ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м.Суми

Справа №585/2899/18

Номер провадження 22-ц/816/49/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Орлова І. В.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 вересня 2019 року, ухвалене у складі судді Машини І.М. в приміщенні Роменського міськрайонного суду Сумської області,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 1995 року по 02 травня 2018 року. Під час шлюбу у них народилося двоє дітей 2001 та 2009 року народження. Під час шлюбу за спільні кошти було придбане рухоме та нерухоме майно. Вважає, що оскільки діти залишаються проживати з нею, вона самостійно їх забезпечує, піклується про їх фізичний та духовний розвиток, а відповідач під час шлюбу без її відома поповнював свій особистий депозитний рахунок спільними коштами, то при поділі спільного майна, необхідно відступити від засад рівності часток подружжя, присудивши їй 3/4 частки від всього спільно набутого майна. В подальшому, після проведення будівельно-технічної експертизи позивач уточнила свої вимоги та просить поділити належний подружжю житловий будинок адресою: АДРЕСА_1 , з відступом від ідеальних часток співвласників, відповідно до варіанту ІІ Висновку експерта №1618-1620/150-155 від 25 лютого 2019 року, та зобов`язати ОСОБА_2 провести необхідні переобладнання; поділити горищне приміщення згідно лінії розподілу житлового будинку без улаштування перегородок, поділити огорожу відповідно до розподілу земельної ділянки, стягнути з ОСОБА_2 а її користь 3 968 грн грошової компенсації за її частку, яка після поділу в натурі є меншою від ідеальної частки; поділити земельну ділянку загальною площею 0,0801 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:021:0100, відповідно до варіанту II Висновку експертизи № 1618-1620/150-155 від 25.02.2019; поділити житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , з відступом від ідеальних часток співвласників, відповідно до варіанту II Висновку експертизи № 1618-1620/150-155 від 25.02.2019 та зобов`язати ОСОБА_2 провести необхідні переобладнання, поділити горищне приміщення згідно лінії розподілу житлового будинку без улаштування перегородок, огорожу відповідно до розподілу земельної ділянки; встановити порядок користування земельною ділянкою загальною площею 0,1000 га відповідно до варіанту II Висновку експертизи № 1618-1620/150-155 від 25.02.2019; поділити 1/2 частину нежилого приміщення, магазину за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 37,4 кв.м., визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину вказаного нежилого приміщення, магазину, та стягнути з нього на користь ОСОБА_2 70 000 грн грошової компенсації вартості 1/4 частини вказаного нерухомого майна та припинити її право власності на 1/4 частину нежилого приміщення, магазину.

Стягнути з ОСОБА_2 на її користь 53 734, 86 грн компенсації 1/2 частини вкладу на картковому рахунку НОМЕР_1 , та 4000 доларів США компенсації 1/2 частини вкладу на картковому рахунку НОМЕР_2 , відкритих в Акціонерному товаристві «Укрсоцбанк», та судові витрати в розмірі 21 580 грн.

Роменський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 10 вересня 2019 року позов ОСОБА_2 задовольнив.

Поділив належний ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності житловий будинок що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з відступом від ідеальних часток співвласників, відповідно до варіанту II Висновку експертизи № 1618-1620/150-155 від 25.02.2019, а саме: виділив в натурі ОСОБА_2 приміщення 1-5 в житловому будинку літ. «А1-1», що становить 49/100 частин вказаного спільного майна, та ОСОБА_2 виділив в натурі приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 1-5, 1-6, 1-7, 2-1 в житловій добудові літ. «А2-1», приміщення 1-4 в житловому будинку літ. «А1-1», що становить 51/100 частину вказаного спільного майна. Зобов`язав ОСОБА_2 провести наступні переобладнання: закласти проріз між приміщенням 1-4 та приміщенням 1-5 в житловому будинку літ. «А1-1». Поділ горищного приміщення здійснити згідно лінії розподілу житлового будинку без улаштування перегородок. Поділ огорожі здійснити відповідно до розподілу земельної ділянки. Стягнув з ОСОБА_2 а користь ОСОБА_2 3 968 грн грошової компенсації співвласнику, частка якої в натурі після поділу є меншою від ідеальної частки.

Поділив належну Шубним на праві спільної сумісної власності земельну ділянку, загальною площею 0,0801 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:021:0100, відповідно до варіанту II Висновку експертизи № 1618-1620/150-155 від 25.02.2019, а саме: виділив в натурі ОСОБА_2 земельну ділянку площею 401 кв.м, та виділив в натурі ОСОБА_2 земельну ділянку площею 400 кв. м.

Поділив належний Шубним на праві спільної сумісної власності житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , з відступом від ідеальних часток співвласників, відповідно до варіанту II Висновку експертизи № 1618-1620/150-155 від 25.02.2019, а саме: виділив в натурі ОСОБА_2 приміщення 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14 в житловому будинку з мансардою і погребом літ. «А» з прибудовою літ. «а», та наступні надвірні будівлі і споруди: сарай літ. «Б», літню кухню літ. «В», літній душ літ. «Д», вбиральню літ. «У», що становить 58/100 частин вказаного спільного майна, та виділив в натурі ОСОБА_2 приміщення 1, 2, 3, 4, 5 в житловому будинку з мансардою і погребом літ. «А» з прибудовою літ. «а», та наступні надвірні будівлі і споруди: гараж літ. «Г», що становить 42/100 частин вказаного спільного майна. Зобов`язав ОСОБА_2 провести наступні переобладнання: закласти проріз між приміщенням 3 та приміщенням 10 в житловому будинку з мансардою і погребом літ. «А» з прибудовою літ. «а». Поділ горищного приміщення здійснити згідно лінії розподілу житлового будинку без улаштування перегородок. Поділ огорожі здійснити відповідно до розподілу земельної ділянки.

Встановив порядок користування належною ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності земельною ділянкою, загальною площею 0,1000 га цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до варіанту II Висновку експертизи № 1618-1620/150-155 від 25.02.2019, а саме: виділив в користування ОСОБА_2 земельну ділянку площею 480 кв.м, та виділив в користування ОСОБА_2 земельну ділянку площею 480 кв.м, земельну ділянку площею 40 кв. м - залишив у спільному користуванні. Встановив безоплатний земельний сервітут на право проходу та проїзду площею 82 кв.м на користь ОСОБА_2 за рахунок земельної ділянки площею 480 кв. м., виділеної у користування ОСОБА_2

Поділив належну Шубним на праві спільної сумісної власності 1/2 частину нежилого приміщення, магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 37,4 кв.м., визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину вказаного нежилого приміщення, магазину, стягнув з нього на користь ОСОБА_2 70 000 грн грошової компенсації вартості 1/4 частини вказаного нерухомого майна. Припинив право власності ОСОБА_2 на 1/4 частину нежилого приміщення, магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 37,4 кв. м.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 53 734, 86 грн компенсації 1/2 частини вкладу на картковому рахунку НОМЕР_1 , та 4000 доларів США компенсації 1/2 частини вкладу на картковому рахунку НОМЕР_2 , відкритих в Акціонерному товаристві «Укрсоцбанк».

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 23 119,60 грн судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні її позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що на час припинення подружніх відносин у грудні 2016 року всі кошти, що мались на рахунках 5017 та 5630, були витрачені, що підтверджується відповідними довідками. Крім того, позивач була обізнана про стан вказаних рахунків та також ними користувалася. Зазначає, що проведена будівельно-технічна експертиза викликає сумніви, а в задоволенні його клопотання про проведення повторної експертизи судом відмовлено. До того ж, вказує, що 1/2 частина нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 37,4 кв. м, яке визнано судом спільною власністю подружжя, є його особистою власністю, оскільки було приватизовано. Також зазначає, що суд не вирішив питання компенсації вартості майна згідно висновку експерта.

