Постанова

Іменем України

16 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 761/11883/17

провадження № 61-18504св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Перша київська держана нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Жовнівська сільська рада Бережанського району Тернопільської області, Головне територіальне управління юстиції у місті Києві,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Музиченко Юлії Вадимівни на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 березня 2019 року у складі судді Піхур О. В. та постанову Київського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Панченка М. М., Слюсар Т. А., Волошиної В. М., та представника ОСОБА_2 - адвоката Лукашевича Сергія Миколайовича на постанову Київського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Панченка М. М., Слюсар Т. А., Волошиної В. М.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, надалі уточненим, до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Перша київська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Жовнівська сільська рада Бережанського району Тернопільської області (далі - Жовнівська сільська рада), Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, про визнання заповіту недійсним та визнання права власності у порядку спадкування.

На обґрунтування позову посилалася на таке. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_3 . Після її смерті вона звернувся із письмовою заявою про прийняття спадщини до Першої київської державної нотаріальної контори, де 18 жовтня 2016 року заведено спадкову справу за № 1202/2016. Проте нотаріус 20 лютого 2017 року виніс постанову про відмову у видачі їй свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності у неї правовстановлюючих документів на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Надалі вона дізналася про існування другої спадкової справи від 16 грудня 2016 року за № 201/2016 щодо спадкового майна ОСОБА_3 та про наявність заповіту, посвідченого Жовнівською сільською радою 20 грудня 2010 року, в якому зазначено, що ОСОБА_3 заповідає своє майно ОСОБА_2 . Зазначала, що ОСОБА_3 не могла скласти заповіт у 2010 році у Жовнівській сільській раді, оскільки у 2010 році вона взагалі не приїжджала з Києва на свою батьківщину у с. Посухів. Крім того, у заповіті відсутній рукописний текст ОСОБА_3 такого змісту: «Мною громадянкою ОСОБА_3 текст заповіту прочитано та власноруч підписано». На момент відкриття спадщини інформація про реєстрацію заповіту була відсутня у спадковому реєстрі, а інші спадкоємці, зокрема відповідач впродовж шести місяців, встановлених законом для прийняття спадщини, не звертались до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Заповіт є таким, що складений за відсутності спадкодавця та укладений після її смерті.

З урахуванням наведеного просила визнати недійсним заповіт, який посвідчений Жовнівською сільською радою 20 грудня 2010 року щодо спадкування майна ОСОБА_3 , визнати право власності у порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 , за нею.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на дату складання заповіту - 20 грудня 2010 року, законодавством не було передбачено реєстрації заповіту у спадковому реєстрі. Крім того, відсутність власноручного напису спадкодавця про ознайомлення її із текстом заповіту не є підставою для визнання цього заповіту недійсним, оскільки заповіт посвідчений особою, уповноваженою на вчинення нотаріальних дій, його форма відповідає вимогам статті 1247 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а волевиявлення заповідача на оформлення заповіту було вільним.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним заповіт, посвідчений Жовнівською сільською радою від 20 грудня 2010 року за реєстровим № 21 щодо спадкування майна ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 . У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що підпис від імені спадкодавця на заповіті від 20 грудня 2010 року, згідно з яким вона заповіла належну їй квартиру, а також підпис спадкодавця у графі «Розписка про одержання нотаріального оформлення документа» на 9 сторінці журналу для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Жовнівської сільської ради навпроти прізвища ОСОБА_3 виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою. Зазначена обставина свідчить про відсутність у спадкодавця волевиявлення на складення заповіту на ім`я ОСОБА_2 , а тому оспорюваний заповіт є недійсним. Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання за позивачем права власності у порядку спадкування на спірну квартиру, апеляційний суд зазначив, що з урахуванням визнання судом заповіту недійсним, у позивача відсутні перешкоди для звернення до нотаріуса за оформленням спадщини.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг і позиції інших учасників

У жовтні 2019 року представник ОСОБА_2 - адвокат Лукашевич С. М. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на неналежних доказах позивача, на висновках судових експертиз, які проведені із значними порушеннями. Суд апеляційної інстанції також не врахував покази свідків, які підтверджують, що ОСОБА_3 за життя повідомляла про складання заповіту на користь ОСОБА_2 . Апеляційний суд не врахував, що оспорюваний заповіт складений з дотриманням усіх правил, які визначені законодавством України щодо його форми, змісту і порядку реєстрації. Водночас суд першої інстанції правильно встановив, що форма заповіту відповідає вимогам статті 1247 ЦК України і волевиявлення заповідача було вільним.

У жовтні 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Музиченко Ю. В. звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання права власності у порядку спадкування за законом на спірну квартиру за ОСОБА_1 та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову. В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково зазначив про те, що після ухвалення рішення про визнання заповіту недійсним у позивача відсутні перешкоди для оформлення спадщини у нотаріуса. Позивач надала нотаріусу рішення суду апеляційної інстанції, проте нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що позивач не надала правовстановлюючих документів на спірну квартиру та зазначив, що ці документи знаходяться у відповідача. Отже, позивач не може отримати свідоцтва про право на спадщину та зареєструвати право власності на спірну квартиру без відповідного судового рішення.

У листопаді 2019 року надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому представник ОСОБА_1 - адвокат Музиченко Ю. В. просила касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

У грудні 2019 року надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому представник ОСОБА_2 - адвокат Лукашевич С. М. просив касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалами Верховного Суду від 25 жовтня та 31 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційними скаргами представника ОСОБА_2 - адвоката Лукашевича С. М. та представника ОСОБА_1 - адвоката Музиченко Ю. В. та витребувано матеріали справи.

Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційні скарги у цій справі подані у жовтні 2019 року, а тому вони підлягають розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Частиною першою статті 402 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції, чинній до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг та відзивів на них, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Лукашевича С. М. підлягає залишенню без задоволення, а касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Музиченко Ю. В. підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом не відповідають.

Судами встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть виданого 26 липня 2016 року відділом реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві, у віці 74 роки померла ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 147).

Згідно із заповітом від 20 грудня 2010 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Жовнівської сільської ради за реєстровим № 21, ОСОБА_3 заповіла належну їй однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 13,4 кв. м, на ім`я ОСОБА_2

(т. 1, а. с. 149).

Відомості про складення зазначеного заповіту зареєстровані у книзі обліку заповітів Жовтнівської сільської ради.

Спірна квартира належала ОСОБА_3 на праві власності, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 23 грудня 1999 року органом приватизації Шевченківської райдержадміністрації м. Києва, згідно з розпорядженням від 23 грудня 1999 року № 26828 (т. 1, а. с. 148).

18 жовтня 2016 року ОСОБА_1 , яка, відповідно до рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 26 грудня 2016 року, визнана племінницею спадкодавця ОСОБА_3 , звернулась до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини

(т. 1, а. с. 105, 118-119).

Постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори від 20 лютого 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої її тітки ОСОБА_3 . Відмовлено у зв`язку з ненаданням правовстановлюючого документа на спадкову квартиру на ім`я спадкодавця.

Відповідно до листа Першої київської державної нотаріальної контори від 05 квітня 2017 року № 2522/02-14 ОСОБА_1 повідомлено, що вона не є спадкоємцем майна померлої ОСОБА_3 , оскільки остання залишила заповіт на все своє майно на іншу особу (т. 1, а. с. 162).

Згідно з висновком експерта Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 05 жовтня 2017 року № 1.1-283/17 підпис у графі «Підпис» у заповіті від 20 грудня 2010 року, що складений ОСОБА_3 - виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою. Підпис у графі «Розписка про одержання нотаріального оформлення документа» на 9 сторінці журналу для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Жовнівської сільської ради, навпроти прізвища ОСОБА_3 - виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою.

Відповідно до висновку експерта Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 21 вересня 2018 року № 613/614/18-22 підписи від імені ОСОБА_3 у графі «Підпис» двох примірників заповіту, укладеного 20 грудня 2010 від імені ОСОБА_3 , а також підпис у графі «Розписка про одержання нотаріального оформлення документа» на 9 сторінці журналу для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Жовнівської сільської ради, навпроти прізвища ОСОБА_3 , виконано не ОСОБА_3 , а іншою особою з наслідуванням якимось справжнім підписам ОСОБА_3 з попереднім тренуванням.

Щодо вимог про визнання заповіту недійсним

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Згідно зі статтею 202 ЦК Україниправочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1257 ЦК Україниза позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо.

Установивши, що за життя ОСОБА_3 не підписувала заповіт від 20 грудня 2010 року, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність волевиявлення останньої на заповідання належного їй майна ОСОБА_2 та наявності у справі достатніх підстав для визнання заповіту недійсним. Тому рішення суду апеляційної інстанції в частині визнання заповіту недійсним підлягає залишенню без змін.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд апеляційної інстанції не врахував показань свідків та те, що експертні висновки є неналежними доказами, суд не бере до уваги, оскільки такі доводи зводяться до необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладений правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Щодо вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом

Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК Україниспадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно зі статтею 1216 ЦК Україниспадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб.

Статтею 1217 ЦК Українипередбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК Українидо складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною другою статті 1223 ЦК Українипередбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК Україниспадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 392 ЦК Українивласник майна може пред`явити позов про визнання його права власності іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначала, що нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії з підстав відсутності у неї правовстановлюючих документів на спірну квартиру, а також повідомив її про існування заповіту, складеного на ім`я відповідача.

Встановивши, що оспорюваний заповіт є недійсним, суд апеляційної інстанції помилково відмовив у задоволенні позову в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом та не врахував наявності відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спірну квартиру.

Верховний Суд вважає, що у спірних правовідносинах спадкові права ОСОБА_1 підлягають судовому захисту, оскільки, враховуючи фактичні обставини цієї справи, позивач позбавлена права захистити відповідні права у позасудовому порядку, що залишено поза увагою апеляційного суду, тому рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом частин першої, другої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права в частині вирішення вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом на спірну квартиру за ОСОБА_1 , то рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можуть вважатися законними та обґрунтованими, а тому відповідно до статті 412 ЦПК України підлягають скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позову в цій частині.

Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення вимог про визнання недійсним заповіту ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Музиченко Ю. В. та скасування рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у визнанні права власності в порядку спадкування за законом та ухвалення нового рішення про задоволення позову в цій частині, то із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений нею за подання позову, апеляційної та касаційної скарг у розмірі 3 926,66 грн (872,59 грн + 1 308,89 грн + 1 745,18 грн).

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Лукашевича Сергія Миколайовича залишити без задоволення.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Музиченко Юлії Вадимівни задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 926,66 грн - витрати зі сплати судового збору за подання позову, апеляційної та касаційної скарг.

У решті постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко