Єдиний унікальний номер судової справи 489/1873/20
Номер провадження 22-ц/812/2003/20
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

21 грудня 2020 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Миколаїв» рішення, яке ухвалено Ленінським районним судом міста Миколаєва 24 вересня 2020 року, під головуванням судді Коваленка І.В., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Миколаїв» про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири,

УСТАНОВИЛА:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Миколаїв» (далі ТОВ «Місто для людей Миколаїв») про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої залиттям квартири.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .

16 липня 2018 року між співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , та ТОВ «Місто для людей Миколаїв» було укладено договір №3/131 про надання послуг з управління та відповідно з 01 вересня 2018 року відповідач надає послуги з управління будинку, в якому розташована квартира позивача.

З 13 квітня 2019 року по 20 квітня 2019 року позивач перебувала у відпустці. Після повернення з відпустки, остання виявила, що одна кімната її квартири, у зв`язку із пошкодженням покриття даху, була повністю залита, а саме: тріснула стеля гіпсокартонне покриття повністю пошкоджено; по всій поверхні стелі наявні мокрі сліди; в квартирі стояв сморід затхлої води; на підлозі повністю мокре покриття; матрац, який був нещодавно придбаний, постіль, подушки, покривало також були мокрі та мали неприємний затхлий запах; нові меблі теж були всі мокрі та мали характерні розводи.

На підставі вищевикладеного, та з метою фіксування факту залиття належної позивачу квартири, нею 21 квітня 2019 року було направлено заявку ТОВ «Місто для людей Миколаїв» за №781914 з відповідним повідомленням про виявлений факт затоплення квартири та з проханням направити представника товариства для складення відповідного акту.

23 квітня 2019 року представник ТОВ «Місто для людей Миколаїв» оглянула квартиру з метою встановлення факту її залиття, але в подальшому відповідач почав ігнорувати всі телефонні дзвінки та звернення позивача, у зв`язку з чим вона була вимушена звернутись за правовою допомогою.

Позивач зазначає, що в листопаді 2018 року ТОВ «Місто для людей Миколаїв» було проведено ремонт даху вищевказаного будинку, про що повідомлено споживачів послуг через засоби масової інформації, що свідчить про обізнаність відповідача про наявність проблем з покрівлею в будинку.

На замовлення ОСОБА_1 . Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області складено зведений кошторисний розрахунок вартості ремонтних робіт в квартирі позивача, який складає 12 025 грн.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила стягнути на її користь з ТОВ «Місто для людей Миколаїв» 12 025 грн. у відшкодування витрат на відновлення стелі; 1 200 грн. витрат, понесених на проведення експертного дослідження; 4 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Місто для людей Миколаїв» на користь ОСОБА_1 13 225 грн. матеріальної шкоди та 4 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої залиттям квартири.

Стягнуто з ТОВ «Місто для людей Миколаїв» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Ухвалюючи судове рішення та покладаючи відповідальність по відшкодуванню шкоди на відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що залиття квартири позивача сталося внаслідок винних дій ТОВ «Місто для людей Миколаїв», а саме невиконання товариством обов`язку щодо здійснення контролю за технічним станом будинком та технічним обслуговуванням його інженерних систем та обладнання, до якого відносяться і покрівля даху будинку.

В апеляційній скарзі ТОВ «Місто для людей Миколаїв», посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення районного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Апеляційна скарга мотивована відсутністю вини відповідача в затопленні квартири позивача. ТОВ «Місто для людей Миколаїв» стверджує, що пошкодження покрівлі даху будинку, що були встановлені, відносяться до капітального ремонту, що не входить до компетенції відповідача. При цьому, мешканцями будинку АДРЕСА_2 сплата за послуги з утримання будинку на рахунок відповідача здійснюється не в повному обсязі, а тому відсутні кошти на ремонт даху за вказаною адресою. Крім того, на думку відповідача, ТОВ «Місто для людей Миколаїв» є неналежним відповідачем у справі, оскільки з 16 липня 2019 року всі питання щодо ремонту та компенсації шкоди повинні були направлятись до Товариства з обмеженою відповідальністю «К.К. «Південна», яке рішенням зборів співвласників вищевказаного будинку обрано управляючою компанією.

