 2012 року та відомостями з Державного реєстру (а.с. 9,10).

Позивач є працездатним і зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.11).

Відповідач та її малолітній син фактично мешкають за адресою АДРЕСА_1 разом з батьками відповідачки.

При підготовці висновку органу опіки та піклування Конотопської міської ради про визначення способів участі позивача у вихованні малолітнього сина працівниками міськради було проведене обстеження умов проживання сторін у справі, про що складені відповідні акти та складені висновки оцінки потреб сім`ї з яких вбачається, що за місцем їх проживання створені належні умови для проживання та виховання їх малолітнього сина і вони спроможні виконувати обов`язки з догляду та виховання дитини (а.с.56-60).

Частково задовольняючи позовні вимоги сторін, суд першої інстанції врахував висновок органу опіки та піклування і вважав, що таким чином будуть забезпечені інтереси дитини та враховані інтереси його батька, який проживає окремо і має право на особисте спілкування з ним, за відсутності матері дитини.

В той же час, колегія суддів вважає, що встановлений судом першої інстанції порядок участі батька у вихованні дитини, не в повній мірі відповідає обставинам справи та інтересам дитини, а тому рішення суду в цій частині підлягає зміні виходячи з наступного.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

За змістом статей 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно статті 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

З психолого-педагогічної характеристики малолітнього ОСОБА_4 , 2017 року народження вбачається, що він відвідує заняття в ДЦ «Лімпопо» з кінця 2018 року і розвивається в межах вікової норми. В той же час, він легко іде на контакт з дорослими лише в присутності мами і у нього спостерігаються емоційні реакції при «зникненні» мами з поля зору. Дитина відчуває порушення емоційної близькості в родині через зміну відносин між членами родини. (а.с. 63).

З матеріалів справи вбачається, що після припинення спільного проживання між сторонами склалися неприязні відносини і хоча відповідач і не чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з малолітнім сином, про що свідчать копії її sms- повідомлень позивачу у справі, в той же час вони не можуть в добровільному порядку вирішити питання тривалості таких зустрічей з малолітнім сином та позивач наполягає на тому, щоб такі зустрічі відбувались за відсутності матері дитини.

Під час розгляду справи не спростовано наявність у позивача права на особисте спілкування з дитиною, передбачене положеннями частини другої статті 157 СК України, не доведено відповідачем неспроможність батька спілкуватися з дитиною та доглядати за нею, що могло б перешкоджати нормальному її розвитку.

В той же час згідно положень ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отже при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

За змістом частин 4-6 статті 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Орган опіки та піклування Конотопської міської ради у своєму висновку від 02.09.2019 року № 0114/1092 вважав за доцільне визначити наступний порядок зустрічей батька ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : до досягнення дитиною чотирьохрічного віку: кожної середи та суботи з 10.00 до 13.00, зустрічі проводити за попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_2 , та без її присутності; після досягнення дитиною чотирьохрічного віку: щотижня з 10.00 суботи до 10.00 неділі, зустрічі проводити за попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_2 та без її присутності; після досягнення дитиною шестирічного віку щороку під час літніх канікул з 15.07 до 28.07 без присутності матері ОСОБА_2 та за попередньою домовленістю з нею. Якщо батько не зможе у визначений час спілкуватись з дитиною, то інший час для спілкування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визначають за спільною згодою. Безперешкодне відвідування батьком сина, під час хвороби по місцю перебування дитини. Зобов`язати ОСОБА_1 забезпечити перевезення малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з місця його проживання до місця проведення зустрічей з дитиною та забезпечити перевезення дитини після побачень з батьком до місця проживання ОСОБА_4. Зобов`язати ОСОБА_1 не порушувати графіку побачення, приділяти дитині увагу та турботу, виховувати її, матеріально допомагати. Зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати зустрічам та спілкуванню батька ОСОБА_1 , з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 53-55).

В той же час, як вже було встановлено судом малолітній син сторін, на час розгляду справи, не досяг 3-річного віку (2 роки 8 місяців), майже рік мешкає окремо від батька, дуже прив`язаний до матері і емоційно реагує на її відсутність. Батько дитини ОСОБА_1 визнав цю обставину, але зазначив, що наладженню його особистого спілкування з сином повинна сприяти і мати дитини.

Також сторонами визнається та обставина, що на даний час малолітня дитина не відвідує жоден дитячий навчальний заклад, а отже у неї відсутній період літніх канікул.

Крім того, з виписки з історії розвитку дитини вбачається, що дитина оглядалась декілька разів педіатром з приводу алергічного дерматиту і йому призначалось лікування та він потребує гіпоалергічної дієти.

Вказана обставини є суттєвою та не була врахована органом опіки і піклування при наданні висновку щодо вирішення спору про встановлення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні дитини, а саме: побачення батька з малолітнім сином, а також тривалий відпочинок під час літніх канікул за відсутності матері, яка контролює харчування малолітньої дитини з урахуванням наявних у неї захворювань.

Враховуючи вік дитини, яка не досягла 3-річного віку, неприязні відносини між батьками, прив`язаність дитини до матері, а також відсутність доказів того, що побачення дитини з батьком у відсутність матері, а також їх спільний відпочинок, не буде провокувати у дитини психоемоційний стрес, який може вплинути на поведінку дитини, стан її здоров`я та відносини з оточенням та у родині, колегія суддів вважає з можливе визначити спосіб участі батька у вихованні дитини у виді періодичних та систематичних побачень за участю матері дитини з урахуванням стану її здоров`я та в місцях визначених за попередньою домовленістю з матір`ю дитини.

Не погоджується колегія суддів і з визначенням у оскаржуваному рішенні способу участі батька у вихованні дитини по досягненню нею чотирирічного та шестирічного віку, оскільки протягом такого тривалого часу можуть змінитися обставини, пов`язані з її здоров`ям, відвідуванням дошкільних та шкільних дитячих закладів, а також дитина досягне такого віку, коли вже здатна буде сформулювати свої власні погляди щодо свого спілкування з батьками, а тому матиме право вільно висловити їх і цим поглядам має приділятись належна увага як батьками, так і посадовими особами при вирішенні питань що стосуються її особисто.

Таке право дитини на врахування її думки при вирішенні питання, що стосується її життя закріплене у ст.12 Конвенції про права дитини та у ст.171 Сімейного кодексу України.

Отже, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає зміні в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення порядку участі у вихованні дитини та підлягає встановленню наступний порядок: шляхом надання систематичних побачень з дитиною кожної середи та суботи місяця з 10 год.00 хв. до 13 год.00 хв., з урахуванням стану здоров`я дитини, в місцях визначених за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, всі побачення проводити у присутності матері дитини.

У разі відсутності можливості спілкування ОСОБА_1 з малолітнім сином у визначений час, то інший час для спілкування з сином визначається за попередньою домовленістю батьків дитини.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітнім сином.

Керуючись ст. 367, 368, 374, п.п. 3,4 ч.1 ст. 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її представника - адвоката Толмачової Валентини Миколаївни задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 грудня 2019 року змінити в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення порядку участі у вихованні дитини, виклавши резолютивну частину рішення в такій редакції:

Позов задовольнити частково.

Встановити спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом надання систематичних побачень з дитиною кожної середи та суботи місяця з 10 год.00 хв. до 13 год.00 хв., з урахуванням стану здоров`я дитини, в місцях визначених за попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_2 , всі побачення проводити у присутності матері дитини.

У разі відсутності можливості спілкування ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у визначений час, то інший час для спілкування з сином визначається за попередньою домовленістю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 12 лютого 2020 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: С. С. Ткачук

І. В. Орлов