Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

Головуючого судді - Малюка В.М.,

при секретарі судового засідання Химинець О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгороді, цивільну справу за позовною заявою Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення суми надмірно виплаченої допомоги внутрішньо переміщеній особі,-

В С Т А Н О В И В :

30.10.2017 року Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради (відповідно до рішення ХХІІІ сесії VІІ Ужгородської міської ради від 15.05.2018. № 1079 змінено назву на Департамент праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради), звернулося до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 , про стягнення суми надмірно виплаченої допомоги внутрішньо переміщеній особі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що з 21.10.2014 року ОСОБА_1 , як представник сім`ї, та її внуки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані як внутрішньо переміщені особи відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України "Про облік внутрішньо переміщених осіб" від 01.10.2014 року № 509.

Зазначає, що відповідно до п.2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. №505 (далі - Порядок), грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців. При цьому, розмір грошової допомоги визначається на підставі п. 3 Порядку.

21.10.2014 року відповідач ОСОБА_1 звернулась із заявою та необхідними документами за призначенням її сім`ї грошової допомоги відповідно до Порядку. Рішенням управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради відповідачеві призначено грошову допомогу на період з 21.10.2014 р. по 20.04.2015 р. у загальному розмірі 2210.00 грн. Рішенням Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської радивід 30.12.2014 року, грошову допомогу перераховано у зв`язку з виходом Відповідача на пенсію та призначено в розмірі 2400.00грн.

Зазначає, що з такими заявами ОСОБА_1 зверталася 19.05.2015 р. та 28.10.2015 р. та, відповідно, рішеннями позивача їй та членам її сім`ї призначалася адресна грошова допомога внутрішньо переміщеним особам в розмірі 2400 грн.

Згідно з п.6 Порядку, грошова допомога не призначається у разі коли будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб

Відповідно до акту ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності в частині використання бюджетних коштів, виділених з державного бюджету та компенсацію підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на державну службу за призовом під час мобілізації, та особливих період та надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі оплату житлово-комунальних послуг в Управлінні соціального захисту населення м. Ужгород за період з 01.01.2014 року по 31.03.2016 року Державної фінансової інспекції в Закарпатській області від 11.07.2016 року №07-04/13, виявлено, що в період з 01.10.2014р. по 31.12.2015р. у Відповідача на депозитному банківському рахунку розміщено кошти, сума яких перевищує 10-кратинй розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, про який вона не повідомила Позивача. У зв`язку з цим Відповідачу припинено виплату грошової допомоги на підставі п. 12 Порядку. У зв`язку з поданням недостовірних відомостей, Відповідачу зайво нараховано та виплачено щомісячної адресної допомоги у сумі 33954,19 грн.

Зазначає, що відповідно до абз.2 п.11 Порядку, суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. Позивачем надіслано Відповідачеві лист від 13.07.2016. №35.0404/1948 з вимогою повернення надміру отриманих коштів, але до цього часу кошти в розмірі 33954,19 грн. повернуті не були.

Згідно з абз. З п.11 Порядку, у разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

Крім того, позивачем долучено до відповіді на відзив в обґрунтування позовних вимог, довідку про загальну суму надмірно виплаченої допомоги та окремо по кожному члену сім`ї відповідача, згідно якої сума адресної допомоги призначена та надмірно виплачена згідно п. 3 Порядку ОСОБА_1 становить 12002 грн., загальна сума надмірно виплачена ОСОБА_1 та її неповнолітнім онукам 33 954, 19 грн., у зв`язку з чим просить стягнути з ОСОБА_1 суму надмірно виплаченої допомоги внутрішньо переміщеній особі в розмірі 33 954,19 грн.

Представником відповідача подано заперечення на позов, посилаючись на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , взята на облік внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради від 21.10.2014. № .

Саме у зв`язку з проведенням антитерористичної операції, в т.ч. в м. Луганську, ОСОБА_1 з неповнолітніми онуками, які перебувають у неї під опікою, була вимушена залишити та покинути своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , переїхати до м. Ужгорода, є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , виданого Пенсійним Фондом України 22.01.2015., під її опікою перебувають неповнолітні онуки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які відповідно до рішень виконавчого комітету Ленінської районної у місті Луганську від 20.12.2011. № 318 та 319 мають статус дітей, позбавлених батьківського піклування, а її, ОСОБА_1 , відповідно до рішення Ленінського районного суду міста Луганська від 10 лютого 2012 року по справі № 2 «о»-51/12 призначено їх опікуном.

Зазначає, що при заповненні заяви про призначення щомісячної адресної допомоги, особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, не приховувала наявність в неї депозитного договору, а представники позивача мали не тільки право, а й обов`язок (п. 10 Порядку) перевірити достовірність поданих для призначення адресної допомоги документів. Проставила відмітку «Ні» в графі про відсутність у неї на депозитному банківському рахунку коштів у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, оскільки фактично не могла розпорядитися депозитом, який внесла на рахунок АТ «Банк «Фінанси і Кредит» згідно договору-заяви №304717/7464/370-14 на банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт до 8-ого Березня» від 21.03.2014 року, тому що договір укладений 21.03.2014 року по 25.02.2015 року, в м. Луганськ, який є тимчасово окупованою територією, а згідно умов договору отримати вона його можна виключно у відділенні, де укладала даний депозитний договір, тому вважає, що в її діях відсутня недобросовісність.

Також посилається, що є опікуном двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кошти адресної допомоги призначалася їй та її онукам, як засіб до існування, а тому в силу ст. 1215 Цивільного кодексу України, такі не підлягають поверненню.

В додатково поданих запереченнях на позов, посилається на помилковість розрахунку надмірно виплачених коштів, зазначає, що підставою не призначення адресної допомоги переміщеним особам, є наявність у заявника або будь-кого з членів сім`ї на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10-ти кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб (п. 6 Порядку).

Однак, згідно укладеного нею депозитного договору з АТ «Банк «Фінанси і Кредит» строк його дії з 21.03.2014 р. по 25.02.2015 р., натомість період, за який виплачена надмірно адресна допомога з жовтня 2014 року по грудень 2015 року. Вважає, що діючий депозитний договір за спірний період вона мала за період жовтень 2014 року по лютий 2015 року, тобто 5 місяців, а не 15 місяців, що могло бути підставою для не призначення їй допомоги внутрішньо переміщеної особи, але підстави для стягнення з неї коштів за період після закінчення дії депозитного договору, - відсутні. Зазначає, що така позиція, узгоджується з Правовим висновком, викладеним в Постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 січня 2019 року по справі № 610/1324/17, провадження № 61-28564св18.

Також посилається, що згідно п. 3 Порядку в редакції від 16.10.2014., діючого на момент звернення з заявою, грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї) у таких розмірах:

для непрацездатних осіб (пенсіонери, інваліди, діти) - 884 гривні на одну особу (члена сім`ї);

для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім`ї).

Загальна сума допомоги на сім`ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім`ї та не може перевищувати 2400 гривень.

Тобто, враховуючи, що дана грошова допомога переміщених особам виплачується на кожну особу окремо в залежності від її працездатності/непрацездатності, сума грошової допомоги, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 призначалася окремо в сумі по 884 грн. кожному, як дітям та виплачувалася на їх проживання опікуну ОСОБА_1 , а самій ОСОБА_1 до виходу на пенсію у грудні 2014 року, як працездатній особі, в сумі 442 грн. З грудня 2014 року, у зв`язку з виходом на пенсію, їй призначено до виплати також 884 грн. щомісячної адресної допомоги, як непрацездатній особі.

Посилаючись на норми права, які передбачають, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, вважає безпідставним стягнення коштів адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, призначених її онукам - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, вважає, що у зв`язку із внесеними 13.09.2017р. змінами до пункту 6 Порядку № 505, якими збільшено розмір коштів на депозитному банківському рахунку, наявність яких є підставою для не призначення допомоги переміщеним особам, з 10-ти до 25 ти кратного розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, враховуючи, що наявна в неї сума 40 000 грн. на депозитному рахунку не перевищує 25-ти кратного розміру прожиткового мінімуму, до неї слід застосувати ст. 58 Конституції України, як норму матеріального права прямої дії, яка скасовує її юридичну (цивільну) відповідальність.

Представник Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської радив судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги з викладеними в позові мотивами підтримує повністю.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином, однак від її представника адвоката Джуган Н.Б. до суду надійшла заява, в якій остання просить розглянути справу без їх участі.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, виходячи з їх належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного:

За приписом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 ст. 13 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у місті Луганську ради від 20.12.2011. № 318 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у місті Луганську ради від 20.12.2011. № 319 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням Ленінського районного суду міста Луганська від 10.02.2012 року по справі № 2 «о»-51/12 встановлено опіку над малолітніми ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та призначено опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с. 102-104).

З 21.10.2014 року ОСОБА_1 , як представник сім`ї, її онуки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані як внутрішньо переміщені особи відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України "Про облік внутрішньо переміщених осіб" від 01.10.2014 року № 509. (а.с.7).

Судом встановлено, що на підставі власноручно заповненої ОСОБА_1 заяви про призначення щомісячної адресної допомоги, особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання від 21.10.2014 р. та від 19.05.2015 р., 28.10.2015 р., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 року «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», рішеннями позивача їй та членам її сім`ї ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 призначалась щомісячна адресна допомога з 21.10.2014 року по 20.04.2015 року, з 24.04.2015 року по 23.10.2015 року, з 24.10.2015 року по 23.04.2016 року.

Згідно наданої позивачем довідки від 11.10.2018. № 35.04-03-10/1311 відповідачу виплачені наступні суми:

- у жовтні 2014 року загальна сума виплаченої допомоги 784, 19 грн., в т.ч. частка ОСОБА_1 - 156, 84 грн.;

- листопаді 2014 року загальна сума виплаченої допомоги 2210 грн., в т.ч. частка ОСОБА_1 - 442 грн.

- у грудні 2014 року загальна сума виплаченої допомоги 2400 грн., в т.ч. частка ОСОБА_1 - 884 грн.

- у січні 2015 року загальна сума виплаченої допомоги 2400 грн., в т.ч. частка ОСОБА_1 - 884 грн.

- у лютому 2015 року загальна сума виплаченої допомоги 2400 грн., в т.ч. частка ОСОБА_1 - 884 грн.

- у березні 2015 року загальна сума виплаченої допомоги 2400 грн., в т.ч. частка ОСОБА_1 - 884 грн.

- у квітні 2015 року загальна сума виплаченої допомоги 2160 грн., в т.ч. частка ОСОБА_1 - 795, 60 грн.

- у травні 2015 року загальна сума виплаченої допомоги 2400 грн., в т.ч. частка ОСОБА_1 - 884 грн.

- у червні 2015 року загальна сума виплаченої допомоги 2400 грн., в т.ч. частка ОСОБА_1 - 884 грн.

- у липні 2015 року загальна сума виплаченої допомоги 2400 грн., в т.ч. частка ОСОБА_1 - 884 грн.

- у серпні 2015 року загальна сума виплаченої допомоги 2400 грн., в т.ч. частка ОСОБА_1 - 884 грн.

- у вересні 2015 року загальна сума виплаченої допомоги 2400 грн., в т.ч. частка ОСОБА_1 - 884 грн.

- у жовтні 2015 року загальна сума виплаченої допомоги 2400 грн., в т.ч. частка ОСОБА_1 - 884 грн.

- у листопаді 2015 року - загальна сума виплаченої допомоги 2400 грн., в т.ч. частка ОСОБА_1 - 884 грн.

- у грудні 2015 року загальна сума виплаченої допомоги 2400 грн., в т.ч. частка ОСОБА_1 - 884 грн. (а.с. 122).

Загальна сума виплаченої адресної допомоги ОСОБА_1 та членам її сім`ї 33954, 19 грн., в тому числі частка виплачена ОСОБА_1 12002, 44 грн.

