Номер провадження: 22-ц/813/4550/20
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Черевка П.М.,

суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 26 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення витрат на оплату комунальних послуг,

встановив:

01.11.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат на оплату комунальних послуг. 19.03.2019 року позивач надав до суду заяву про зменшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача на його користь 8652,68 грн. грошові кошти, які він сплатив у період з червня 2016 року по 04.04.2017 року за спожитий ОСОБА_4 природний газ, поставлений ТОВ «Одесагаз-Постачання» в будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 26.06.2019 року позов ОСОБА_3 про стягнення витрат на оплату комунальних послуг задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на оплату послуг з газопостачання в сумі 8652,68 грн.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом неповно з`ясовані всі обставини, що мають значення для справи, порушені норми матеріального і процесуального права.

У обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 зазначив, що судом першої інстанції не визначенні періоди та частки співвласників домоволодіння, безпідставно відмовлено в клопотанні про залучення свідків та проігноровано заяву про відвід судді, та не зупинено розгляд справи. Крім того, судом не враховано, що ОСОБА_4 отримає 25 % пільгу з сплати житлово-комунальних послуг згідно з ЗУ «Про соціальні гарантії дітей війни»

У відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 26.02.1990 року належало на праві власності ОСОБА_5 . Домоволодіння складається з трьох житлових будинків літ.«А», «Д», «И» та господарських споруд.

ОСОБА_3 на праві власності належить 53/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 13.06.2000 року, що складає житловий будинок літ.»А» з господарськими спорудами.

Після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 отримала 21 липня 2017 року свідоцтво про право власності на частку у праві спільної сумісної власності подружжя на 5/40 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . 07.09.2017 року ОСОБА_1 подарувала 29/200 частин домоволодіння по АДРЕСА_1

ОСОБА_6 з членами своєї родини проживає в будинку літ.«А», ОСОБА_1 проживає в будинку літ.«Д».

Газопостачання житлових будинків літ.А і літ.Д по АДРЕСА_1 з 13 вересня 2007 року здійснювалося на підставі договору №22800, укладеного між ПАТ «Одесагаз» і ОСОБА_5 31 жовтня 2016 року, договір №10129436 на газопостачання до будинків літ.«А» і літ.«Д» по АДРЕСА_1 , було укладено між ОСОБА_3 і ТОВ «Одесагаз-Постачання».

Як вбачається з квитанцій про оплату послуг з газопостачання, які знаходяться в матеріалах справи, за період з червня 2016 року по 04.04.2017 року споживачами спожито газу на загальну суму 25446,45 грн. позивач розрахував суму боргу відповідача пропорційно опалювальній площі будинку відповідача і вимагав стягнути з ОСОБА_1 на його користь 8652,68 грн.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.ст.156, 162 ЖК України власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Положення ст. ст. 66-68 ЖК України покладають на користувачів житла (власників) обов`язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Статтею 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюються з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України N 572 від 08.10.92 року зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України N 45 від 24.01.2006 року, власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Стаття 156 ЖК України визначає права і обов`язки членів сім`ї власника жилого будинку (квартири), які не є його співвласниками. Так, відповідно до частини 3 цієї статті члени сім`ї власника, які проживають у житловому приміщенні, зобов`язані дбайливо ставитись до житла і можуть використовувати його винятково за призначенням (ст.6 ЖК, ч.1 ст.383 ЦК). Повнолітні члени сім`ї, крім того, зобов`язані нести витрати щодо утримання житла та прибудинкової території. Конкретний розмір їхніх витрат встановлюється на підставі договору, укладеного між ними та власником. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

Судом вірно встановлено, що сторони по справі були до серпня 2017 року співвласниками двох житлових будинків по АДРЕСА_1 . Згідно з п.1 глави 3 розділу УІ Кодексу газорозподільних систем від 30.09.2015 року за однією адресою має бути укладений один договір на розподіл та постачання газу. 31 жовтня 2016 року договір №10129436 на розподіл та постачання газу укладений на ім`я ОСОБА_3 . В судовому засіданні сторони визнали, що постачальник газу свої зобов`язання у період 2016-2017 років виконував належним чином, і вони, сторони по справі, отримували послуги з газопостачання. Надані квитанції за період з червня 2016 року по квітень 2017 року свідчать, що оплату комунальних послуг з газопостачання провів саме позивач. За вказаний період позивач витратив на оплату комунальних послуг з газопостачання 25446,45 грн. У житловому будинку літ.«А» встановлено газове обладнання: плита газова ПГ-2-1 шт, котел-комбі 24 кВт. - 1 шт., в будинку літ. «Д» встановлене газове обладнання плита ПГ-4, АОГВ012-1 шт. Згідно з технічними паспортами на будинки: опалювальна площа в будинку літ.«А» 75,5 кв.м., в будинку літ.«Д» - 38,9 кв.м. Відповідно, 25446,45 : (75,5 + 38,9) х 38,9 = 8652,68 грн.

Посилання автора апеляційної скарги на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають істотне значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Також суд зазначає, що суд першої інстанції у рішенні суду повно відобразив обставини, які мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій.

Крім цього, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.

Також суд зазначає, що суд першої інстанції у рішенні суду повно відобразив обставини, які мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення немає.

Судова колегія, розглянувши справу, прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 26 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 12.02.2020 року.

Головуючий: П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький