Справа № 361/7380/20
провадження № 2-з/361/189/20
У Х В А Л А

30 жовтня 2020 року Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И Л А :

28 жовтня 2020 року заявник звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер № :02:008:0173, що знаходиться по АДРЕСА_1 та заборонити будь-яким особам вчиняти дії, щодо зазначеної земельної ділянки.

Заява обґрунтована тим, щовін є власником земельної ділянки кадастровий номер №:02:008:0173, що знаходиться по АДРЕСА_1 в адміністративних межах Требухівської сільської ради Броварського району за межами населеного пункту села Требухів на підставі Рішення 4 сесії 23 скликання 346 Требухівської сільської ради народних депутатів від 21 жовтня 1998 року та Державного акту на право приватної власності на землю ІV-КВ №062422 від 3.12.1998 р.

В серпні 2020 року заявник звернувся до садівничого Товариства Переможець за довідкою про своє членство у товаристві на підставі права власності ділянки на його території. Стало відомо, що за відомостями Товариства з 05.05.2015 заявника виключено з членів Товариства, а власником ділянки АДРЕСА_2 , що належить заявникові на праві приватної власності за відомостями Товариства є ОСОБА_2 , про що було надано копію інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку.

Таким чином заявник дізнався про передачу третій особі у власність земельної ділянки, що належить йому на праві приватної власності.

Заявником було направлено запити у відповідні державні органи, щодо підстав прийняття такого рішення, а саме до Требухівської сільської ради Броварського району, Броварської районної державної адміністрації Київської області та Головного управління Держгеокадастру у Київської області та отримані відповіді зазначених органів.

Листом-відповіддю ГУ Держкадастру в Київській області за № П- 1519/1-2261/6-20 від 04.09.2020 року заявника було повідомлено про передачу у власність ділянки, що належить йому на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі наказу ГУ від 09.03.2017 №10-3801/15-17-сг за заявою ОСОБА_2 та довідки СТ Переможець про членство останнього в товаристві та наявності у нього земельної ділянки.

Листом-відповіддю Броварської районної адміністрації Київської області за №П 585-2 від 27.08.2020 , що реєстрація права власності за ОСОБА_2 було проведено на піставі рішення органу виконавчої влади - наказу ГУ Держкадастру у Київській області.

Відповідно до п.10 ст.28 прім 1 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про державний земельний кадастр, державні акти на право власності на землю, якими було посвідчено право власності , видані до 01.01.2013 року є дійсними.

Згідно пункту 2 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про Державний земельний кадастр земельні ділянки, право власності на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Державний акт на право приватної власності на землю ІУ-КВ №062422 від 3.12.1998р, яким посвідчено право приватної власності на зазначену ділянку за заявником є дійсним, то ж підстава реєстрації права власності на ту ж саму земельну ділянку за ОСОБА_2 , та підстава видачі зазначеного наказу ГУ Держгеокадастру для проведення такої реєстрації позивач вважає незаконною.

Позивач вважає, що у зв`язку з вищенаведеним є підстави вважати, що дана земельна ділянка, що є власністю заявника, без згоди заявника може бути відчужена на користь третіх осіб, що у разі невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заявник вважає, що відповідач ОСОБА_2 буде ухилятися від виконання рішення суду та створювати перешкоди для його виконання, у тому числі шляхом відчуження земельної ділянки.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, приходжу до висновку про відмову у задоволенні заяви, виходячи із наступного.

Відповідно ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Частиною 3 статті 151 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Однак, всупереч вищевказаним нормам, у заяві про забезпечення позову не міститься обґрунтування необхідності застосування вибраних видів забезпечення позову, співмірності виду забезпечення позову позовним вимогам, оскільки така невизначеність може призвести до порушення прав третіх осіб, а також не надано доказів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

В заяві про забезпечення позову не зазначена ціна позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 р., ст. ст. 151, 153 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонни суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Радзівіл А.Г.