Під час проведеної перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявниками для призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, відповідно до акту ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності в частині використання бюджетних коштів, виділених з державного бюджету та компенсацію підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на державну службу за призовом під час мобілізації, та особливих період та надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі оплату житлово-комунальних послуг в Управлінні соціального захисту населення м. Ужгород за період з 01.01.2014 року по 31.03.2016 року Державної фінансової інспекції в Закарпатській області від 11.07.2016 року №07-04/13, виявлено, що в період з 01.10.2014р. по 31.12.2015р. у відповідача на депозитному банківському рахунку розміщено кошти, сума яких перевищує 10-кратинй розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, про який вона не повідомила позивача. У зв`язку з цим відповідачу припинено виплату грошової допомоги на підставі п. 12 Порядку. У зв`язку з поданням недостовірних відомостей, відповідачу зайво нараховано та виплачено щомісячної адресної допомоги у сумі 33 954,19 грн. (а.с.23-25).

Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частинами першою, третьою статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01 жовтня 2014 року «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» установлено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - Порядок № 505).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 505 (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції або змушені були покинути своє постійне місце проживання в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, і перемістилися в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - особа, яка переміщується), а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 505 для отримання грошової допомоги уповноважений представник сім`ї звертається до уповноваженого органу за фактичним місцем проживання (перебування) з відповідною заявою та пред`являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та довідки всіх членів сім`ї про взяття на облік осіб, які переміщуються.

У даній заяві уповноважений представник сім`ї зазначає, зокрема, наявність у заявника або будь-кого з членів сім`ї на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10-ти кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Пунктом 6 Порядку № 505 визначено, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Судом встановлено, що на підставі заяв ОСОБА_1 від 21.10.2014 року, 19.05.2015 року та 28.10.2015 року їй та членам її сім`ї неповнолітнім ОСОБА_3 та ОСОБА_2 призначалась щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам.

При заповненні заяви від 21.10.2014 року для призначення допомоги ОСОБА_1 в графі щодо наявності у будь-кого з членів сім`ї на депозитному банківському рахунку коштів у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, зазначила «ні», що не відповідало дійсності, що встановлено проведеною Державною фінансовою інспекцією в Закарпатській області перевіркою та підтверджено при судовому розгляді.

Так, судом встановлено, що відповідно до договору-заяви №304717/7464/370-14 на банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт до 8-ого Березня» від 21.03.2014 року, який укладений строком з 21.03.2014 р. по 25.02.2015 р., ОСОБА_1 внесла, а АТ «Банк «Фінанси та Кредит» прийняв грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок № НОМЕР_2 в сумі 40000 грн. Дана сума перевищувала 10-ти кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, який станом на жовтень 2014 року складав 1256 гривень.

Посилання представника відповідача на закінчення строку дії депозитного договору і як наслідок безпідставність невиплати адресної грошової допомоги після його закінчення, суд не бере до уваги, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів про дійсне фактичне припинення депозитного договору.

Натомість, за інформацією Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за період з 2014 року по 2016 рік на ім`я ОСОБА_1 було відкрито депозитний рахунок № НОМЕР_3 , дата відкриття 21.03.2014 р. дата закриття рахунку 26.04.2016 р., сума депозиту 40 000 грн.

У зв`язку з наведеним, до даних правовідносин суд не застосовує правовий висновок, викладений в Постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 січня 2019 року по справі № 610/1324/17, провадження № 61-28564св18, оскільки в період, за який відповідачу надмірно виплачена грошова допомога, у неї був діючий депозитний рахунок сума, на якому перевищувала 10-ти кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Тобто, при заповненні заяви від 21.10.2014 р. про призначення допомоги внутрішньо переселеній особі, ОСОБА_1 , проставивши відмітку « ОСОБА_4 » в графі про наявність у неї на депозитному банківському рахунку коштів у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, діяла недобросовісно, надавши позивачу недостовірну інформацію, що призвело до надмірної виплати їй грошової компенсації.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, але за умови відсутності: а) рахункової помилки зі сторони платника; б) недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум (Постанова Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.11.2018. по справі № 161/15233/16-ц, провадження № 61-30973св18)

Посилання представника відповідача на зміни, які були внесені до Постанови Кабінету Міністрів України від 13.09.2017 року №505 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 13.09.2017 року № 686 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», зокрема, на збільшення розміру депозитного рахунку з 10 на 25-кратний розмір, при наявності якого адресна допомога для покриття витрат на комунальні послуги призначається, суд не бере до уваги, оскільки на час виникнення спірних правовідносин діяла норма, яка передбачала, що грошова допомога не призначається у разі, зокрема коли будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, ОСОБА_1 , як набувач вказаної допомоги діяла не добросовісно, не повідомивши позивача про наявність обставин, за яких вона не мала права на отримання вказаної допомоги, а отже до неї мають бути застосовані наслідки, передбачені статтями 1212, 1215 ЦК України, незалежно від того, що згодом підстава, на якій майно було набуте, відпала.

З огляду на вищевказане, враховуючи, що саме ОСОБА_1 при заповненні заяви від 21.10.2014 року зазначила відомості про відсутність у неї на депозитному банківському рахунку коштів у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, які не відповідали дійсності, в наступних заявах від 19.05.2015 року та 28.10.2015 року, також зазначала інформацію про відсутність депозитного рахунку, її дії не можна визнати добросовісними, а відтак позовні вимоги в частині стягнення суми надмірно виплаченої допомоги внутрішньо переміщеній особі,- ОСОБА_1 , слід задоволити.

Щодо позовної вимоги про стягнення суми адресної допомоги призначеної неповнолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , то суд приходить до висновку, що в цій частині вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01 жовтня 2014 року «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», визначено, що призначення даної допомоги здійснюється на кожного члена сім`ї окремо в залежності від їх працездатності/непрацездатності.

Отже, враховуючи, що неповнолітні діти - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є непрацездатними особами, позивачем їм було призначено виплату адресної допомоги в сумі 884 грн. щомісяця кожному з 21.10.2014 року.

Згідно наданої позивачем довідки від 11.10.2018 року № 35.04-03-10/1311 загальна сума виплаченої адресної допомоги ОСОБА_1 та членам її сім`ї 33954, 19 грн., в тому числі частка виплачена ОСОБА_1 12002, 44 грн., відповідно 21951, 75 грн. сума адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, призначена ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Як встановлено судом, заява про призначення адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам від 21.10.2014., в якій містилася недостовірна інформація про відсутність на депозитному банківському рахунку коштів у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, була написана ОСОБА_1 , а не ОСОБА_3 чи ОСОБА_2 , а відтак в їх діях немає недобросовісності, тому підстави для стягнення коштів, призначених та виплачених для існування неповнолітніх дітей, - відсутні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення 21951, 75 грн. суми адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, призначеної ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , суд враховує, що згідно зі ст. ст.1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. №789-XІІ) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Відповідно до статті 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27 лютого 1991 року №789-Х11, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері, є Закон України «Про охорону дитинства», норми якого узгоджуються із вищеназваними положеннями Конвенції «Про права дитини» та не можуть тлумачитися звужено.

У випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правові відносини, що стосуються інтересів дитини, суд відповідно до вимог статті 8 ЦПК України та статті 3 Конвенції «Про права дитини» повинен надавати перевагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд вважає, що стягнення коштів, призначених неповнолітнім дітям обмежить законні інтереси неповнолітніх дітей, оскільки дані кошти є власністю дітей і використовуються на їх потреби, що в свою чергу може обмежити всебічний розвиток дітей і призвести до погіршення їхнього рівня життя.

Виходячи з аналізу наведених вище норм права та враховуючи той факт, що саме ОСОБА_1 допустила недобросовісність при поданні органу соціального забезпечення відомостей, які були підставою для не призначення адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, з метою якнайкращого забезпечення інтересів неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 49, 76, 79, 211, 228, 244, 258, 259, 264, 265, 280, 282, 289 ЦПК України, ст. ст. 16, 1212, 1215 ЦК України, п.п. 3, 5, 6, 10, 11 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. №505, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення суми надмірно виплаченої допомоги внутрішньо переміщеній особі задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради (, 88000, м. Ужгород, пл. Ш. Петефі, 24-26), суму надміру виплаченої адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.10.2014р. по 31.12.2015 р. у розмірі 12002, 44 грн. (дванадцять тисяч дві гривні сорок чотири копійки).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 840,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення суду складено 03.11.2020 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М. Малюк