справа №619/4026/19
провадження №2/619/181/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року Дергачівський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді- Остропілець Є.Р.,

при секретарі Суржкової В.В.,

позивача - ОСОБА_1

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «Про розірвання договорів довічного утримання»,-

В С Т А Н О В И В:

08.10.2019 ОСОБА_1 звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання реєстраційний № 1237 від 18.06.2004 та договору довічного утримання реєстраційний № 320 від 07.04.2011 укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

В підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на те, що у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем вона разом зі своєю донькою ОСОБА_3 уклали договір довічного утримання №1237 від 18 червня 2004 року, яким передала ОСОБА_3 у власність належний їй на праві приватної власності житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований в АДРЕСА_1 . На земельній ділянці 1200 кв.м. розташовані: жилий будинок одноповерховий глинохворостяний обкладений цеглою, жилою площею 15.80 кв.м., загальною площею 28.30 кв.м. позначений в плані літерою «А-1» і такі господарсько-побутові будівлі та споруди: сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», навіс літ. «Г», гараж літ. «Д», № 1-2 огорожа. Згідно з витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно виданого Дергачівським комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інвенрос», Дергачівського району, Харківської області від 09 червня 2004 року за № 3804583, загальна вартість будинку з надвірними будівлями становить 7 866,00грн. ОСОБА_3 зобов`язалась довічно повністю утримувати ОСОБА_1 , забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою і зберегти в її безплатному довічному користуванні жилий будинок. Грошова оцінка матеріального забезпечення 150 грн на місяць, але зазначена суму підлягає індексації у встановленому законом порядку.

Також, було укладено договір довічного утримання №320 від 07 квітня 2011 року, яким ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 у власність належну їй 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 . Ця квартира трикімнатна, житловою площею 43,70 кв.мм загальною площею 64,60 кв.м. 1/3 квартири належить їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого комісією по приватизації державного житлового фонду к.п. «Дергачівський комунальник», 30 листопада 2006 року, на підставі розпорядження органу приватизації від 23 жовтня 2006 року № 395, та зареєстрованого КПТІ «Інвенрос» 30 листопада 2006 року, реєстровий № 46-4543, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30 листопада 2006 року, номер витягу 12717753, реєстраційний номер 16957188. Вартість вищевказаної квартири згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Дергачівського КПТІ «Інвенрос» від 05 квітня 2011 року, за №29550278, становить 51622 грн., вартість 1/3 цієї квартири становить 17 207 грн. ОСОБА_3 зобов`язалась довічно, повністю утримувати ОСОБА_1 , забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою. Вартість матеріального забезпечення, визначена сторонами в розмірі мінімальної пенсії щомісячно.

Зазначені договори позивач вважає за необхідне розірвати у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не виконує своїх договірних зобов`язань. Після укладення договорів відповідач ні разу не з`являлась до ОСОБА_1 .

09.12.2019 від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшов відзив, відповідно до змісту якого позовні вимоги не визнає зазначає, що з моменту укладення між нею та позивачем договорів довічного утримання вона виконувала їх належним чином. Вважає, що її мати ОСОБА_1 , відмовляється від спілкування із нею, отримання від мене належного за договорами довічного утримання, внаслідок психологічного тиску з боку її брата ОСОБА_5 , який на даний час проживає разом з нею у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . І триває цей стан з вересня поточного року. Причиною цих дій свого брата, вважає його бажання у кінцевому результаті переоформити на себе усю власність, що належить їй на підставі спірних договорів довічного утримання.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позов та пояснила суду, що бажає розірвати договір довічного утримання через невиконання відповідачкою його умов, оскільки відповідач не виконує умови договору. Не заперечує, ініціатором укладення вказаних угод є вона. Підтвердила, в судовому засіданні, що починаю чи з 2004 року до вересня 2019 року відносини були добрі, претензій до своєї доньки ОСОБА_6 у зв`язку з невиконання договорів довічного утримання не було.

В судовому засіданні підтвердила, що її донька, в її будинку, робила ремонт, коли вона потрапила в лікарню в 2018 та в 2019 роках, то за нею доглядала її донька - відповідачка по справі. Вказаний факт підтверджується медичною довідкою від 11.01.2020 р. Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Дергачівської районної Ради». Відповідно вказаної довідки , швидку допомогу викликала ОСОБА_3 19.10.2019 і 01.04.2019. ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікування в терапевтичному відділенні Дергачівської ЦРЛ Харківської області. Коли позивачка знаходилась на лікуванні, то догляд за нею здійснювала її донька, купувала для неї необхідні медичні препарати, здійснювала догляд за нею як медичний працівник/медсестра/.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ореховський А.І., в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовільнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити та пояснила, що ініціатором укладення договорів довічного утриманні була її мати ОСОБА_1 .

Позов не визнає у повному обсязі. Заявляє, що з моменту укладення між нею та позивачем договорів довічного утримання вона виконувала їх належним чином.

Причиною подання цього безпідставного позову вона вбачає наступне. Квартира, в якій мешкає позивач, знаходиться у спільній власності. 1/3 належить їй за одним зі спірних договорів довічного утримання, інша 1/3 належить її брату, ОСОБА_5 , який також мешкає у цій квартирі. Остання 1/3 частила до цього часу зареєстрована за померлим батьком, ОСОБА_7 , 1939 року народженні, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадкоємцями частини квартири, що залишилась після смерті ОСОБА_7 у рівних частинах є брат та її мати - позивач по справі. До смерті батька вона кожен день бувала у цій квартирі, бо батькам потрібна була постійна допомога. Вона виконувала усе, що їй належало виконувати за договорами довічного утримання, і навіть більше як належить люблячій доньці. Вона давала гроші батькам, опікувалася їх здоров`ям (має середню медичну освіту, отже усі медпроцедури були на ній), готувала їм їжу, прала. При цьому її брат ОСОБА_5 ніколи пальцем об палець не вдарив, щоб чимось допомогти батькам, жив він у квартирі, наче сусід у комуналці.

