Номер провадження: 22-ц/813/3500/20
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2015 року у складі судді Домусчі Л.В.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності останнього на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 63,8 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м., стягнувши з позивача на користь відповідача відповідну грошову компенсацію, та визнання за позивачем права власності на 1/4 частку цієї квартири.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між позивачем і відповідачем склалися неприязні стосунки, відповідач не приймає участі в утриманні квартири, частка ОСОБА_2 в квартирі є незначною і не може бути виділена в натурі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності та визнання права власності на 1/4 частку квартири задоволено; припинено право власності ОСОБА_2 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 ; вирішено виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 187645,00 грн з депозитного рахунку територіального управління ДСА України в Одеській області, що внесені ОСОБА_1 згідно платіжного доручення №2 від 05.03.2015; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 .

Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 травня 2015 року доповнено рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2015 року слідуючим абзацем: «Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 6215,80 грн» та доповнено четвертий абзац резолютивної частини рішення словами після слів «в м. Одесі» наступним текстом: «загальною площею 63,8 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м.».

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і постановити нове про відмову у позові.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що, враховуючи право власності ОСОБА_2 на ј квартири та загальну площу житлових кімнат 41,9 кв.м., йому в особисте користування може бути виділена ізольована житлова кімната, площею 10,6 кв.м., яка ідеально відповідає його долі (41,9:4 = 10,475), решта нежитлових приміщень квартири має бути залишена в загальному користуванні. Компенсація за частку в майні, присуджена судом на підставі висновку експерту від 28.12.2014, не відповідає ринковій вартості, є сильно заниженою. Оплату комунальних послуг мають здійснювати особи, які користуються цими послугами, а не апелянт, який не має доступу до квартири з вини осіб, які там проживають і позивача. 26.06.2013 ОСОБА_2 звернувся з позовом до Приморського районного суду м. Одеси до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, вселення та виселення. Позивач забезпечена іншим житлом і спільної квартири не потребує для проживання, в ній мешкає син зі своєю сім`єю, який не є власником цього житла. Позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач не бажає сплатити дійсну ринкову вартість квартири. В судовому рішенні не знайшла відображення позиція відповідача щодо того, що встановити ринкову вартість квартири важко, у зв`язку зі зміною курсу гривні до долару США, не відображено, що відповідач висловив недовіру експерту, оскільки огляд квартири здійснювався в присутності лише позивача, а аналоги продаж не є фактично аналогами. Усі клопотання представника відповідача, зокрема, про об`єднання справ в одне провадження, були суддею залишені без задоволення. Між висновками експертів є суттєві розбіжності у визначенні вартості ј частини спірної квартири. Станом на середину квітня 2015 року визначена експертом ринкова вартість ј частини квартири в доларах США 11900 не відповідає вартості квартири в гривнях, вказаної експертом 187645,00 грн., у зв`язку зі зміною курсу, а саме станом на 10.04.2015 вартість 1 долару США складає 23,435 грн, а експерт ОСОБА_4 проводила розрахунки вартості квартири в гривнях, виходячи з курсу 15,7685 грн. за 1 долар США.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30.06.2015 апеляційні скарги ОСОБА_2 відхилені, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2015 року та додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 травня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.11.2015 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30.06.2015 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року провадження у справі зупинено до розгляду іншої справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 липня 2019 року провадження у справі поновлено.

У судове засідання 22.12.2020 учасники процесу не з`явились, повідомлялися належним чином про день, час і місце розгляду справи. ОСОБА_1 повідомлена через представника. Представник ОСОБА_2 надав заяву про розгляд справи за відсутності.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 28.12.2020 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 в розмірі 3/4 частки та ОСОБА_2 - в розмірі 1/4 частки.

Відповідно до технічного паспорту від 27.08.2012 вказана квартира, загальною площею 63,8 кв.м., складається з трьох житлових кімнат.

Відповідно до технічного паспорту від 21.09.2016 вказана квартира, загальною площею 64,3 кв.м., складається з двох житлових кімнат.

ОСОБА_2 у вказаній квартирі не проживає та є громадянином Російської Федерації, що вбачається з довідки від 29.10.2012, проживає у м. Санкт-Петербург.

Відповідно до висновку №6725 судової будівельно-технічної експертизи від 16.04.2014 спірна квартира є неподільною та технічно неможливо провести поділ квартири в долях 3/4 та 1/4 частки. Згідно Акту №6725 здачі-приймання висновку судового експерта ціна експертизи складає 2116,80 грн.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №5055/24 від 30.12.2014 виділити в натурі 1/4 частину та поділити в долях 1/4 та 3/4 частки квартири у складі житлових і підсобних приміщень, з урахуванням вимог ДБН В.2.2.-15-2005 - технічно не уявляється можливим. Дійсна ринкова вартість 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 становить 11 900 дол. США, що еквівалентно згідно курсу НБУ (15,7685 грн) сумі 187645,00 грн. Згідно Акту №5055/24 здачі-приймання висновку судового експерта ціна експертизи складає 2952,00 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 18.07.2019 апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою, виселення залишено без змін (справа №522/16208/13-ц).

Скасовуючи рішення апеляційного суду, яким було залишено без змін рішення суду першої інстанції, касаційний суд зазначив про необхідність з`ясування обставин завдання шкоди співвласнику у разі позбавлення його права власності.

Відповідно до ч.1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Надаючи оцінку доводам скарги в цій частині, суд виходить з наступного.

Згідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника), якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

ОСОБА_2 заперечує проти припинення його прав власника майна, звернувся із позовом про визначення порядку користування квартирою і хоча в задоволенні позову відмовлено, викладене є підтвердженням наявності у нього інтересу щодо цього житла. Дійсно, ОСОБА_2 проживає на території іншої держави, разом із тим на зміст права власності з огляду на положення ст.317 ЦК України такі обставини не впливають. Навпаки, відсутність у останнього іншого майна на території України є аргументом на користь того, що в такому житлі він має потребу, враховуючи статус міста як курортного.

Зазначені обставини залишилися поза увагою суду.

Крім того, припинення права власності неможливе і з інших підстав.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється,

за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової

компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої

угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи.

Скасовуючи рішення апеляційного суду, суд касаційної інстанції за недолік зазначив відсутність експертизи, яка б станом на час вирішення спору відображала дійсну вартість майна, адже в основу рішення 2015 року покладений висновок судової будівельно-технічної експертизи від 30.12.2014, проте на час вирішення спору висновку експерта не запропоновано стороною.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з мотивів та причин, викладених вище.

Відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд звертає увагу і на те, що відповідно до правовстановлювальних документів та згідно з технічним паспортом від 27.08.2012 квартира АДРЕСА_1 мала загальну площу 63,8 кв.м. та складалася з трьох житлових кімнат, а відповідно до технічного паспорту від 21.09.2016 вказана квартира, загальною площею 64,3 кв.м., складається з двох житлових кімнат, що свідчить про її реконструйовання ОСОБА_1 , що також є підставою для відмови у позові, оскільки ОСОБА_2 є власником 1/4 частки трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 63,8 кв.м. Істотна зміна характеристик квартири унеможливлює вирішення спору в спосіб припинення права власності, тим більш що з цього приводу між сторонами не вирішений остаточно спір.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржене рішення скасувати, у позові відмовити.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення його права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , стягнення грошової компенсації, визнання права власності на 1/4 частину квартири відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 28.12.2020.

Головуючий:

Судді: