Постанова

Іменем України

05 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 308/197/17

провадження № 61-15627св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом- Товариство з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття»,

відповідач за первісним позовом - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О. І.,

треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідачі за позовом осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття», приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О. І.,

розглянув у судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття» на постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 25 січня 2018 року у складі колегії суддів: Мацунича М. В., Куштана Б. П., Фазикош Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття» (далі - ТОВ «Магазин «Взуття») звернулося до суду з позовом до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О. І. про зобов`язання вчинити дії.

На обґрунтування позовних вимог зазначило, що приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О. І. 07 липня 2011 року було посвідчено договір купівлі-продажу нерухомого майна - вбудованих приміщень, що розташовані по АДРЕСА_1 , укладений між ТОВ «Магазин «Взуття», як продавцем, та ОСОБА_4 , як покупцем, за реєстровим номером 1332.

Відчужувачем за таким договором було товариство. Нотаріусу для посвідчення правочину продавцем було надано правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно серії НОМЕР_2, видане виконавчим комітетом Ужгородської міської ради від 13 грудня 2003 року на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 15 жовтня 2003 року № 257.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 березня 2014 року у справі № 308/12227/13-ц та рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 06 березня 2015 року, які залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20 травня 2015 року, за позовом ТОВ «Магазин «Взуття» було визнано недійсним вказаний договір купівлі-продажу та витребувано нерухоме майно з володіння ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь позивача шляхом передачі в натурі.

Відповідно пункту 7.6. та пункту 7.7 Глави 1 «Основні правила посвідчення правочинів» розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року № 282/20595, у разі одержання рішення суду про визнання нотаріально посвідченого договору недійсним нотаріус проставляє про це відмітку на примірнику договору, який зберігається з матеріалах нотаріальної справи, долучивши до нього копію рішення суду, а також проставляє відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій і, при можливості, на всіх інших примірниках договору, а документ, що посвідчує право власності та подавався для вчинення нотаріальної дії, повертається відчужувачу майна.

Для виконання нотаріусом вимог пункту 7.6 та пункту 7.7 глави 1 розділу IIвказаного Порядку ТОВ «Магазин «Взуття» рекомендованим листом звернулось із заявою про повернення правовстановлюючого документа на об`єкт нерухомості та подало нотаріусу засвідчену нотаріально копію судового рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 березня 2014 року у справі № 308/12227/13-ц, рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 06 березня 2015 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20 травня 2015 року.

Вказаний лист був отриманий нотаріусом 03 жовтня 2016 року, що підтверджується даними поштового зв`язку. Позивач вказує на те, що нотаріус вимог вказаних нормативних актів не виконав, проігнорував його вимогу та не повернув позивачу оригінал правовстановлюючого документу.

З урахуванням викладених обставин позивач просив суд зобов`язати приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О. І. повернути оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 серії НОМЕР_2, видане виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 13 грудня 2003 року на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 15 жовтня 2003 року № 257.

До закінчення судового розгляду в дану справу вступила третя особа ОСОБА_1 , яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, пред`явивши позов до ТОВ «Магазин «Взуття», приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О. І. про заборону вчинення дій, обґрунтовуючи її наступним.

ОСОБА_1 є власником частини нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: вбудованого приміщення част. Літ. А І-поверху (поз. 1, 2), загальною площею 67.4 кв.м, що відповідно підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно - номер інформаційної довідки: 65931889.

Вважає, що задоволення позову, поданого ТОВ «Магазин «Взуття», порушить її право власності на вказаний нею об`єкт, оскільки передбачає надання позивачу правовстановлюючих документів на це майно.

Просить суд заборонити приватному нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О. І. повертати оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 , серії НОМЕР_2 , видане виконавчим комітетом Ужгородської міської ради від 13 грудня 2003 року на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 15 жовтня 2003 року № 257 ТОВ «Магазин «Взуття».

До закінчення судового розгляду у дану справу вступила третя особа ОСОБА_2 , який заявив самостійні вимоги щодо предмета спору, пред`явивши позов до ТОВ «Магазин «Взуття», приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О. І. про заборону вчинення дій, який обґрунтовано аналогічно позову ОСОБА_1 .

Вказав, що він є власником частини нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: вбудованого приміщення част. Літ. А І-поверху (поз. 1, «2», 3, 4, 5, 6, 7), загальною площею 67.4 кв.м, що відповідно підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно - номер інформаційної довідки: 65931293.

Вважає, що задоволення позову, поданого ТОВ «Магазин «Взуття», порушить його право власності на вказаний ним об`єкт, оскільки передбачає надання позивачу правовстановлюючих документів на це майно.

Просив суд заборонити приватному нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О. І. повертати оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 , серії НОМЕР_2 , видане виконавчим комітетом Ужгородської міської ради від 13 грудня 2003 року на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 15 жовтня 2003 року № 257 ТОВ «Магазин «Взуття».

Також з аналогічним позовом звернулася третя особа з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_3 .

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником частини нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: вбудованого приміщення част. Літ. А І-поверху (поз. 1, «2», 3, 4, 5, 6, 7), загальною площею 67.4 кв.м, що відповідно підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно - номер інформаційної довідки: 65931293.

Вважає, що задоволення позову, поданого ТОВ «Магазин «Взуття», порушить його право власності на вказаний ним об`єкт, оскільки передбачає надання позивачу правовстановлюючих документів на це майно.

Просив суд заборонити приватному нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О. І. повертати оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 , серії НОМЕР_2 , видане виконавчим комітетом Ужгородської міської ради від 13 грудня 2003 року на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 15 жовтня 2003 року № 257 ТОВ «Магазин «Взуття».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2017 року позов ТОВ «Магазин «Взуття» задоволено. Зобов`язано приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О. І. повернути оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 серії НОМЕР_2, видане виконавчим комітетом Ужгородської міської ради від 13 грудня 2003 року на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 15 жовтня 2003 року № 257 представнику за дорученням ТОВ «Магазин «Взуття». В задоволенні позовів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ТОВ «Магазин «Взуття», приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О. І. про заборону вчинення дії відмовлено.

Задовольняючи позов ТОВ «Магазин «Взуття», суд першої інстанції виходив із його доведеності та обґрунтованості.

Відмовляючи в задоволенні позовів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , суд виходив з їх безпідставності.

Не погодившись із цим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 та приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О. І. подали апеляційні скарги.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 25 січня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 та апеляційну скаргу приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О. І. задоволено частково. Скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким відмовлено як у задоволенні позову ТОВ «Магазин «Взуття» до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О. І. про зобов`язання вчинити певні дії, так і у задоволенні позовів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ТОВ «Магазин «Взуття», приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О. І. про заборону вчинення певних дій.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відсутні підстави стверджувати, що між ТОВ «Магазин «Взуття» та приватним нотаріусом Сабов О. І. існує матеріально-правовий спір з підстав, указаних в позові, а тому, такий позов є передчасним та задоволенню не підлягає. Що стосується усіх позовів третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, то такі фактично за своєю суттю є запереченнями на позов ТОВ «Магазин «Взуття». Вимоги за такими позовами є похідними від вимог ТОВ «Магазин «Взуття», а тому, вони самостійного процесуального значення не мають, та зважаючи на висновок суду про передчасність первісного позову їх вирішення жодного процесуального змісту не несе, у зв`язку з чим такі позови також задоволенню не підлягають.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У березні 2018 року від ТОВ «Магазин «Взуття» до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга на постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 25 січня 2018 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

При цьому із доводів касаційної скарги убачається, що ТОВ «Магазин «Взуття» в касаційному порядку оскаржує постанову апеляційного суду тільки в частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Магазин «Взуття».

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції судове рішення ухвалено в оскаржуваній частині без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

31 травня 2018 року на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О. І. надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач просить суд касаційну скаргу ТОВ «Магазин «Взуття» відхилити, оскаржувану постанову апеляційного суду залишити без змін.

01 червня 2018 року на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому представник третьої особи просить суд касаційну скаргу ТОВ «Магазин «Взуття» відхилити, оскаржувану постанову апеляційного суду залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

11 червня 2018 року матеріали цивільної справи № 308/197/17 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що 07 липня 2011 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О. І. посвідчено договір купівлі-продажу нерухомого майна - вбудованих приміщень, що розташовані по АДРЕСА_1 , укладений між ТОВ «Магазин «Взуття», як продавцем, та ОСОБА_4 , як покупцем, за реєстровим номером 1332.

ТОВ «Магазин «Взуття» для посвідчення зазначеного правочину було надано нотаріусу Сабов О. І . правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2, видане виконавчим комітетом Ужгородської міської ради від 13 грудня 2003 року на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 15 жовтня 2003 року № 257, яке у відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в редакції діючій на момент посвідчення правочину, було долучене до примірника правочину та залишено у справі нотаріуса.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 березня 2014 року у справі № 308/12227/13-ц, з урахуванням рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 06 березня 2015 року, які залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20 травня 2015 року, за позовом ТОВ «Магазин «Взуття» було визнано недійсним вказаний договір купівлі-продажу та витребувано з володіння ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь позивача нерухоме майно - вбудовані приміщення, що розташовані по АДРЕСА_1 , шляхом передачі в натурі.

Для виконання нотаріусом вимог пункту 7.6 та пункту 7.7 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України ТОВ «Магазин «Взуття» рекомендованим листом звернулось до відповідача із письмовою заявою про повернення правовстановлюючого документа на об`єкт нерухомості та подало нотаріусу засвідчену нотаріально копію судового рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 березня 2014 року у справі № 308/12227/13-ц, рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 06 березня 2015 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20 травня 2015 року.

Вказаний лист був отриманий нотаріусом 03 жовтня 2016 року, але вимоги заяви не виконані.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

ТОВ «Магазин «Взуття» постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 25 січня 2018 року оскаржило в касаційному порядку лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Магазин «Взуття», а тому вказане судове рішення суду апеляційної інстанції у відповідності до приписів статті 400 ЦПК України підлягає касаційному перегляду Верховним Судом тільки в оскаржуваній частині.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 3 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон) нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Згідно статті 5 Закону нотаріус зобов`язаний здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики, сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права та обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду.

Статтею 50 Закону встановлено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті другої Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Отже, системний аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що необхідними документами для державної реєстрації речових прав є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до підпунктів 7.6, 7.7 пункту 7 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у разі одержання рішення суду про визнання нотаріально посвідченого договору недійсним нотаріус проставляє про це відмітку на примірнику договору, який зберігається в матеріалах нотаріальної справи, долучивши до нього копію рішення суду, а також проставляє відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій і, при можливості, на всіх інших примірниках договору. Документ, що посвідчує право власності та подавався для вчинення нотаріальної дії, повертається відчужувачу майна.

Аналогічна норма міститься у пункті 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, яка була чинна на час посвідчення спірних договорів.

Системний аналіз вищевказаних положень закону, свідчить про те, що законодавством передбачено повернення нотаріусом відчужувачу майна правовстановлюючих на нього документів у випадку визнання недійсним нотаріально посвідченого договору.

В даному випадку, неповернення приватним нотаріусом Сабов О. І. вказаного позивачем оригіналу свідоцтва про право власності на нерухоме майно обмежує права ТОВ «Магазин «Взуття» як власника нерухомого майна, зокрема право вільно володіти та розпоряджатися ним.

Висновок апеляційного суду про відсутність підстави стверджувати, що між ТОВ «Магазин «Взуття» та приватним нотаріусом Сабов О. І. існує матеріально-правовий спір з підстав, указаних в позові, є помилковим, оскільки відповідач неодноразово заперечував проти права позивача на отримання оригіналу свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2, видане виконавчим комітетом Ужгородської міської ради від 13 грудня 2003 року. Зокрема, такі заперечення містяться у листі від 28 жовтня 2016 року № 42/01-16 та підтверджені і доповнені в апеляційній скарзі, поданій відповідачем на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2017 року.

Апеляційний суд вказане до уваги не прийняв та дійшов помилкового висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ТОВ «Магазин «Взуття», яке було ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно, всебічно з`ясованих обставин справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно, всебічно з`ясованих обставин справи, а тому це рішення відповідно до статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а постанову апеляційного суду скасувати.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття» задовольнити.

Постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 25 січня 2018 року в оскаржуваній частині скасувати, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ТОВ «Магазин «Взуття» до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О. І. про зобов`язання вчинити дії залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко
В. П. Курило