27 січня 2020 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: Панченко О.М.
при секретарі: Чехун Ю.В.
за участю позивачки: ОСОБА_1
представника позивачки: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
17.10.2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що вона являється одноособовою власницею квартири АДРЕСА_1 . В даній квартирі разом з нею зареєстрований її син - відповідач у справі ОСОБА_3 . Більше трьох років тому він виїхав на інше місце проживання, в спірній квартирі відсутні його речі та майно, він не з`являється до квартири, не цікавиться нею та не сплачує комунальні послуги. Реєстрація місця проживання фактично відсутнього тривалий час відповідача за спірною адресою змусило позивачку звертатись до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою.
Ухвалою суду від 23.10.2019 р. відкрито провадження за даним позовом з призначенням справи до розгляду у загальному порядку в підготовче засідання.
Протокольною ухвалою суду від 27.11.2019 р. підготовче засідання закрито, розгляд справи призначено по суті.
Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд винести рішення про задоволення позову, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Представник позивачки в судовому засіданні підтримав пояснення своєї довірительки, просив суд про задоволення позовних вимог.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем свого проживання, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов, відповідач не подав.
Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивачка
Заслухавши пояснення позивачки, її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Матеріалами справи встановлено, що на підставі договору дарування від 22.07.1997 року та свідоцтва про право власності на житло від 05.09.1996 року позивачка у справі являється одноособовою власницею квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 7).
В спірній квартирі разом з позивачкою зареєстрований її син - відповідач у справі ОСОБА_3 .
Як зазначила в судовому засіданні позивачка, більше трьох років тому відповідач виїхав на інше місце проживання, в спірній квартирі відсутні його речі та майно, він не з`являється до квартири, не цікавиться нею та не сплачує комунальні послуги.
Відповідно до п.1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
З положень ст. 317 ЦК України вбачається, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.
Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Положеннями статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
За ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим приміщенням у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно з ч.3 ст.12 , ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення по справі і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Допитані в якості свідків в судовому засіданні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що роки три вже не бачать відповідача ОСОБА_3 ні в квартирі, ні біля будинку. Раніше, коли він проживав, вони бачили його постійно. Свідок ОСОБА_5 буває раз на місяць у квартирі, проте чоловічих речей жодного разу не бачив в ній, кімната, де раніше проживав відповідач пуста.
Крім того, відповідач не звертався до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі. В матеріалах справи міститься акт від 30.08.2019 року складений працівниками ЖЕД 303, про те, що відповідач зареєстрований але не проживає у квартирі АДРЕСА_2 . (а.с. 8).
Вище викладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин тривалий час.
Суду не надані докази, які б свідчили про те, що відповідач не проживає в спірній квартирі понад дванадцять місяців з поважних причин. Він виїхав із спірної квартири добровільно, ніяких перешкод у користуванні спірним житлом з боку позивачки відповідачу не чинилися.
Приймаючи до уваги викладене, враховуючи той факт, що відповідач без поважних причин понад дванадцять місяців в квартирі не проживає, суд визнає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 768.40 грн.
Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 77, 81, 259, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя