16.09.2020 Справа № 363/1683/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Котлярової І.Ю.,

за участі секретаря - Скотаренко В.М.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород заяву ОСОБА_1 , зацікавлені особи - Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора, Подільська районна в місті Києві державна адміністрація про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування поданої заяви вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок ДТП, загинув чоловік її рідної тітки по лінії матері, ОСОБА_2 . За ступенем спорідненості ОСОБА_2 доводився заявнику дядьком. Після смерті ОСОБА_2 залишилася спадщина, яка складається із приватного будинку за адресою АДРЕСА_1 , який належить спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу та будинку за адресою АДРЕСА_2 , який був прийнятий, як спадщина чоловіком після смерті дружини. У будинку по АДРЕСА_2 ОСОБА_2 постійно проживав із дружиною упродовж подружнього життя та продовжував жити по день своєї смерті. Заявник вказала, що на день загибелі дядько був вдівцем. Його дружина, а її рідна тітка ОСОБА_3 раптово померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , дітей у подружжя не було та на той час її дядько знаходився у скрутному становищі. За місяць до смерті дружини, у жовтні 2005 року, ОСОБА_2 потрапив у ДТП та за її наслідками був покалічений, йому зробили внутрішньочеревну операцію та наклали гіпс на зламані кінцівки, був повністю безпорадний, потребував постійного догляду, не міг самостійно обслуговувати себе, не міг ходити, у нього погіршився зір. Заявник, зазначила, що купляла йому ліки, продукти харчування, готувала їжу, прибирала у будинку, працювала на присадибній ділянці та все це цілком природно відбувалося без будь-якого юридичного оформлення, без будь яких умов. Для зручності в обслуговуванні хворого, заявник зазначила, що перевезла у будинок по АДРЕСА_2 зі свого будинку по АДРЕСА_3 частину своїх речей, одяг, деякі меблі, швейну машинку, тощо. Після лікування такі сімейні відносини продовжилися 12 років до дня його трагічної смерті, поховання якого також здійснювала вона. Вважає, що оскільки ОСОБА_2 фактично став членом її сім`ї, за відсутності інших спадкоємців, заявник може бути закликана до спадкування у якості спадкоємниці четвертої черги за законом. Після смерті ОСОБА_2 , заявник звернулася до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини померлого, однак нотаріусом було роз`яснено, що для визнання її спадкоємницею четвертої черги за законом щодо спадщини померлого ОСОБА_2 , повинна надати у нотаріальну контору рішення суду про те, що їхні фактичні сімейні відносини із ОСОБА_2 є юридично встановленим фактом, оскільки нотаріус не має можливостей встановлювати обставини, які потребують доведенню. Посилається на статтю 1264 ЦК України якою передбачено, що за відсутністю інших спадкоємців, «четверта черга спадкоємців за законом це особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш п`яти років на день смерті спадкодавця». Шлюбу між нею та померлими не було, кровне споріднення було із його дружиною, не було реєстрації проживання за однією адресою, проте, фактично із листопада 2005 року до його загибелі у листопаді 2017 року, проживали однією сім`єю. Встановлення юридичного факту проживання із ОСОБА_2 однією сім`єю необхідно заявнику для проведення дій юридичного характеру в майбутньому у разі визнання її спадкоємицею четвертої черги за законом. На підставі викладеного ОСОБА_1 звернулася до суду та просила встановити юридичний факт спільного проживання ОСОБА_2 однією сім`єю з нею та встановити юридичний факт, що на час відкриття спадщини ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали спільно однією сім`єю понад 5 років - із листопада 2005 року по листопад 2017 року.

У судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримувала та просила про їх задоволення із викладених у ній підстав.

Представники Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори, Подільської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника.

Суд заслухавши пояснення заявника, свідків, вивчивши письмові докази, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 16.11.2017 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 73 роки, про що Книзі реєстрації смертей зроблено запис № 416.

Згідно акту від 13 квітня 2018 року складеного депутатом Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області Солошенко В.Ф. та підпис, якого засвідчено сільським головою Дідок В.О., зазначено, що ОСОБА_2 у господарюванні та обслуговуванні будинку і присадибної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , постійно допомагала родичка, мешканка села, ОСОБА_1 , понад десять років.

Відповідно до довідки виданої Виконавчим комітетом Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 18.04.2018 року № 385 ОСОБА_1 , вбачається, що вона проживала та вела сумісне господарство разом з ОСОБА_2 з листопада 2005 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 416 від 16.11.2017 року, за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно реєстраційного посвідчення № НОМЕР_2 , виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, житловий будинок в АДРЕСА_4 зареєстрований за ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору-купівлі продажу житлового будинку від 20.11.2009 року укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л.С., зареєстрованого в реєстрі за № 2445.

З заяви про прийняття спадщини за № 415 вбачається, що ОСОБА_1 , 26 березня 2018 року звернулася до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори з метою прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2

ОСОБА_1 зазначила, що нотаріусом їй було роз`яснено, що для визнання її спадкоємницею четвертої черги за законом щодо спадщини померлого ОСОБА_2 , повинна надати у нотаріальну контору рішення суду про те, що їхні фактичні сімейні відносини із ОСОБА_2 є юридично встановленим фактом, оскільки нотаріус не має можливостей встановлювати обставини, які потребують доведенню.