Отже, поки батько був живий і потребував, особливо у останні роки свого життя, постійного догляду, весь об`єм цього догляду був на ній. Матір`ю, яка 1939 року народження, також вона опікувалась, бо саме вона доклала усіх зусиль, щоб вона одужала після перенесеного нею інсульту у 2018 році. ЇЇ брат не приймав ніякої участі у догляді за батьком і матір`ю. Після смерті батька саме вона виїздила більше десяти разів до обласних управлінь поліції та Пенсійного фонду у Харкові, щоб оформити пенсію матері як вдові працівника поліції. І поки вона займалась цією справою її брат ОСОБА_5 , користуючись слабким здоров`ям матері, намовив її підписати позовну заяву, на підставі якої порушена ця справа. I одночасно він, користуючись перевагою у фізичній силі, почав перешкоджати їй навідувати у квартирі матір. Внаслідок вказаних дій ОСОБА_5 позивачка позбавлена можливості спілкування зі своєю матір`ю на протязі останніх, трьох місяців. І тим самим вона позбавлена можливості виконувати свої обов`язки за договорами довічного утримання. ОСОБА_5 так налаштував проти неї матір, що вона обходить її третьою дорогою, коли виходить на вулицю, ігнорує усе, що їй передає через довірених осіб (гроші, предмети одягу та харчування, ліки). Мати, ОСОБА_1 , відмовляється від спілкування із нею і отримання від неї належного за договорами довічного утримання внаслідок психологічного тиску з боку її брата ОСОБА_5 , який на даний час проживає разом з нею у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 .

Триває цей стан з вересня поточного року. Причиною цих дій свого брата вважає його бажання у кінцевому результаті переоформити на себе усю власність, що належить їй на підставі спірних договорів довічного утримання.

Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Обставини , які вказала ОСОБА_3 по виконанню обов`язків, відповідно договорів довічного утримання, підтвердила в судовому засіданні ОСОБА_1

ОСОБА_1 підтвердила в судовому засідання , що вона не бажає від доньки отримувати допомогу. Відносини з донькою погіршились з вересня 2019 року.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Зелінський П.Л. в судовому засіданні також просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, вказавши суду, що позивачка не надала доказів, які могли б слугувати підставами для скасування вищевказаних договорів довічного утримання.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України)

Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Судом установлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання №1237 від 18 червня 2004 року, яким позивач передала ОСОБА_3 у власність належний їй на праві приватної власності житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований в АДРЕСА_1 .

На земельній ділянці 1200 кв.м. розташовані: жилий будинок одноповерховий глинохворостяний обкладений цеглою, жилою площею 15.80 кв.м., загальною площею 28.30 кв.м. позначений в плані літерою «А-1» і такі господарсько-побутові будівлі та споруди: сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», навіс літ. «Г», гараж літ. «Д», № 1-2 огорожа.

Згідно з витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно виданого Дергачівським комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інвенрос», Дергачівського району, Харківської області від 09 червня 2004 року за № 3804583, загальна вартість будинку з надвірними будівлями становить 7 866,00грн.

ОСОБА_3 зобов`язалась довічно повністю утримувати ОСОБА_1 , забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою і зберегти в її безплатному довічному користуванні жилий будинок.

Грошова оцінка матеріального забезпечення 150 грн на місяць, але зазначена суму підлягає індексації у встановленому законом порядку.

Також, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання №320 від 07 квітня 2011 року, яким ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 у власність належну їй 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 . Ця квартира трикімнатна, житловою площею 43,70 кв.мм загальною площею 64,60 кв.м. 1/3 квартири належить їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого комісією по приватизації державного житлового фонду к.п. «Дергачівський комунальник», 30 листопада 2006 року, на підставі розпорядження органу приватизації від 23 жовтня 2006 року № 395, та зареєстрованого КПТІ «Інвенрос» 30 листопада 2006 року, реєстровий № 46-4543, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30 листопада 2006 року, номер витягу 12717753, реєстраційний номер 16957188.

Вартість вищевказаної квартири згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Дергачівського КПТІ «Інвенрос» від 05 квітня 2011 року, за №29550278, становить 51622 грн., вартість 1/3 цієї квартири становить 17 207 грн.

ОСОБА_3 зобов`язалась довічно, повністю утримувати ОСОБА_1 , забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою. Вартість матеріального забезпечення, визначена сторонами в розмірі мінімальної пенсії щомісячно.

Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За змістом частини першої ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно ч.1 ст. 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Відповідно ч.1 ст. 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має враховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення ст. 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання задоволенню не підлягає, оскільки позивач не довів невиконання або неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків за договором довічного утримання, при цьому відповідачем спростовані доводи та твердження позивача, тому відсутні підстави для розірвання оспорюваних договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору у визначеному законом розмірі за рахунок позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 254, 526, 530, 531, 626, 651, 744, 749, 755 Цивільного кодексу України, ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було поставлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складено 24 грудня 2020 року.

Суддя Є. Р. Остропілець