Справа № 159/4333/20
Провадження № 2/159/1073/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл.

в складі: головуючого - судді Логвинюк І.М.,

розглянувши, за правилами спрощеного позовного провадження (письмового) в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

Позивач 27.08.20 р. подав до суду вказаний вище позов. Просить припинити стягнення аліментів з нього за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 12.12.18 р. у справі № 159/1 862/18 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 з 01.06.20 р.. Одночасно позивач просив визнати виконавчий лист № 159/1 862/18 таким, що не підлягає виконанню, з дня набрання рішенням законної сили. Свої вимоги обгрунтовує тим, що сторони перебували у шлюбі, що розірваний за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 12.12.14 р.. За час шлюбу у сторін народилось двоє дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка вже є повнолітньою, та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який після розірвання шлюбу залишився проживати з ним. Лише у 20148 р. син проживав з відповідачем і, скориставшись цим, остання подала до суду заяву про стягнення з нього аліментів на утримання дітей. За рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 12.12.18 р. у справі № 159/1 862/18 стягнуто з нього на утримання дітей аліменти у розмірі 1 300 грн щомісячно, починаючи з 17.04.18 р.. Аліменти він сплачував справно. Із січня 2020 р. син вирішив проживати з ним. Він повністю утримує сина сторін та, при цьому, продовжує сплачувати аліменти за виконавчим провадженням. Вважає, що ці аліменти відповідач використовує не за призначенням, вона втратила право на їх одержання з часу, коли син почав проживати з ним. Він неодноразово усно пропонував відповідачеві відкликати виконавчий документ, що вона обіцяла зробити, однак, не виконала. 19.06.20 р. він звернувся до відповідача з пропозицією відкликати виконавчий документ з Ковельського В ДВС. Однак відповідач добровільно цього не зробила. Просить позов задовольнити.

За ухвалою суду від 01.09.20 р. позовну заяву було залишено без руху та було відмовлено у відкритті провадження у справі в частині вимоги про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Копію вказаної вище ухвали позивач отримав під розпис 17.09.20 р..

24.09.20 р. позивач усунув недоліки позовної заяви.

За ухвалою суду від 29.10.20 р. провадження у справі відкрито та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачеві копія вказаної вище ухвали про відкриття провадження у справі із копією позовної заяви з доданими до неї матеріалами надіслано у встановленому законом порядку.

За станом на 29.12.20 р. відповідачем не подано до суду відзиву на позову заяву.

Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача безпідставні та не підлягають до задоволення.

Так за змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до копії виписки з рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 12.12.14 р. у цивільній справі № 159/7 190/14 - ц провадження № 2/159/1 676/2014 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, що набрало законної сили 02.01.15 р., з 28.05.2 000 р. сторони перебували у шлюбі, що згодом був розірваний у судовому порядку.

Копією свідоцтва про народження неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стверджується та обставина, що сторони є його батьками.

Відповідно до копії рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 12.12.18 р. у цивільній справі № 159/1 862/18 провадження № 2/159/1 753/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, що набрало законної сили 14.01.19 р., з 17.04.18 р. з позивача на користь відповідача у розглядуваній справі стягнуто аліменти на утримання двох вказаних вище спільних дітей сторін ще як неповнолітніх, у розмірі по 1 300 грн щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття.

При цьому суд враховує, що у вказаному вище рішенні суду від 12.12.18 р. відмічено, що ОСОБА_1 подав до суду заяву про повне визнання позовних вимог (уточнених).

Аналізуючи копію поданого позивачем витягу з протоколу дорадчого органу № 3 від 28.03.18 р. по питанню неналежного виконання батьківських обов`язків мамою у сім`ї ОСОБА_6 , суд зауважує, що за його змістом неповнолітній син сторін проживав і надалі, за планами матері, буде проживати із нею.

Вказаний вище витяг жодним чином не доводить суду ту обставину, що з січня 2020 р. син сторін проживає з батьком позивачем у справі.

Аналізуючи копію поданої позивачем характеристики сина сторін ОСОБА_3 - від 23.11.18 р., виданої навчальним закладом, з якого слідує, що дитиною позивач як батько опікувався з 01.09.14 р. по травень 2017 р., суд зауважує, що з її змісту жодним чином не випливає висновок про те, що з січня 2020 р. син сторін проживає з батьком позивачем у справі.

Як зазначив сам позивач, його письмову пропозицію про відкликання виконавчого листа у справі про стягнення аліментів з нього на утримання сина з огляду на зміну останнім місця проживання, відповідач не отримала та не прочитала. Разом з тим суд відмічає, що навіть при належному доведенні позивачем до відома відповідача вказаної вище пропозиції, це жодним чином не доводить тієї обставини, що з січня 2020 р. син сторін проживає спільно з позивачем.

У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що позивачем не надано суду доказів того, що з січня 2020 р. спільна неповнолітня дитина сторін син ОСОБА_5 - проживає разом з позивачем, перебуває на його утриманні.

Тобто відсутні підстави для висновку суду про те, що на дату звернення з розглядуваним позовом до суду існували, та на даний час існують обставини, що впливають на визначені розміри періодичних платежів позивача, їх припинення, і що є підстави для його звільнення від них.

А тому у задоволенні позову слід відмовити за його недоведеністю.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 209, 223, 263 265, п. 9 ст. 1 розд. ХIII «Прикінцеві положення» ЦПК України, ст. ст. 180, 181 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і. н. НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , прож. за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і. н. НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , і. н. НОМЕР_4 , прож. за адресою: АДРЕСА_2 .

Головуючий:І. М. Логвинюк