Справа № 415/1477/20
Провадження № 2/415/823/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі головуючого судді Луньової Д.Ю., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справуза позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить стягнути з відповідача 246114 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за весь час затримки розрахунку - 726 днів (з дня звільнення 19.10.2016 р. по день отримання довідки про заборгованість 13.09.2019 р.) - з підстав ст.117 КЗпП України, мотивуючи позов тим, що при звільненні з ним не був проведений остаточний розрахунок, залишився борг підприємства по заробітній платі, який станом на момент звернення до суду складає 17996, 72 грн. Позивач 31.10.2019 р. звернувся до Лисичанського міського суду з заявою про видачу судового наказу, яка була задоволена, однак за заявою відповідача судовий наказ було скасовано.

Ухвалою від 02.03.2020 відкрито провадження у цій справі та з урахуванням ч. 4 ст.9 ЦПК України вирішено її розглядати у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, призначено судове засідання на 07.04.2020 та надано відповідачу строк для подання відзиву, яка була направлена на зареєстровану адресу відповідача із пропозицією подати до суду свій відзив на позов разом із копією позову та додатками.

Станом на 19.08.2020 р. від відповідача відзиву не надходило.

2 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-ІХ), яким розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину», а тому розгляд справи відкладено на 18.06.2020 р., 19.08.2020 р.

Відповідно до ст. 7 ч. 13 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін не надходило.

Суд, керуючись ч. 2 ст. 191 ЦПК України, розглянув справу за наявними у справі матеріалами та встановив такі обставини і відповідні ним правовідносини:

За наказом № 337-к від 01.09.2000 р. позивач ОСОБА_1 прийнятий на роботу на посаді підземного гірника по ремонту гірничих виробіток з повним робочим днем під землею.

Наказом № 775-к від 18.10.2016 р. позивач ОСОБА_1 звільнений 18.10.2016 р. у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України з виплатою допомоги.

В трудовій книжці позивача є записи про прийняття на роботу за наказом №337-к від 01.09.2000 р. і запис про звільнення позивача за наказом №775-к від 18.10.2016 р.

Згідно довідки від 13.09.2019 р. № 95 (а.с. 24) заборгованість відповідача перед позивачем складає 17996,72 гривні - вихідна допомога у зв`язку з виходом на пенсію.

Згідно довідки № 41 від 13.05.2020 р. (а.с. 31) середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 272,68 гривень.

Відповідачем ці відомості не спростовані та суду не надані докази, що вони є недостовірними.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша ст. 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він здійснив повний розрахунок з позивачем та виплатив всі суми, що належать позивачу від підприємства.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу, згідно якої при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно положень ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ст. 12, частини 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Станом на час ухвалення рішення судом доказів повного розрахунку з позивачем відповідачем не надано.

Суд зазначає, що в ухвалі про відкриття провадження у справі відповідачу пропонувалось надати відзив на позовну заяву з документальним обґрунтуванням його доводів, проте, відповідач не надав суду ані відзиву, ані доказів сплати боргу.

Таким чином, вина відповідача в порушенні вимог КЗпП України, найшла своє підтвердження під час розгляду справи.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати, у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Таке ж роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.02.2012 № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок).

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Згідно пункту 5 розділу ІV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). (Правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-648цс15 від 16.12.2015).

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача обчислюється наступним чином: 10839, 33 грн. (заробітна плата згідно довідки про доходи) : 32 (робочі дні за цей період) = 338,73 грн. (середньоденна заробітна плата), що також підтверджується довідкою (а.с. 31).

Середньомісячне число робочих днів становить 16 днів (32 робочих днів за цей період (два останні календарні місяці) : 2 = 16).

Середній заробіток за час затримки розрахунку обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді: 338,73 х 16 = 5 419,68 грн. (за один календарний місяць).

Суд частково не погоджується з розрахунком, проведеним позивачем, оскільки, згідно довідки, середньоденна заробітна плата складає 338,78 грн. (339 грн. вказує позивач) і саме цей розмір середньоденної заробітної плати необхідно помножувати на кількість робочих днів в період затримки розрахунку.

З дати звільнення, тобто з 19.10.2016 року по день постановлення рішення 19.08.2020 року пройшло 958 робочих дня. Тобто, середній заробіток за час звільнення до по день постановлення рішення складає: 338,73 грн. * 958 дні = 324 503,34 грн.

Зважаючи на положення п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Однак, оскільки відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог (постанова Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №367/1125/15-ц), позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню та підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за затримку розрахунку у межах заявленої позовної вимоги, а саме за період з часу звільнення до видачі довідки про заборгованість у розмірі 245 917,98 грн..

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд дійшов переконання про задоволення позову у повному обсязі, а позивачем сплачений судовий збір при зверненні до суду з позовом, то сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Судові витрати підлягають стягненню у відповідності до правил встановлених ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 13, 17, 18, 76-82, 141, 263-265, 274, 275, 279, 354, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), представник позивача ОСОБА_2 , до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» (місцезнаходження: вул. Малиновського, буд. № 1, м. Лисичанськ, Луганська область, 93100) про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» (юридична адреса: вул. Малиновського, буд. № 1, м. Лисичанськ, Луганська область, 93100, ) середню заробітну плату за затримку у розрахунку по заробітній платі при звільненні у розмірі 245 917,98 (двісті сорок п`ять тисяч дев`ятсот сімнадцять) гривень 98 копійок на користьОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» (юридична адреса: вул. Малиновського, буд. № 1, м. Лисичанськ, Луганська область, 93100, ) на користь держави судовий збір у сумі 2459 (дві тисячі чотириста п`ятдесят дев`ять) гривень 18 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Луганського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Ю. Луньова