№ 201/1571/19
провадження 2/201/329/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги та витрат на правову допомогу і судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 08 лютого 2019 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення сплаченої заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги та витрат на правову допомогу і судових витрат. Позивач в своєму позові, з представником та в ході судового засідання посилаються на те, що сторони є співвласниками в рівних частках квартири АДРЕСА_1 , з відповідачем укладено договір про надання послуг з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території, були додаткові угоди, у вказаному будинку створено ОСББ «Академіка Чекмарьова», який і є балансоутримувачем, на відповідача відкрито особовий рахунок і встановлені фактичні відносини з приводу надання вказаних послуг до вказаного об`єкту нерухомості: АДРЕСА_2 ; з листопада 2018 року відповідач не сплачує комунальні послуги через свої особисті негаразди, хоча житлово-комунальні послуги відповідачу до вказаного житла надаються: опалення, гаряче водопостачання, електроенергія та інш., вони використовуються, але повної оплати за вказані спожиті послуги від нього немає, внаслідок чого позивач вимушена була сплатити повні рахунки ОСББ на вказану квартиру (тобто за себе і за відповідача), вважаючи, що відповідач поверне їй свою частину обов`язкових платежів, але відповідач вказаного не зробив, чим позивачу завдано матеріальні збитки, в нього є заборгованість по сплаті спожитих послуг перед позивачем, яка реально їх понесла. Відповідальність за завдання збитків, скоєння цієї шкоди і заборгованість згідно з умов договору та закону повинен нести відповідач. Вартість збитків позивача з урахуванням часу користування вказаними послугами, сезонності та показників лічильників з урахуванням уточнень і перерахунків за період з листопада 2018 року станом на 01 вересня 2019 року складає всього 21 227 грн. 46 коп. і 9 775 грн. 75 коп., половину вказаних коштів повинна нести і позивачка, що вона і зробила, отже частина заборгованості відповідача становить за вказаний період всього 15 501 грн. 61 коп.. Позовну давність позивач не пропустила, оскільки ставлять питання про борг в межах трьох років станом на час подання позову 2018-2019 роки рік, в якому вона і звернулася до суду, правовідносини триваючі. На час розгляду справи в суді відповідач не погодився з боргом, визнав лише частину витрат і не погасив основну заборгованість. Позивача просив суд стягнути з відповідача вказану не сплачену суму збитків з урахуванням їх розрахунку, а також витрати на правову допомогу і на оплату судового збору, задовольнивши уточнений позов в повному обсязі.

Представник відповідача Науменко О.В. в судовому засіданні вимоги позову визнав частково, вказавши на те, що дійсно відповідач має у власності Ѕ частину вказаного об`єкта нерухомості і готовий сплачувати комунальні послуги, але до нього ОСББ не зверталося, комунальними послугами він не користувався, оскільки там не мешкав, тому готовий частково відшкодувати позивачці її витрати та в значно меншій сумі виплатити їй витрати на правову допомогу, він має складні життєві обставини, фактично не заперечує сплачувати вказані житлово-комунальні послуги, але нехай їх йому заявить ОСББ, а не позивач, яку він не прохав сплачувати за нього ці послуги. Отже, вважає за не можливе задоволення позову, просив відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення позивача і представника відповідача, з`ясувавши думку сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню за наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що сторони ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 17 серпня 1996 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від цього шлюбу і спільного мешкання мають спільного тепер вже повнолітнього сина. Спільне сімейне життя не склалося і рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2018 року їх шлюб було розірвано, рішення набрало законної сили. Під час перебування в шлюбі 26 квітня 2003 року сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 і є співвласника цього житла в рівних частках по 1/2, вказаний договір було зареєстровано в передбаченому законом порядку. З сторонами було укладено договір про надання послуг з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території, були додаткові угоди, у вказаному будинку створено ОСББ «Академіка Чекмарьова», який і є балансоутримувачем, на відповідача відкрито особовий рахунок і встановлені фактичні відносини з приводу надання вказаних послуг до вказаного об`єкту нерухомості: АДРЕСА_2 . Зазначені правовідносини є складовою частиною правочину найму житлового приміщення, передбаченого нормами ЖК України, що виникли з дій боржника та вказаним ОСББ, спрямованих на набуття цивільних прав та обов`язків щодо житлово-комунальних послуг та їх оплати.

З листопада 2018 року відповідач не сплачує комунальні послуги через свої особисті негаразди: стосовно відповідача було відкрите кримінальне провадження, він тривалий час перебував під вартою в СІЗО, отже у вказаній квартирі фактично не мешкав певний час, хоча житлово-комунальні послуги відповідачу до вказаного житла надаються: опалення, гаряче водопостачання, електроенергія та інш., вони використовуються, але повної оплати за вказані спожиті послуги від нього немає, внаслідок чого позивач вимушена була сплатити повні рахунки ОСББ на вказану квартиру (тобто за себе і за відповідача), вважаючи, що відповідач поверне їй свою частину обов`язкових платежів, оскільки рахунок виставлявся на все житло, а не на частку позивача (окремі рахунки не оформлені, рахунок один на всю квартиру), а заборгованість потягнула б за собою нарахування штрафів, пені тощо. Але відповідач вказаного не зробив, чим позивачу завдано матеріальні збитки, в нього є заборгованість по сплаті спожитих послуг перед позивачем, яка реально їх понесла, про що суду надано квитанції і платіжні доручення. Відповідальність за завдання збитків позивачу, скоєння цієї шкоди і заборгованість згідно з умов договору та закону повинен нести відповідач. Вартість збитків позивача з урахуванням часу користування вказаними послугами, сезонності та показників лічильників з урахуванням уточнень і перерахунків за період з листопада 2018 року станом на 01 вересня 2019 року складає всього 21 227 грн. 46 коп. і 9 775 грн. 75 коп., половину вказаних коштів повинна нести і позивачка, що вона і зробила, отже частина заборгованості відповідача становить за вказаний період всього 15 501 грн. 61 коп.. Позовну давність позивач не пропустила, оскільки ставлять питання про борг в межах трьох років станом на час подання позову 2018-2019 роки рік, в якому вона і звернулася до суду, правовідносини триваючі. На час розгляду справи в суді відповідач не погодився з боргом, визнав лише частину витрат і не погасив основну заборгованість. В добровільному порядку це питання (решта заборгованості) вирішене не було, виник спір і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до умов встановлених фактичних відносин з приводу житлово-комунальних послуг шляхом укладення договору, додаткових угод та відкриття особового рахунку, виданої розрахункової книжки абоненту відповідачу відкрито особовий рахунок, споживач зобов`язаний вносити своєчасно і в повному розмірі плату за надані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають в частині власності квартиру користуються нею для особистого мешкання і мешкання членів їх сімей.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно до ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

З договору та пояснень причетних осіб встановлено, що водопостачання і водовідведення відповідачем використовується без обліково, відповідальність за це несе відповідач.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма права і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст. 65 ЖК України особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням.

Суд приймає до уваги також і ті обставини, що лічильники у вказаному помешканні сторін, в тому числі і відповідача знаходяться, договір на надання послу з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території до житла відповідача є, додаткові угоди укладені, особовий рахунок відкрито і плата за користування вказаними спожитими послугами відповідачем раніше була і зараз частково є.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника квартири, які проживають з ним в квартирі, яка йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування даним приміщенням.

За таких обставин суд вважає, що позивач довів вину відповідача в завданні збитків згідно наданого розрахунку кількості спожитої послуги, сплаченими нею коштами за це і наступною не сплатою витрат (заборгованості) за користування цією послугою з урахуванням часу користування нею, сезонності та наявних показників.

Як вбачається з доданого до позовної заяви квитанцій і платіжних доручень, виписки з особового рахунку відповідача, ОСББ «Академіка Чекмарьова» виставляло вартість обслуговування саме сторонам, як і передбачено рішенням міської ради.

Відповідно до пункту 3, частини 5, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже законодавством встановлений обов`язок споживача сплачувати в повному обсязі спожиті комунальні послуги. Відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надання житлово-комунальних послуг. А тому, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року по справі № 6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі № 3- 184цс14 та від 20 квітня 2016 року по справі № 6-2951 цс-15.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Отже позивачем доведено, що саме неправомірними діями відповідача, пов`язаними з незаконним і неправильним використанням наданої йому послуги фактично позивачу було завдано прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Згiдно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано.

Вiдповiдно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно відповідача по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього по обліку тепло, електро та водопостачання і водовідведення і інш., предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов`язань стосовно позовних вимог є припущенням.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, могла б скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до п. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Не може суд прийняти до уваги заперечення сторони відповідача проти позову, оскільки вони спростовуються вищенаведеним, не базуються на фактичних даних та об`єктивно нічим не підтверджені. Сама по собі відсутність договору на вказані послуги чи його лонгація з відповідачем, життєві негаразди, певний строк несплати з різних причин не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки відповідач має у власності вказаний об`єкт нерухомості, вважає його своїм і тривалий час претендує на нього, на цю адресу відкрито особовий рахунок з відповідачем, який користується житлово-комунальними послугами і частково виконував умови договору про надання цих послуг щодо їх оплати (до завдання збитків).

За таких обставин суд вважає, що позивач довів вину відповідача в завданні збитків, згідно розрахунку кількості спожитих відповідачем послуг і наступною не сплатою витрат (заборгованості) за користування цими послугами з урахуванням часу користування відповідачем, сезонності та наявних показників складає з урахуванням уточнень 15 501 грн. 61 коп.

При таких обставинах суд вважає можливим уточнені позовні вимоги задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати сплачені нею за спожиті житлово-комунальні послуги станом на 01 вересня 2019 року в сумі 15 501 грн. 61 коп., а також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 її витрати на правову допомогу в сумі 7 000 грн., які реально понесла позивачка, і витрати на судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп., а всього 7 768 грн. 40 коп..

Таким чином обставини позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 22, 202, 526, 527, 530, 533, 543, 611, 625, 1166 ЦК України, ст. 61, 64, 65, 67, 68 ЖК України, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати сплачені нею за спожиті житлово-комунальні послуги станом на 01 вересня 2019 року в сумі 15 501 грн. 61 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 її витрати на правову допомогу в сумі 7 000 грн. і витрати на судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп., а всього 7 768 грн. 40 коп..

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 12 березня 2020 року.

Суддя -