Також, до апеляційної скарги відповідачем додані документи на підтвердження своє позиції та клопотання про визнання поважними причини не подання вказаних документів до суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Згідно зі ст.41 Конституції України, ст.ст.16,23,321,322,1166,1167,1192 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, право якої порушено, має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відшкодування пошкодженої речі. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Так, за змістом положень ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій ст.22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст.1166 ЦК України, за якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, загальною підставою відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди. Окрім того, акт завдання шкоди необхідно поділяти на такі складові елементи: а) протиправна поведінка; б) настання шкоди; в) причинний зв`язок між двома першими елементами; г) вина завдавача шкоди.

До того ж, перераховані підстави визнаються загальними, оскільки для виникнення відповідальності їх наявність вимагається в усіх випадках, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи убачається, що позивач ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 09 листопада 2006 року є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.6,7,8).

З листа за №1172 від 16 травня 2019 року ТОВ «Місто для людей Миколаїв» вбачається, що 16 липня 2018 року між співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , та ТОВ «Місто для людей Миколаїв» було укладено договір за №3/131 про надання послуги з управління, відповідно до умов якого вказане товариство надає послуги з управління вищевказаного будинку. В цьому ж листі відповідачем зазначено, що залиття вищевказаної квартири сталося у зв`язку із поганим станом даху будинку, який потребує капітального ремонту, що не входить до переліку складової послуги з управляння, зазначеної у договорі №3/131 від 16 липня 2020 року (а.с.15).

Відповідно до листа за №1373 від 21 червня 2019 року ТОВ «Місто для людей Миколаїв» вбачається, що 23 квітня 2019 року представником товариства було здійснено вихід за адресою позивача. За результатами зазначеного вище виходу було встановлено, що покрівля будинку пошкоджена, про що складено дефектну відомість від 23 квітня 2019 року. Також зазначено, що причиною потрапляння води у квартиру позивача є загальний стан покрівлі будинку, яка потребує ремонту капітального характеру (а.с.17).

Відповідно до дефектної відомості на ремонт покрівлі будинку від 23 квітня 2019 року погодженої заступником директора з обслуговування клієнтів ТОВ «Місто для людей Миколаїв», встановлено, що покрівля будинку в тріщинах, є відшарування на примиканнях, водовідвідні труби відсутні взагалі (а.с.18).

Згідно з зведеним кошторисним розрахунком вартості об`єкта будівництва, ремонтні роботи в квартирі АДРЕСА_1 по ліквідації заливу з покрівлі складають 12 025 грн. (а.с.19-32).

Пунктом 1 ч.1 ст.5 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, передбачено, що послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

У ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору.

Згідно п.1 ч.4 ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг.

Відповідно до ч.3 ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» якість комунальної послуги повинна відповідати вимогам, встановленим цим Законом, іншими актами законодавства та договором. Обов`язок забезпечення відповідності якості комунальної послуги встановленим вимогам покладається на виконавця такої послуги.

Відповідно до п.2 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за №927/11207 (далі Правила), технічне обслуговування жилих будинків - це комплекс робіт, спрямованих на підтримку справності елементів будівель чи заданих параметрів та режимів роботи технічного обладнання. Технічне обслуговування жилих будинків включає роботи з контролю за його станом, забезпечення справності, працездатності, наладки і регулювання інженерних систем тощо. Контроль за технічним станом здійснюється шляхом впровадження системи технічного огляду жилих будинків планових і позапланових.

Положення пункту 2.1.1 Правил визначають, що планові огляди житлових будинків розподіляються на загальні та профілактичні. Загальні огляди передбачають комплексне обстеження комісією елементів приміщень будинку, а також їх зовнішнього благоустрою з метою визначення технічного і санітарного стану, виявлення несправностей і прийняття рішень щодо їх усунення, а також визначення готовності будинків до експлуатації в наступний період. Загальний огляд проводиться з періодичністю два рази на рік - навесні та восени (весняний та осінній огляди).

Згідно пункту 4.4.1 Правил під час експлуатації будинку необхідно забезпечувати відсутність:

- дефектів металевих з`єднань у сполученнях дерев`яних конструкцій крокв, гідроізоляції; ураження деревини дереворуйнувальними комахами і будинковим грибком, наднормативний прогин риштування, крокв, прогонів;

- у залізобетонних дахах - руйнування поверхні бетону, корозії оголеної арматури, тріщин, патьоків, висолів та ін.;

- у металевих дахах - пошкодження фарбування і корозії металу, особливо у вузлах з`єднання (болти, зварювальні шви, косинки тощо).

Пунктом 4.4.3 Правил передбачено, що до основних дефектів покрівель належать:

- сталеві - корозія, розкриття гребенів і фальців, пробоїни і свищі, ушкодження фарбування;

- рулонні - здуття, розриви і пробоїни, місцеві осідання, розшарування рулонного килима, розтріскування покривного шару;

- з окремих елементів (азбестоцементних листів і плиток шиферу, черепиці, ґонтових покрівель тощо) - ушкодження, зсув і випадання окремих елементів, ослаблення кріплень покрівлі з риштуванням.

Згідно із пунктом 2.4 Правил, якщо будівля в цілому не підлягає капітальному ремонту, комплекс робіт поточного ремонту може враховувати окремі роботи, які класифікуються як такі, що належать до капітального ремонту (крім робіт, які передбачають заміну та модернізацію конструктивних елементів будівлі). Водночас поточний ремонт - це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає систематичне та своєчасне підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструкцій і інженерного обладнання. Поточний ремонт повинен проводитись з періодичністю, яка забезпечує ефективну експлуатацію будівлі з моменту завершення його будівництва (капітального ремонту, реконструкції) до моменту постановки на черговий капітальний ремонт або реконструкцію.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що факт залиття квартири, власником якої є позивач, з вини відповідача підтверджується належними і допустимими доказами та випливає з його функціональних обов`язків, визначених у договорі і статутних документах, а також передбачених Законом України «Про житлово-комунальні послуги» і Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій.

Свою вину у завданні шкоди позивачу відповідач не спростував, що є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Таким чином, встановивши, що позивач довів розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачем. При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що залиття квартири сталося внаслідок винних дій відповідача, через невиконання обов`язку щодо здійснення контролю за технічним станом будинком та технічним обслуговуванням його інженерних систем та обладнання, до якого відносяться і покрівля даху будинку.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що з 16 липня 2019 року будинок АДРЕСА_2 обслуговується Товариством з обмеженою відповідальністю «К.К. «Південна», а тому саме останнє має бути належним відповідачем, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки залиття квартири сталося до цієї дати та саме відповідач надавав комунальні послуги.

Доводи ТОВ «Місто для людей Миколаїв» стосовно того, що вина відповідача у спричинені позивачу майнової шкоди не доведена, безпідставні, оскільки спростовуються наявними у справі доказами.

Встановивши вищевказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що майнова шкода, завдана позивачу через залиття квартири, піддягає відшкодуванню саме ТОВ «Місто для людей Миколаїв» у розмірі, визначеному згідно зведеного кошторисного розрахунку вартості ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_1 по ліквідації заливу з покрівлі, складеного Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області в поточних цінах станом на 13 травня 2019 року.

Також, колегія суддів погоджується і з висновками районного суду в частині задоволення позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Оскільки квартира позивача пошкоджена з вини відповідача, у добровільному порядку вирішити питання відшкодування шкоди останній відмовився та в подальшому теж ухиляється, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, розмір якої визначено судом першої інстанції з додержанням засад розумності і справедливості.

Частиною 4 ст.10 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, §23).

Тому, враховуючи те, що інші доводи апеляційної скарги є суб`єктивним тлумаченням відповідача, як обставин справи, так і норм діючого законодавства, та направлені на переоцінку доказів, яким районний суд дав належну правову оцінку, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були належним чином оцінені надані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Додаткових доказів, які б спростували правильність висновків суду першої інстанції, суду апеляційної інстанції також не надано. Докази ж та обставини, на які посилається ТОВ «Місто для людей Миколаїв» у апеляційні скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами п.п. «в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу ТОВ «Місто для людей Миколаїв» залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Миколаїв» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва 24 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 28 грудня 2020 року