У відзиві ОСОБА_2 просить апеляційнускаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає про безпідставність викладених в апеляційній скарзі вимог відповідача, оскільки останній не надав доказів на їх підтвердження. Натомість вказує, що датою припинення подружніх відносин є дата набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу; кошти з банківських рахунків вона не використовувала, оскільки не мала доступу до них; наводить мотиви на спростування доводів відповідача про недоліки експертизи; зазначає, що 1/2 частина нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 була придбана нею та відповідачем за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника адвоката Яковця Є.О., які заперечують проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 05 серпня 1995 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали шлюб (а. с. 6 т. 1).

У шлюбі народилося двоє дітей доньки ОСОБА_5 , 2001 року народження, та ОСОБА_6 , 2009 року народження (а. с. 7, 8 т. 1).

Роменський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 02 травня 2018 року розірвав шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (а. с. 138 т. 2).

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.12.2011 року, державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 30.06.2011 року, рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 червня 2015 року ОСОБА_2 набула у власність житловий будинок літ. «А», загальною площею 178,6 кв. м з надвірними будівлями і спорудами та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0801 га, кадастровий номер :03:021:0100, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 28-35 т. 3).

На підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 13 червня 2001 року №2382, свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 лютого 2012 року ОСОБА_2 набула у власність: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 129,5 кв. м (а. с. 20, 21, 184 т. 1).

Згідно Державного акту 1-СМ №002179 від 28 серпня 2002 року, ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 13 червня 2001 року є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку 0,1000 га, для ведення підсобного господарства 0,0660 га, загальною площею 0,1660 га, за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 25 т. 1).

На підставі договору купівлі-продажу від 15 квітня 2002 року ОСОБА_2 набув у власність Ѕ частину квартири АДРЕСА_4 . Рішенням виконавчого комітету Роменської міської ради № 265 від 18.06.2003 року, із змінами внесеними рішенням виконавчого комітету Роменської міської ради № 13 від 26.01.2011 року, затверджено Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта реконструйованої квартири під магазин приватного підприємця ОСОБА_7 , приватного підприємця ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 37,4 кв. м (а. с. 7-9 т. 3).

10 лютого 2011 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: 1/2 частку на нежиле приміщення магазин, загальною площею 37,4 кв. м (а. с. 26 т. 1).

ОСОБА_2 здійснював підприємницьку діяльність у період з 27 лютого 2003 року до 26 квітня 2018 року (а. с. 62 т. 1).

Відповідно до довідки до акта МСЕК серія 12 ААА №938901 від 03 травня 2018 року, ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи (а. с. 68 т. 1).

З довідки Роменського міськрайонного ВДВС від 23 серпня 2018 року № 462 вбачається, що станом на дату видачі довідки заборгованість по несплаті аліментів ОСОБА_2 на утримання двох неповнолітніх дочок складає 17 129,34 грн (а. с. 79 т. 1).

З довідки Роменського міськрайонного ВДВС від 28 серпня 2019 року № 28060 вбачається, що станом на 27 серпня 2019 року заборгованість по несплаті аліментів ОСОБА_2 на утримання двох неповнолітніх дочок складає 4 575,69 грн (а. с. 228-229 т. 1).

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної, земельно-технічної, оціночно-будівельної, оціночно-земельної експертизи №1618-1620/150-155 від 25 лютого 2019 року, ринкова вартість садиби за адресою: АДРЕСА_1 (станом на 25.07.2018) складає 546 100 грн, садиби за адресою: АДРЕСА_2 (станом на 25.07.2018) 630 500 грн; ринкова вартість земельних ділянок загальною площею 0,1660 га за адресою: АДРЕСА_2 (станом на 25.07.2018) складає 35 700 грн, земельної ділянки загальною площею 0,0801 га за адресою: АДРЕСА_1 (станом на 25.07.2018) 74 000 грн (а. с. 147-204 т. 1).

Також зазначено, що неможливо здійснити розподіл спірних житлових будинків з господарськими будівлями і спорудами на дві рівні частини та запропоновано два варіанти розподілу кожної із садиб з відступом від ідеальних часток. Запропоновано два варіанти поділу земельної ділянки площею 0,0801 га та два варіанти користування земельною ділянкою площею 0,1000 га. Визначено вартість 1/4 частини нежитлового приміщення магазину, за адресою: АДРЕСА_3 , яка складає 70 000 грн.

З виписки АТ «Укрсоцбанк» вбачається, що на картковий рахунок НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , за період з 13 липня 2016 року по 13 квітня 2017 року було зараховано 401 363,71 грн та станом на 13 квітня 2017 року списано 401 288,71 грн (а. с. 3-5 т. 2). За вказаний період руху коштів по картковому рахунку НОМЕР_2 не відбувалося (а. с. 6 т. 2).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що будинки, земельні ділянки та нежитлове приміщення є спільною сумісною власністю сторін як подружжя та їх поділ у спосіб, який визначила позивач, відповідає положенням ст. ст. 70, 71 СК України, ст. ст. 358, 364, 367 ЦК України; стягуючи на користь позивача Ѕ частину вкладів, суд першої інстанції виходив з того, що під час шлюбу відповідачем були відкриті рахунки, по яких відбувався рух коштів без відома позивача.

Проте повністю погодитись з висновками суду не можна, так як суд дійшов їх з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Доводи відповідача про те, що магазин, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 37,4 кв. м є його особистою приватною власністю, оскільки був приватизований, а потім переобладнаний з житлової квартири на магазин, є помилковими та не відповідають доказам, які містяться в матеріалах справи. Так, згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_2 набув у власність Ѕ частину квартири АДРЕСА_4 , яка в подальшому була реконструйована під магазин, 15 квітня 2002 року, тобто під час перебування в шлюбі з позивачем. Реконструкція квартири під магазин також була здійснена в період перебування сторін у шлюбі, а тому відповідно до положень ст. 60 СК України вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя.

В той же час, вирішуючи питання про поділ зазначеного нерухомого майна, судом першої інстанції не враховано наступне.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України).

Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України.

Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із частиною п`ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою.

У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України роз`яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Наведений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-2811цс15.

У справі, яка переглядається, один з подружжя ОСОБА_2 , пред`явивши вказані позовні вимоги, фактично погодилась на присудження судом сплати грошової компенсації замість своєї частки у праві спільної сумісної власності на майно, а інший з подружжя ОСОБА_2 відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду не вніс. А тому відповідно до ч. 5 ст. 71 СК України позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ нежитлового приміщення магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 37,4 кв. м, підлягають частковому задоволенню з визнанням за сторонами права власності на ідеальну частку подружжя в спірному майні (1/4 частка) без його реального поділу і залишення майна в спільній частковій власності сторін.

Не можна також погодитись з рішенням суду в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення компенсації грошових вкладів.

В позовній заяві, поданій ОСОБА_2 до суду 25.07.2018 року, вказана вимога нею не була заявлена. Під час розгляду справи ОСОБА_2 подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій крім вимог про поділ нерухомого майна заявила вимогу про стягнення з відповідача на її користь 53 734, 86 грн компенсації 1/2 частини вкладу на картковому рахунку НОМЕР_1 , та 4000 доларів США компенсації 1/2 частини вкладу на картковому рахунку НОМЕР_2 , відкритих в Акціонерному товаристві «Укрсоцбанк». В обгрунтування вказаної вимоги ОСОБА_2 зазначила, що відповідач приховав спільне майно, а саме, не повідомляючи її, відкрив депозитний рахунок у банку, який періодично поповнював їх спільними сумісними коштами.

Згідно ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Крім того згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Грошові суми (вклади), внесені у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім`я з подружжя вони внесені, відповідно до ст. 61 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності.

У пункті 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України роз`яснив, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). У пункті 30 вказаної постанови також роз`яснено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

В матеріалах справи міститься інформація, надана суду АТ «Укрсоцбанк», згідно якої ОСОБА_2 були відкриті карткові рахунки № НОМЕР_1 (зарплатний) та № НОМЕР_2 (приватний-паливна картка). З витягу по рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що 13.04.2017 року на нього було повернуто вклад (депозит) 2630*5965 в сумі 100 076 грн та відсотки по вкладу (депозиту) 2630*5965 в сумі 6 755,87 грн, всього 106 831,87 грн. В цей же день 13.04.2017 року ОСОБА_2 зняв в касі банку 107 469,71 грн.

Як вбачається з постанови Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 липня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, останній під час розгляду справи пояснив суду, що з ОСОБА_2 він не проживає з лютого 2017 року. Оскільки стосунки між ними були напруженими, ОСОБА_2 з дітьми проживала в будинку батьків. (а. с. 5 т. 3). Таким чином грошовий вклад (депозит) був знятий ОСОБА_2 під час припинення шлюбних відносин з ОСОБА_2 . Будь-яких доказів на підтвердження того, що він використав знятий ним грошовий вклад (депозит) в інтересах сім`ї відповідач суду не надав.

1/2 частина вказаного грошового вкладу(депозиту) разом з відсотками, який є об`єктом права спільної сумісної власності складає 53 415,94 грн. Оскільки ОСОБА_2 розпорядився належною ОСОБА_2 часткою вкладу (депозиту) на свій розсуд, вказана грошова сума підлягає врахуванню при поділі майна.

При цьому є такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд не вирішив питання компенсації майна згідно висновку експерта.

Так, суд задовольнив позовну вимогу ОСОБА_2 та поділив в натурі між сторонами житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до ІІ варіанту висновку експерта, за яким виділив ОСОБА_2 приміщення 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14 в житловому будинку з мансардою і погребом літ. «А» з прибудовою літ. «а», надвірні будівлі і споруди: сарай літ. «Б», літню кухню літ. «В», літній душ літ. «Д», вбиральню літ. «У», що становить 58/100 частин вказаного спільного майна, а ОСОБА_2 виділив приміщення 1, 2, 3, 4, 5 в житловому будинку з мансардою і погребом літ. «А» з прибудовою літ. «а», надвірні будівлі і споруди: гараж літ. «Г», що становить 42/100 частин вказаного спільного майна.

Відповідно до розрахунку компенсації різниці в частках, розмір грошової компенсації за ІІ варіантом поділу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , співвласнику, частка якого в натурі після поділу є меншою від ідеальної частки дорівнює 47 558 грн. (а. с. 99-100 т. 2).

Отже, на користь відповідача, частка якого зменшується до 42/100, позивач, частка якої збільшується до 58/100, повинна сплатити компенсацію у розмірі 47 558 грн. Проте вказана компенсація стягненню з неї не підлягає, оскільки охоплюється розміром частки грошового вкладу (депозиту), яка належала позивачу та якою відповідач розпорядився на власний розсуд. Так як іншого майна при поділі якого підлягає врахуванню залишок належної позивачу частки грошового вкладу (депозиту) в сумі 5 857,94 грн в межах предмету позову в даній справі немає, саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача при вирішенні позовної вимоги про стягнення грошового вкладу (депозиту).

Колегія суддів не може погодитись з твердженнями представника позивача про те, що з позивача не підлягає стягненню компенсація різниці в частках на підставі ч. 2, ч. 3 ст. 70 СК України. Так в позовній заяві ОСОБА_2 , посилаючись на недостатність розміру аліментів на утримання дочок, оскільки вони мають захворювання та музичні здібності, які необхідно розвивати, а також на те, що відповідач приховав спільне майно, відкривши депозитний рахунок, який поповнював спільними коштами, просила визнати за нею право власності на ѕ частини спільного майна подружжя. В заяві про уточнення позовних вимог ОСОБА_2 змінила позовні вимоги і просить поділити належні їм з відповідачем будинки та земельні ділянки відповідно до ІІ варіанту судової експертизи, який запропонований експертом на питання про надання варіантів розподілу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_5 на дві рівні частини. Експертом було надано варіант розподілу будинків з відступом від ідеальних часток у зв`язку з тим, що не видається за можливе надати варіанти розподілу відповідно до ідеальних часток. Таким чином відступ від ідеальної частки при поділі будинку АДРЕСА_2 здійснено судом у зв`язку із запропонованим у висновку судової експертизи варіантом поділу, за яким просила поділити вказаний будинок позивач. Крім того в даному випадку позивачем не доведено недостатність стягнутих з відповідача аліментів на щоденні потреби дітей, а витрати на лікування та розвиток їх здібностей, вона має право стягнути з відповідача в порядку ст. 185 СК України. Щодо депозитного рахунку, то під час розгляду справи знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач розпорядився депозитними коштами на свій розсуд без згоди позивача. Проте в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач приховав від позивача укладення ним депозитного договору під час шлюбу. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача 4000 доларів США компенсації 1/2 частини вкладу на картковому рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в АТ «Укрсоцбанк», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції задовольнив її помилково. Так з виписки по рахунку № НОМЕР_2 вбачається, що валютою цього рахунку є гривня та грошовий вклад в сумі 4000 доларів США на нього не надходив. Зарахування та зняття коштів в сумі 4000 доларів США відбувалось по іншому рахунку ОСОБА_2 № 6574. Проте вказаною обставиною позивач свої вимоги не обґрунтовує та не зазначає рахунок № НОМЕР_3 в позовних вимогах, хоча на час подання нею заяви про уточнення позовних вимог, в матеріалах справи вже містилась інформація АТ «Укрсоцбанк» щодо рахунків відкритих відповідачем. Крім того з витягу по рахунку № НОМЕР_3 (зарплатний INSANT 840) вбачається, що він відкритий на ім`я фізичної особи підприємця ОСОБА_2 . Зараховані та зняті з нього грошові кошти в розмірі 4000 доларів США не є поверненням грошового вкладу (депозиту), їх зарахування і зняття відбувалося під час здійснення ОСОБА_2 підприємницької діяльності та припинення між сторонами шлюбних відносин. Отже, виходячи з викладеного позовна вимога про стягнення з відповідача 4000 доларів США компенсації 1/2 частини вкладу на картковому рахунку 5630 задоволенню не підлягає.

В той же час колегія суддів не може погодитись з зауваженнями відповідача на висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної, земельно-технічної, оціночно-будівельної, оціночно-земельної експертизи. Так, експертиза проведена в державній експертній установі, експертом, який має право здійснювати експертну діяльність. При проведенні експертизи, експерт використовувала оригінали інвентарних справ на об`єкти нерухомого майна, провела обстеження усіх об`єктів. Ринкова вартість нерухомого майна визначена експертом станом на 25.07.2018 року, як вказав суд в ухвалі про призначення експертизи. Крім того на стор. 15 висновку експерта вказано, що ринкова вартість на день складення висновку (25.02.2019) дорівнює ринковій вартості на день оцінки (25.07.2018), оскільки суттєвих змін на ринку нерухомості, що могли б вплинути на вартість майна, не відбулося.

Враховуючи, що обставин, які б свідчили, що висновок експерта є необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, не встановлено, суд першої інстанції обґрунтовано залишив без задоволення клопотання відповідача про призначення повторної експертизи.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасуванню в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про поділ нежитлового приміщення магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 37,4 кв. м, стягнення компенсації грошових вкладів з ухваленнях в цій частині нового рішення про часткове задоволення вказаних позовних вимог: визнання за позивачем та відповідачем права власності за кожним на ј частину нежитлового приміщення магазину та стягнення з відповідача на користь позивача компенсації грошового вкладу (депозиту) в сумі 5 857,94 гривень.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем були понесені та документально підтверджені судові витрати: по сплаті судового збору в сумі 6539,06 грн, оплата експертизи в сумі 8580 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн, всього 23 119,06 грн. Пропорційно задоволеним позовним вимогам на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати в сумі 20 788,58 грн.

Пропорційно задоволеної частини апеляційної скарги з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1 332,11 грн.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4, 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 вересня 2019 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ нежитлового приміщення магазину та стягнення компенсації грошових вкладів та ухвалити нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним на 1/4 частину нежитлового приміщення, магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 37,4 кв. м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію грошового вкладу (депозиту) в сумі 5 857,94 гривень.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 вересня 2019 року змінити в частині розподілу судових витрат та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 20 788,58 гривень.

В іншій частині рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 вересня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за апеляційний перегляд справи в сумі 1 332,11 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 лютого 2020 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.І. Собина

І.В. Орлов