За ч. 1 та ч. 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадщину за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Статтею 3 СК України передбачено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім`єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» defacto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

На підставі викладеного, можна дійти висновку, що до "інших" підстав створення сім`ї слід віднести: проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу; опіку та піклування над дітьми; патронат над дітьми; прийомну сім`ю; дитячий будинок сімейного типу; фактичне прийняття дитини на виховання.

Допитана у судовому засідання свідок, ОСОБА_5 , суду пояснила, що з ОСОБА_1 перебуває в дружніх стосунках. З матір`ю ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , дружили сім`ями та вони завжди запрошували її на всі свята та застілля. ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 були, як одна родина. В 2005 році померла, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 був після операції, а ОСОБА_1 постійно допомогла йому та коли він одужав у 2009 році вони стали близькими та іноді ОСОБА_1 залишалася ночувати у ОСОБА_2 , який проживав у с. Демидів. Зазначила, що ОСОБА_1 мала родинні відносини з ОСОБА_2 . В 2017 році сталося ДТП та ОСОБА_2 помер.

Свідок, ОСОБА_8 , суду пояснила, що з ОСОБА_1 перебуває в дружніх стосунках понад 50 років. Знайома з ОСОБА_2 , він був чоловіком рідної тітки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та проживав в АДРЕСА_2 , спільних дітей останні не мали. Усі родичі ОСОБА_2 проживали за кордоном в Росії. Після того, як ОСОБА_9 потрапив в аварію у 2005 році та після смерті ОСОБА_10 (листопад 2005 року) заявниця ОСОБА_1 завжди допомогала ОСОБА_11 . Зазначила, що при житті ОСОБА_12 просила племінницю ОСОБА_13 не покидати після її смерті її чоловіка ОСОБА_14 та допомагати йому. ОСОБА_1 з 2005 року надавала допомогу ОСОБА_2 , оскільки після ДТП він потребував сторонньої допомоги та ОСОБА_1 була змушена йому допомагати. Фактично весь час, з 2005 року, з початку рідко, а далі коли вийшла на пенсію весь час була ОСОБА_1 на вул. Річній та доглядала за ОСОБА_2 і купували все необхідне за власні кошти. ОСОБА_2 про родичів ніколи не розповідав. У 2017 році після ДТП ОСОБА_9 помер, похоронами займалася заявниця та до сьогоднішнього дня доглядає за його могилою.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що прізвищ ОСОБА_16 та ОСОБА_10 не пам`ятає, але спілкувався з ними добре та мав дружні відносини. Зазначив, що ОСОБА_1 після того, як ОСОБА_9 потрапив у ДТП, допомагала йому у всьому і готувала, і прибирала. Коли приїжджав до заявниці то її вдома не було, тому, що вона постійно була у ОСОБА_16 , вони разом зустрічали Нові роки - ОСОБА_1 є племінницею ОСОБА_10 . Мати ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_10 . Щодо рідних ОСОБА_16 нічого не відомо, матір ОСОБА_16 ніколи не бачив. Зазначив, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_16 були родинні відносини.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що може засвідчити про те, що з ОСОБА_2 є не лише родичем, а фактично він замінив йому дідуся та не зважаючи на різницю у віці зазначив, що вони були друзями. Після смерті ОСОБА_10 , зазначив, що вони проводили багато часу разом та після аварії у 2005 році ОСОБА_2 став себе погано почувати і він практично знаходився на їх утриманні та було прийнято рішення, що ОСОБА_1 переїде до будинку ОСОБА_2 , що знаходиться у АДРЕСА_2 . Зазначив, що ОСОБА_2 за життя не оформлював на їх спадщину, оскільки мав певний страх. ОСОБА_2 зазначив, що був їх членом сім`ї. ОСОБА_1 була вимушена його обслуговувати та коштів у останнього не було. ОСОБА_2 за життя говорив, що інших родичів він не має.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що знайома з сім`єю ОСОБА_20 , ОСОБА_21 з часу одруження з ОСОБА_18 , а саме з 1998 року. Після того, як ОСОБА_2 потрапив у 2005 році у ДТП, було прийнято рішення, що свекруха - ОСОБА_1 переїде до нього проживати, у зв`язку із чим частину її речей було перевезено до будинку ОСОБА_2 , що знаходиться у АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 допомагала ОСОБА_2 по господарству, на городі, купувала ліки за власні кошти, тобто проживали, як одна сім`я.

Як вбачається з вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

З огляду на засади змагальності у цивільному судочинстві заявник, звертаючись до суду з вказаною заявою, мала би довести шляхом надання суду належних та допустимих доказів, що вона не менше 5 років до дня смерті ОСОБА_2 проживала з ним однією сім`єю, а саме, що вони спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Проте на думку суду, перелічені документи та покази допитаних у судовому засіданні свідків не можуть бути достатнім доказом того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю в розумінні ст. 3 СК України.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження обставин, які свідчать про проживання заявника з особою, яка померла, однією сім`єю, у тому числі щонайменше як п`ять років.

Суд вважає, що заявником вказані обставини не доведені. Так, заявником, суду не було надано жодних документальних доказів, зокрема, чеків на придбання ліків, продуктів, речей, інші документальні підтвердження, тощо, які б підтвердили взаємні права та обов`язки між нею та ОСОБА_2 , а з пояснень свідків у судовому засіданні встановлено, що вона враховуючи стан здоров`я та вік ОСОБА_2 , підтримувала його та надавала допомогу. Більш того, як пояснили свідки у позивача є своя сім`я, що проживає у АДРЕСА_5 , саме ці обставини в судовому засіданні підтвердила і заявниця, пояснивши суду, що вона з 09.09.1972 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , вони мають дітей та зареєстровані у АДРЕСА_5 .

Так, відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 цього Кодексу сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Тобто, право осіб на створення сім`ї без шлюбу законом не заборонено. Проживання жінки та чоловіка без шлюбу може бути підставою для створення сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.

З огляду на викладене, перебування жінки та чоловіка у зареєстрованому шлюбі, що є підставою для створення однієї сім`ї, виключає одночасне створення обома або одним з них на інших не заборонених законом підставах іншої сім`ї, зокрема шляхом проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Відповідно, перебування чоловіка та жінки або одного з них у зареєстрованому шлюбі виключає можливість встановлення щодо обох або одного з них факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з іншою особою.

Крім того, доводи заявника про наявність спорідненості із померлим, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи у суді, оскільки померлий був чоловіком тітки заявника, що відповідно до вимог законодавства виключає кровну спорідненість між заявником та померлим.

Заявником не надано суду доказів, на підтвердження наявності спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин з ОСОБА_2 , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Отже, виходячи з наданих матеріалів справи, слід зазначити, що доказів проживання однією сім`єю, спрямованих на довготривалі відносини в спірний період, крім своїх пояснень, заявниця суду не надала. Пояснення свідків, на які посилається заявник, не можуть бути єдиною підставою для встановлення такого факту.

Інформація, зазначена у виданій Демидівською сільською радою довідки не містить даних про те з яких саме джерел виходила сільська рада при їх виданні, а покази свідків не є беззаперечними доказами на підтвердження тих обставин, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існували усталені відносини, що притаманні сім`ї в розумінні частини 2 статті 3 СК України, враховуючи також той факт, що ОСОБА_1 надала суду документи про те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі.

Таким чином, доводи заявника про те, що вона проживала з ОСОБА_2 з 2005 року однією сім`єю, матеріально його забезпечувала, вела з ним спільне господарство, надавала іншу допомогу, здійснювала його поховання не спростовують установлені судом обставини, не підтверджують факт ведення спільного побуту і наявності взаємних прав й обов`язків та не можуть бути підставою для задоволення заяви.

У судовому засіданні не встановлено факту проживання заявника з померлим однією сім`єю, оскільки заявником належним чином не доведено, що вона та ОСОБА_2 спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, що є характерними ознаками сім`ї..

Посилання заявника на вирішення всіх питань, пов`язаних з лікуванням, також не можуть свідчити про існування саме сімейних відносин, а не відносин, що ґрунтуються на співчутті та бажанні допомогти людині, з якою тривалий час перебувала у дружніх відносинах та яка потрапила у важку ситуацію.

Надані суду докази на підтвердження отримання лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , дозволу на кремацію тіла останнього, праху спадкодавця, понесення останньою витрат на поховання в своїй сукупності свідчать про обставини, що виникли вже після смерті спадкодавця та не є достатніми доказами на підтвердження факту існування саме сімейних стосунків не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків. У свою чергу, заявник доводячи дані факти обмежився лише показами свідків.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проте, ОСОБА_1 не надала належних та достатніх доказів проживання з особою, яка померла, однією сім`єю що найменше п`ять років.

Оскільки судом не встановлено факту спільного проживання, наявність взаємних прав і обов`язків, спільного побуту, у задоволенні вимог заяви про встановлення юридичного факт спільного проживання ОСОБА_2 однією сім`єю з заявником та встановлення юридичного факту, що на час відкриття спадщини ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали спільно однією сім`єю понад 5 років - із листопада 2005 року по листопад 2017 року необхідно відмовити.

Керуючись ст. 3 Сімейного кодексу України, ст.1264 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 81, 259, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд , -

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , зацікавлені особи - Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора, Подільська районна в місті Києві державна адміністрація про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Повний текст рішення суду виготовлений 24 вересня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення через Вишгородський районний суд Київської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заявник: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Вишгородським РВ ГУ МВС України в Київській області, 22.11.2000 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ).

Заінтересовані особи: Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора, (місцезнаходження: 04108, м. Київ, пр.-т Правди, 33), Подільська районна в місті Києві державна адміністрація (місцезнаходження: м. Київ, вул. Хорива, 6/9).

СУДДЯ - І.Ю.КОТЛЯРОВА