1Справа № 335/9433/19 2/335/295/2020
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
22 січня 2020 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря Барсукової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Келембет Марина Вячеславівна до ОСОБА_2 , третя особа Третя Запорізька державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -
ОСОБА_1 в особі адвокат Келембет М.В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Третя Запорізька державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в обґрунтування якого зазначила наступне.
Позивач ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьком є ОСОБА_3 . За життя батька позивачки, у його власності перебувала, зокрема, 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 . Вказаний об`єкт нерухомого майна був ним приватизованим.
З 17 лютого 1968 року ОСОБА_3 вдруге одружився з ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Заповіту ОСОБА_3 не залишив. Окрім позички, у ОСОБА_3 інших дітей немає. Батьки ОСОБА_3 , під час його життя, померли. На день смерті батько позивачки, з її слів, проживав за адресою: АДРЕСА_2 .У встановлений законом 14.07.2009 року дружина, ОСОБА_2 , прийняла спадщину шляхом звернення з заявою про прийняття спадщини до Сьомої запорізької державної нотаріальної контори. Відтак, 14 липня 2009 року Сьомою запорізькою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 212 за 2009 рік. ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачка, донька померлого, ОСОБА_1 прийняла спадщину шляхом звернення з заявою про прийняття спадщини до Сьомої запорізької державної нотаріальної контори.
Таким чином, спадщина прийнята Позивачкою ОСОБА_1 після померлого батька та дружиною померлого - ОСОБА_2 , як спадкоємцями першої черги по Ѕ (одній другій) частці кожному.
В 2011 році Сьома запорізька державна нотаріальна контора припинила свою діяльність шляхом ліквідації. Правонаступником призначено Третю запорізьку державну нотаріальну контору. У зв`язку з чим, Третьою запорізькою державною нотаріальною конторою, спадкову справу після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 було прийнято, зареєстровано в Спадковому реєстрі за № 47402131 та присвоєно номер за книгою реєстрації спадкових справ 266 за 2018 рік.
17.05.2019 року, позивачка звернулася до Третьої запорізької державної нотаріальної контори з заявою про отримання спадщини після померлого батька, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. № 1014/02-31 від 17.05.2019 року, (додаток 9), з якої вбачається, що документи, які підтверджують право власності на спадкове майно, а саме на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , не були подані спадкоємицею ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що дані документи перебувають у дружини її померлого батька ОСОБА_2 .
Свідоцтво про власності на нерухоме майно від 01.02.2000 року за № 317 та підтвердження реєстрації права власності ОСОБА_3 на 1/2 частку квартири, зареєстроване ОП „ ЗМБТІ у позивачки відсутні, оскільки за своє життя батько позивачки зберігав оригінали цих документів у себе в дома.
Так на даний час оригінали цих документів знаходяться у володінні пережившої дружини ОСОБА_2 , яка не надає позивачці доступу до них. Тому єдиною можливістю одержання копій цих документів та підтвердження належності за життя 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 є інвентарна справа на квартиру, в якій знаходиться другий примірник свідоцтва про право власності на нерухоме майно з відміткою про реєстрацію цього права, заведена ОП „ ЗМБТІ . На сьогодні, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна , власниками квартири АДРЕСА_1 зазначені: ОСОБА_2 , 3/4 частки у спільній частковій власності; підстава виникнення права власності свідоцтво про право на спадщину, 3-265, 10.03.2010 видане Сьомою Запорізькою державною нотаріальною конторою та Свідоцтво про право власності, 317, 01.02.2000 видане Орджонікідзевською районною адміністрацією; ОСОБА_3 , 1/4 частка у спільній частковій власності.
Зі вказаної інформації з ДРРП випливає, що ОСОБА_2 вже оформила право на 1/2 частку у спадщині після померлого чоловіка ОСОБА_3 , що складається з 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 .
1/2 частка у спадщині що складається з 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 прийнята донькою ОСОБА_3 позивачкою ще не оформлена в передбачений законодавством України спосіб.
Оскільки оригінали правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомого майна в позивачки відсутні, нею вичерпані всі можливі правові засоби оформлення спадщини, що змусило її звернутися до суду.
