Номер провадження 2/754/4532/20
Справа №754/3324/20
24 грудня 2020 року Суддя Деснянського районного суду міста Києва Зотько Т.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми, -
Позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є суб`єктом підприємницької діяльності, займається реалізацією книжкової продукції. 21.10.2010 року позивачем було прийнято на роботу на посаду реалізатора ОСОБА_2 на підставі трудового договору між працівником та фізичною особою. Робоче місце відповідачки знаходилось на книжному ринку «Петрівка» (вул. Степана Бендери, 10, в м. Києві). З 2010 року жодних претензій до роботи ОСОБА_2 не було, працювали на дворі. Однак, влітку 2018 року позивач та бухгалтер стали помічати недостачу. В серпні 2018 року ОСОБА_2 отримала для реалізації книжкової продукції на суму 22 890,00 грн. На бланку видаткової накладної № СПД-005302 від 13.08.2018 року ОСОБА_2 особисто написала, що зобов`язується компенсувати зазначену суму протягом 3-х місяців. Потягом вказаного часу вона сплатила 16 тисяч грн. Навесні 2019 року позивач знову помітив недостачу саме в роботі цього працівника. Недостача складала вже близько 300 000,00 грн. Для перевірки працівника, позивач зі своїми працівниками приїхали на робоче місце ОСОБА_2 . Для звірки необхідно було перевірити всю наявну продукцію, звірити її з видатковими накладними тощо. На початку перевірки ОСОБА_2 посилалась на головний біль, внаслідок чого залишила своє робоче місце та більше не повернулась. Як стало потім відомо, в той же день ОСОБА_2 залишила територію України та направилася до Польщі. Під час ретельної перевірки наявної продукції було виявлено, що ОСОБА_2 втручалася в роботу бухгалтерської звітності 1-С, підробляла дані, звіти, під час спільних звірок відповідачка демонструвала не ту книжкову продукцію, що їй надходила для реалізації від позивача, а книжки інших СПД, які зберігалися в загальному складі книжкової продукції (контейнері). В теперішній час в провадженні Оболонського відділу поліції перебуває кримінальне провадження за ст. 190 КК України відносно гр. ОСОБА_2 .
Так як звільнення працівника можливо було лише зі згоди Центру зайнятості, та за проходженням певної процедури, то фактично ОСОБА_2 було звільнено за п. 4 ст. 40 КЗпПУ, тобто за прогули.Однак весь час, поки діяв трудовий договір між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на останню нараховувалась заробітна платня, та, відповідно, за неї сплачувалися всі необхідні податки до державного бюджету.Таким чином, позивачем, як ФОП, за даного працівника, було сплачено 13 944,00 грн., в тому числі: ЄСВ - 7392,00 грн., податок на доходи фізичних осіб - 6048,00 грн.,військовий збір - 504,00 грн.
Позивачем на адресу ДПІ у Святошинському районі ГУ ДПС у м. Києві було направлено заяву про повернення надмірно сплачених податків. Однак, позивачу було відмовлено у зв`язку з тим, що особа рахувалась, як працівник, тому сплачені податки зараховані до державного бюджету. Таким чином, позивачу завдано матеріальної шкоди в частині оплати податків до державного бюджету за час прогулів відповідачки, а відтак позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 суму сплачених до державного бюджету коштів в розмірі 13 944, 00 грн.
19.03.2020 року судом було здійснено запит до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, щодо зареєстрованого місця відповідача ОСОБА_2 , оскільки згідно даних Реєстру територіальної громади м. Києва, відповідачка зареєстрованою по м. Києву не значиться.
Згідно даних наданих Відділом зазначено, що ОСОБА_2 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , однак 10.04.2019 була знята з реєстраційного обліку до нового місця проживання: АДРЕСА_2 .
Центром надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради відповіді щодо зареєстрованого місця відповідача ОСОБА_2 за вищевказаною адресою, суду надано не було.
Ухвалою від 05.08.2020 року позов ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Разом з цим учасникам справи було направлено ухвалу суду про відкриття провадження у справі та направлено відповідачу копії позовної заяви з додатками та встановлено для учасників строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень.
Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Відповідачка по справі повідомлялась про розгляд судом даного провадження належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за адресою, що вказана в позовній заяві, однак особисто відповідачкою поштове відправлення не отримано. Відповідно правом на подачу відзиву відповідачка не скористалась.
Враховуючи вимоги ст.ст.279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення.
Вивчивши подані заяви по суті справи, та дослідивши наявні письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача з наступних підстав.
Судом встановлено, що 28.10.2010 між фізичною особою ОСОБА_1 та працівником ОСОБА_2 було укладено трудовий договір, відповідно до умов якого працівник зобов`язаний реалізовувати товар, а фізична особа оплачувати працю працівника у розмірі 1 000 грн. на місяць.
Згідно розпорядження ФОП ОСОБА_1 № 5 від 30.11.2019 про розірвання трудового договору з ОСОБА_2 , останню було звільнено з роботи продавця непродовольчих товарів за прогули, згідно п. 40 ст. 40 КЗпП України.
Як вбачається з матеріалів справи в провадженні Оболонського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження за ч. 1 ст. 191 КК України відносно гр. ОСОБА_2 (потерпілий ФОП ОСОБА_1 )
Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Підстави припинення трудового договору встановлені статтею 36 КЗпП Україні, серед яких - розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).
Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Стаття 139 КЗпП України встановлює обов`язки працівників, а саме - працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил (ст.142 КЗпП України). У деяких галузях народного господарства для окремих категорій працівників діють статути і положення про дисципліну.
У відповідності до положень ст. 61 Основного Закону України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Статтею 55 проголошено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З матеріалів справи вбачається, що під час дії трудового між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на останню нараховувалась заробітна платня, та, відповідно, за неї сплачувалися всі необхідні податки до державного бюджету.Отже, позивачем, як ФОП, за даного працівника, було сплачено 13 944,00 грн., в тому числі: ЄСВ - 7392,00 грн., податок на доходи фізичних осіб - 6048,00 грн.,військовий збір - 504,00 грн.
Відповідачка в свою чергу доводи позивача не спростувала, з відзивом на позовну заяву не зверталась, жодних документів, які б свідчили про наявність поважних причин відсутності її на роботі не подавала, а відтак суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.
Згідно з вимогами ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача сплачена сума судового збору у розмірі 840, 80 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись Конституцією України, ст. 2, 4, 12, 13, 48, 76, 80, 274-279, 280-289 ЦПК України, суд, -
Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) суму сплачених до державного бюджету коштів в розмірі 13 944, 00 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 840, 80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.
Суддя: