Єдиний унікальний номер 243/5743/19
Номер провадження 22-ц/804/455/20
Головуючий у 1-й інстанції Мінаєв І.М.
Доповідач Азевич В.Б.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2020 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Кішкіної І.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області справу № 243/5743/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Слов`янської міської ради Донецької області про визнання дій протиправними, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, стягнення грошових коштів та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2019 року (суддя Мінаєв І.М., рішення ухвалено в приміщенні суду в м. Слов`янськ Донецької області, текст повного судового рішення складено 18 листопада 2019 року),-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Слов`янської міської ради про визнання дій протиправними, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, стягнення грошових коштів та зобов`язання вчинити певні дії.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина на недоотриману за життя спадкодавця пенсію. За відомостями Головного управління ПФУ в Донецькій області 01.11.2014 р. ОСОБА_2 припинено виплату пенсії у зв`язку із ненаданням ним довідки внутрішньо переміщеної особи, а 08.12.2017 р. пенсійну справу направлено до РФ у зв`язку із його переїздом. Оскільки УПФУ має заборгованість з пенсії перед ОСОБА_2 за період з 01.11.2014 р. по 06.09.2017 р., яка не виплачена ні йому, ні позивачу як спадкоємцю першої черги, позивач вважав такі дії відповідача неправомірними, що на її думку є підставою для зобов`язання відповідача вчинити певні дії та визнати її право власності на спадкове майно з огляду на положення статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким визначені підстави для припинення виплати пенсії, статей 19, 24, 64, 92 Конституції України, статей 1218, 1227, 1268 ЦК України. Окрім того, посилаючись на положення статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з яким нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмежень будь-яким строком, позивач зазначав, що відповідач має виплатити суми, які повинні були бути нарахованими ОСОБА_2 за його життя за період з 01.11.2014 по 06.09.2017. Посилаючись на наведені обставини позивач просив визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Донецькій області з не нарахування та невиплати пенсії ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01.11.2014 р. по 06.09.2017 р., визнати за позивачем право власності в порядку спадкування на недоотриману ОСОБА_2 за життя пенсію та зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу недоотриману ОСОБА_2 за життя пенсію. 24.10.2019 р. позивачем уточнено позовні вимоги, збільшено їх розмір та зазначено, що вона просить визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Донецькій області з не нарахування та не виплати пенсії ОСОБА_2 за період з 01.11.2014 р. по 06.09.2017 р., визнати за позивачем право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 на недоотриману пенсію, стягнути з ГУ ПФУ в Донецькій області на користь позивача 150 615,24 грн. як недоотриману за життя пенсію та зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу недоотриману за життя ОСОБА_2 пенсію у сумі 150 615,24 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

На вказане судове рішення позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що посилання суду першої інстанції на статтю 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», де встановлено, що недоотримана за життя пенсія не входить до складу спадщини, а передається членам сім`ї померлого, не може вважатися доцільним, оскільки цей закон не передбачає механізму отримання пенсійних виплат у разі відсутності членів сім`ї, тоді як ЦК України передбачає такий випадок, у зв`язку з чим, на думку скаржника, не можна вважати, що норми цього Закону є спеціальними і ЦК України не підлягає застосуванню. В даному випадку, навіть якщо вважати Закон спеціальним, ЦК України повинен діяти в тій частині, в якій він не суперечить спеціальному Закону та регулює випадки, які не врегульовані спеціальним Законом, в даному випадку, коли відсутні члени сім`ї. У зв`язку з цим, отримання позивачем в порядку спадкування не одержаних виплат з вини Пенсійного фонду не може обмежуватись будь-яким часом і їй відповідач повинен здійснити виплати, які повинні ним бути нараховані ОСОБА_2 за його життя та виплачені, тобто за період з 01.11.2014 року по 06.09.2017 року.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вважає, що рішення суду першої інстанції в розумінні статті 263 ЦПК України є законним, обґрунтованим та ухваленим з дотриманням норм права.

Представник позивача адвокат Фільченко І.В. підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник ГУ ПФУ в Донецькій області Михайлішина С.В. просила залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення за таких міркувань.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 23).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 31 липня 1982 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище на « ОСОБА_6 » (а.с. 23).

Згідно з довідкою про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, № від 26.08.2015 р., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 , перемістився з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в АДРЕСА_2 , 28 липня 2015 р. Дата закінчення дії довідки 26.02.2016 р. (а.с. 20).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 13.04.1984 р. ОСОБА_2 , 1931 року народження, має військове звання полковник, пенсія призначена за вислугу 32 роки у розмірі 250,00 крб. на місяць з 28.10.1983 року (а.с. 19).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 86 років у м. Чистякове (м. Торез) Донецької області, про що Слов`янським міським ВДРАЦС 15.08.2018 р. складено відповідний актовий запис за № 1494 (а.с. 21).

Згідно із копією паспорта, виданого на ім`я ОСОБА_2 , його місце проживання було зареєстроване у м. Торез Донецької області.

Відповідно до копії паспорта громадянина Російської Федерації, постійним місцем проживання позивача є Російська Федерація, м. Анапа, з 19.11.2002 року.

Постановою приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Бігун В.В. від 24.04.2019 р. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області не надана інформація щодо суми недоотриманої пенсії (а.с. 22).

За відомостями Головного управління Пенсійного фонду України від 03.09.2018 р., наданими на запит нотаріуса, ОСОБА_2 перебував на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 08.12.2017 р. атестат про припинення виплати пенсії ОСОБА_2 направлено на адресу військового комісаріату Краснодарського краю у зв`язку з переїздом на постійне місце проживання пенсіонера до Російської Федерації. Недоодержаних пенсійних виплат немає (а.с. 24).

Згідно з відповіддю Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.12.2018 р. на звернення ОСОБА_1 від 20.10.2018 р., ОСОБА_2 перебував на обліку у головному управлінні та отримував пенсію за вислугу років, призначену у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у розмірі 4 429,86 грн. по 31.10.2014 р. З листопада 2014 р. особам, які перемістилися на підконтрольну територію та були взяті на облік згідно Порядку оформлення та видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.11.2014 р. № 509, відновлюється виплата пенсій та інших соціальних виплат з бюджетів всіх рівнів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування за заявами таких осіб до органів, що здійснюють такі виплати протягом всього строку дії довідки. За період з 01.11.2014 р. та до переїзду ОСОБА_2 до Російської Федерації виплата запитуваних сум пенсії неможлива, оскільки зазначений пенсіонер не надав до органів Пенсійного фонду України довідку про отримання статусу внутрішньо переміщеної особи (а.с. 25).

З атестату № 1141 про зняття з обліку у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання за кордон (вих. від 06.09.2017 р. № 62/03-2-04) встановлено, що ОСОБА_2 виїхав на постійне місце проживання у Росію, йому було призначено пенсію в сумі 4 429,86 грн., коефіцієнт індексації становить 1,19, пенсію виплачено за період по 31.10.2014 р. (а.с. 27). Зазначений атестат 08.12.2017 р. був надісланий до Міністерства оборони військового комісаріату Краснодарського краю та зазначено, що ОСОБА_2 отримував пенсію за вислугу років, призначену у відповідності до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 4 429,86 грн. по 31.10.2014 р. (а.с. 26).

З матеріалів спадкової справи, заведеної до майна померлого ОСОБА_2 , випливає, що у Спадковому реєстрі відомостей про заповіти та спадкові договори ОСОБА_2 немає. 22.08.2018 р. приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу було заведено спадкову справу за заявою ОСОБА_1 , а 24.04.2019 р. ОСОБА_7 , діючий в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на недоотриману пенсію, що зберігається у ГУ ПФУ в Донецькій області. Постановою нотаріуса від 24.04.2019 р. у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено у зв`язку із ненаданням ГУ ПФУ в Донецькій області інформації щодо суми недоотриманої пенсії (а.с.76-101).

Суд першої інстанції зазначив, що недоотримана пенсія не може входити до складу спадщини, а інших передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підстав для отримання недоотриманої пенсії її батька ОСОБА_2 у позивача ОСОБА_1 немає, доказів на підтвердження їх наявності у відповідності до статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суду не надано.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність права ОСОБА_1 на отримання сум недоотриманої пенсії, а з урахуванням того, що її вимоги щодо визнання неправомірними дій ГУ ПФУ в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати пенсії ОСОБА_2 у період з 01.11.2014 року по 06.09.2017 року є похідними від вимог про визнання права на недоотриману пенсію батька, позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

За статтею 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Статтею 1227 ЦК України визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

З листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області випливає, що ОСОБА_2 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області як отримувач пенсії призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 08.12.2017 року атестат про припинення виплати пенсії ОСОБА_2 направлено на адресу військового комісаріату Краснодарського краю у зв`язку з переїздом на постійне місце проживання пенсіонера до Російської Федерації. Недоодержаних пенсійних виплат немає (а.с. 24).

В преамбулі Закону України № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року зазначено, що цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національної поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають прав на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

За статтею 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утримання (стаття 31). Незалежно від перебування на утримання годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що на день смерті ОСОБА_2 його донька ОСОБА_1 разом із ним не проживала. Це випливає, зокрема, зі свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , яке було видано Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 15.08.2018 року серія НОМЕР_3 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Чистякове (м. Торез) Донецької області. Згідно із копією паспорта, виданого на ім`я ОСОБА_2 , його місце проживання було зареєстроване у м. Торез Донецької області. В свою чергу, з копії паспорта громадянина Російської Федерації випливає, що постійним місцем проживання ОСОБА_1 є Російська Федерація, м. Анапа, з 19.11.2002 року.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що, оскільки ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області до 08.12.2017 року та отримував пенсію за вислугу років у відповідності до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тому положення саме зазначеного спеціального закону застосовуються до правовідносин щодо пенсійного забезпечення ОСОБА_2 , і лише у випадку відсутності правового регулювання положеннями зазначеного закону, до цих правовідносин можуть бути застосовані норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина 1 статті 5 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV).

Доводи апеляційної скарги відносно того, що посилання на статтю 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може вважатися доцільним, оскільки цей закон не передбачає механізму отримання пенсійних виплат у разі відсутності членів сім`ї, тоді як ЦК України передбачає такий випадок, є безпідставними.

За загальним правилом вказані у статті 1227 ЦК України виплати передаються членам сім`ї спадкодавця, причому незалежно від того, чи виступають вони одночасно спадкоємцями після його смерті. В останньому випадку право на одержання цих сум не входить до складу спадщини.

Стаття 61 вказаного Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» дає вичерпний перелік кола осіб, які мають право на суми пенсії, що підлягали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю. В даному випадку позивач у справі не входить до кола цих осіб, а суми недоодержаної пенсії за даним Законом не включаються до складу спадщини.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного та законного висновку про відсутність права ОСОБА_1 на отримання сум недоотриманої пенсії, а з урахуванням того, що її вимоги щодо визнання неправомірними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати пенсії ОСОБА_2 в період з 01.11.2014 року по 06.09.2017 року є похідними від вимог про визнання права на недоотриману пенсію батька, відмовив у задоволенні позовних в повному обсязі.

Також апеляційний суд вважає за необхідне зазначити про безпідставність посилань ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду, зокрема від 27.03.2019 року у справі № 286/3516/16-ц та від 26.06.2019 року у справі № 284/252/17, адже в цих справах позивачі отримували свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за якими вони успадкували спадщину, до якої ввійшли недоотримані спадкодавцем суми пенсії. В свою чергу, ОСОБА_1 було відмовлено у вчинені такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину за законом не недоотриману пенсію, яка належала її батьку, громадянину України ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 22).

Інші доводи апеляційної скарги також є необґрунтованими та такими, що не впливають на висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 382-384 ЦПК України, Донецький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: І.В. Кішкіна

О.В. Халаджи

Повний текст постанови складено 12 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач В.Б. Азевич