Позивач просить визнати за нею право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 , батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Позивач в судове засідання не з`явилася, від представника позивача надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутність, без фіксації судового процесу, відповідно до якої позивач та її представник позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити проти заочного розгляду не заперечують.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не сповістила, про день і місце слухання справи завчасно повідомлялася, у встановленому законом порядку, відзиву до позовної заяви суду не надала, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд вважає можливим, за згодою представника позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідача.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Судом встановлено, що батьком позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим повторно Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 19.03.2019 , актовий запис № 1330 складений 08.12.1955 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 виданого В - Лепетиським райвідділом РАЦС Херсонської області 06.11.1975 року, актовий запис № 116 складений 06.11.1975 року .
З 17 лютого 1968 року ОСОБА_3 вдруге одружився з ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_3 виданим повторно Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 07.08.2018 року, актовий запис № 5675, складений 26.07.2009 року.
Заповіту ОСОБА_3 не залишив. Окрім Позички, у ОСОБА_3 інших дітей немає. Батьки ОСОБА_3 , під час його життя, померли.
Як вбачається зі спадкової справи № 266/2018 заведеної після смерті ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , 14.07.2009 року дружина, ОСОБА_2 , прийняла спадщину шляхом звернення з заявою про прийняття спадщини до Сьомої запорізької державної нотаріальної контори та 14 липня 2009 року Сьомою запорізькою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 212 за 2009 рік.
03.09.2009 року позивачка звернулася до Сьомої запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 .
Таким чином, спадщина прийнята позивачкою ОСОБА_1 після померлого батька та дружиною померлого - ОСОБА_2 , як спадкоємцями першої черги по 1/2 частці кожній.
17.05.2019 року, позивачка звернулася до Третьої запорізької державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_1 після померлого батька, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з якої вбачається, що документи, які підтверджують право власності на спадкове майно, а саме на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , не були подані спадкоємицею ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що дані документи перебувають у дружини її померлого батька ОСОБА_2 .
Як вбачається зі спадкової справи №266/2018 заведеної після смерті ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_4 10.03.2010 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (додаток 10), власниками квартири АДРЕСА_1 зазначені ОСОБА_2 , 3/4 частки у спільній частковій власності; підстава виникнення права власності свідоцтво про право на спадщину, 3-265, 10.03.2010 видане Сьомою Запорізькою державною нотаріальною конторою та Свідоцтво про право власності, 317, 01.02.2000 видане Орджонікідзевською районною адміністрацією; ОСОБА_3 , 1/4 частка у спільній частковій власності.
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.1-2 ст.1223, ч.1 ст.1261 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги.
Оскільки спадкодавцем не було складено заповіту, то спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги в даному випадку є донька, тобто позивачка, а також дружина спадкодавця, яка його пережила.
Таким чином, донька та дружина померлого є єдиними спадкоємцями, які прийняли спадщину після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Більше того, відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Однак, здійснити це право позивачка не має можливості через відсутність у неї правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомого майна.
Таким чином, право власності позивачки, яке вона має в порядку спадкування, є порушеним.
Нормою п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, до способів захисту цивільних прав та інтересів віднесено визнання права.
Згідно з ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до глави 10 п. 4.15 „Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5 передбачено, що „видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування також розяснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права.
Таким чином, обрані позивачем способи захисту його прав передбачені законом і відповідають йому.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Як розяснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.
Правова позиція суду щодо можливості захисту права власності позивача шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини підлягає використанню національними судами України як джерело права.
У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі „Онерільдіс проти Туреччини Європейський суд з прав людини визнав, що поняття „майно охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні „законне сподівання стосовно ефективного здійснення права власності.
Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі „Ятрідіс проти Греції зазначив, що володіння майном повинно бути законним.
Таким чином, порушене право позивачки підлягає захисту у спосіб визнання за нею права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 , батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
За викладених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 76-82, 200, 206, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 352, 354-355 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Келембет Марина Вячеславівна до ОСОБА_2 , третя особа Третя Запорізька державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом- задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 22.01.2020 року

Суддя А.В. Воробйов