КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9046/2020
справа № 755/5335/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва, постановлене суддею Савлук Т.В. 20 червня 2019 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна Вікторія Михайлівна, ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором,

У С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , в якому просив визнати недійсним Договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. від 23 травня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , обґрунтовуючи вимоги тим, що 14 липня 2016 року Дніпровським районним судом міста Києва у цивільній справі №755/17373/15-ц ухвалено рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки. 26 жовтня 2016 року Апеляційним судом міста Києва ухвалено рішення, яким апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 липня 2016 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення наступного змісту. Відмовлено у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. В решті рішення залишено без змін. Однак, до вирішення судом спірних правовідносин 23 травня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, тобто ОСОБА_3 ввів в оману сторону щодо обставин, які мають істотне значення, та приховав факти, що мають істотне значення, - щодо існування судового спору та вирішуючи питання щодо реєстрації права власності на квартиру, що є предметом іпотеки. Про існування договору відступлення права вимоги позивач дізнався лише при отриманні виклику в судове засідання в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном - квартирою. Крім того, при розгляді справи про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки позивач у справі ОСОБА_3 не подавав заяву про заміну позивача правонаступником. Тому позивач вважає, що ОСОБА_3 незаконно відступив право вимоги за іпотечним договором, одночасно вирішуючи питання в судовому порядку, внаслідок чого є рішення про стягнення боргу, а квартиру при цьому зареєстровано на іншу особу - ОСОБА_1 , що є подвійним стягненням. Договір відступлення права вимоги за іпотечним договором є недійсним з огляду на те, що відступлення прав за іпотечним договором відбувається за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Оспорюваний договір не містить інформації про суму вимоги за основним зобов`язанням, оскільки в договорі вказана сума 46 870 доларів США, однак ОСОБА_2 повернув ОСОБА_3 21 300 доларів США, отже договір не містить такої істотної умови, як сума заборгованості.

Крім того, ОСОБА_3 приховав від контрагента наявність спору в суді про стягнення заборгованості, який був розглянутий і задоволений, а відтак не було відступлено право вимоги за основним зобов`язанням. Також в позові зазначено, що оспорюваний договір від імені ОСОБА_1 був підписаний представником за довіреністю та неможливо встановити, чи дотримано вимог законодавства при підписанні договору. Крім того, спірна квартира не була придбана за кошти, одержані в позику, а придбана за договором купівлі-продажу в 2003 році, а в переданій в іпотеку квартирі зареєстрована малолітня донька позивача. З наведених підстав позивач вважає, що договір відступлення права вимоги за іпотечним договором має бути визнаний недійсним на підставі ч.1 ст.203, ч.1, 3, 5 ст.215 ЦК України.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна Вікторія Михайлівна, ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором задоволено.

Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 23 травня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. , зареєстрований в реєстрі за № 696.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 352, 40 грн.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 352, 40 грн.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконним та необґрунтованим. Зокрема, зазначив, що є неправомірним сам факт звернення позивача до суду з даним позовом, суд не встановлював, чи порушуються права позивача укладенням спірного договору,

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

ОСОБА_1 у заяві просив розглянути справу за його відсутності.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що 29 вересня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М., за умовами якого Позикодавець передав у власність Позичальників, а Позичальники прийняли кошти в розмірі 374 960,00 грн., що за середнім курсом складає 46 870 доларів США, та зобов`язалися повернути вказану суму до 29 грудня 2012 року за наступним графіком: не пізніше 29 жовтня 2012 року - 1 300 доларів США; - не пізніше 29 грудня 2012 року - 1 300 доларів США; - не пізніше 29 грудня 2012 року - 44 270 доларів США. Позика є безвідсоткова.

На забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 29 вересня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , укладено Іпотечний договір, згідно якого ОСОБА_2 (Іпотекодавець), передав ОСОБА_3 в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві приватної власності згідно Договору купівлі-продажу від 18 березня 2003 року.

Пунктом 10 Іпотечного договору визначено, що у разі невиконання ітопекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушення зобов`язання за договором позики, таку вимогу іпотекодержатель може задовольнити за рахунок предмету іпотеки та передбачені права набуття права власності на предмет іпотеки або продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом. (Т.1, а.с.8).

Дніпровським районним судом міста Києва 14 липня 2016 року у цивільній справі №755/17373/15-ц ухвалено рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки. Присуджено стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неповернуту суму позики - 25 570 доларів США, що становить 634 136 грн., 3% річних - 1 660 доларів США, що становить 41 168 грн. та судовий збір 6 090 грн. В рахунок задоволення вимог ОСОБА_3 звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом застосування визначеної ст.38 Закону України "Про іпотеку" процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_3 права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю, на його власний розсуд, за ціною, згідно Звіту ТОВ "Харківська інвестиційна агенція нерухомості" від 02.03.2016 року за реєстраційним № 951355_02032016_37 на рівні 1 323 799 грн. 00 коп., для чого надати ОСОБА_3 право пред`являти правоустановчі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, подавати, одержувати, підписувати необхідні довідки та документи, заяви (в тому числі стосовно сімейного стану іпотекодавця), до Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації", Державної міграційної служби України, Державної реєстраційної служби України та інших державних органів, установ, підприємств, організацій, з питань отримання Витягів та інших документів, довідок про склад сім`ї, а також вчиняти всі інші дії, пов`язані з виконанням цих питань. Передати предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 в управління ОСОБА_3 на період до його реалізації за визначеною ст.38 Закону України "Про іпотеку" процедурою продажу. Виселити ОСОБА_2 , ОСОБА_4 з іпотечного майна - квартири АДРЕСА_1 . В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 26 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 липня 2016 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. В решті рішення залишено без змін.

23 травня 2016 року між ОСОБА_3 (Первісний іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Новий іпотекодержатель) укладено нотаріально посвідчений Договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. 29 вересня 2012 року за реєстровим № 2274, у відповідності до умов якого первісний іпотекодержатель передав новому іпотекодержателю, а новий іпотекодержатель прийняв від первісного іпотекодержателя всі права та обов`язки первісного іпотекодержателя за Іпотечним договором, посвідченим Анохіною В.М. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 29 вересня 2012 року за реєстровим №2274, який був укладений в забезпечення виконання зобов`язання за договором позики, посвідченим Анохіною В.М. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 29 вересня 2012 року за реєстровим №2273, укладеним між первісним іпотекодержателем та позичальниками - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , за умовами якого боржники зобов`язані повернути первісному іпотекодержателю грошові кошти в сумі, що складає еквівалент 46 870,00 доларів США в строк до 29 грудня 2012 року. Цей договір укладений з одночасним відступленням прав за договором основного зобов`язання. Сторони домовились, що відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Цей договір укладається з одночасним набуттям новим іпотекодержателем права вимагати від боржників належного виконання на його користь всіх без винятку зобов`язань, передбачених договором основного зобов`язання, в сумі, обсягах та з урахуванням фактів, встановлених цим договором основного зобов`язання та рішенням відповідного суду, що набрало законної сили. Новий іпотекодержатель набуває право вимоги до боржника про сплату на його користь процентів за користування позикою, а також штрафів, пені, неустойки та інших платежів, передбачених законом у зв`язку з несвоєчасним виконанням боржником своїх зобов`язань, навіть якщо вони прямо не згадані в цьому договорі відступлення права вимоги або Договорі основного зобов`язання, але передбаченні цивільним законодавством та звичаями ділового обороту. (а.с.80-81)

За умовами п. 3 Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, Первісний іпотекодержатель заявляє та гарантує, що іпотечний договір є чинним на момент укладання даного договору.

У п. 4 Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором зазначено, що іпотечний договір не містить заборони відступлення забезпеченого іпотекою права вимоги іншій особі без згоди боржника.

Судом встановлено, що на момент укладання оспорюваного договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 23 травня 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 (Первісний іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Новий іпотекодержатель), в провадженні Дніпровського районного суду перебувала цивільна справа №755/17373/15-ц за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки, судом першої інстанції судове рішення ухвалене 14 липня 2016 року, за результатами перегляду судового рішення в порядку апеляційного провадження судом апеляційної інстанції ухвалене нове рішення 26 жовтня 2016 року.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У ст. 24 Закону України «Про іпотеку» визначено порядок відступлення прав за іпотечним договором. За змістом вказаної правової норми відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Отже, відступлення прав за іпотечним договором здійснюється за умови, що одночасно здійснюється відступленням права вимоги за основним зобов`язанням.

Як вбачається із Договору про відступлення права вимоги від 23 травня 2016 року договір укладається з одночасним набуттям новим іпотекодержателем права вимагати від боржників належного виконання на його користь всіх без винятку зобов`язань, передбачених договором основного зобов`язання, в сумі, обсягах та з урахуванням фактів, встановлених цим договором основного зобов`язання та рішенням відповідного суду, що набрало законної сили. Новий іпотекодержатель набуває право вимоги до боржника про сплату на його користь процентів за користування позикою, а також штрафів, пені, неустойки та інших платежів, передбачених законом у зв`язку з несвоєчасним виконанням боржником своїх зобов`язань, навіть якщо вони прямо не згадані в цьому договорі відступлення права вимоги або Договорі основного зобов`язання, але передбаченні цивільним законодавством та звичаями ділового обороту.

На час укладення Договору про відступлення права вимоги від 23.05.2016 року як договір кредиту( позики) так і договір іпотеки були чинними і ніким не скасованими та не розірваними.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 мав право відступити свої права вимоги за вказаними договорами , а ОСОБА_1 мав право набути права вимоги за вказаними договорами.

Як передбачено ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншими актами цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, а й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (стаття 215 ЦК України).

Однак, відповідно до ст.. 516 ЦК України Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

В даному випадку у договорі позики та іпотечному договорі, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , відсутня заборона відчуження права вимоги, а тому, на думку колегії суддів підстав для визнання Договору про відступлення права вимоги недійсним немає, так як зазначеним договором права боржника та поручителя не зачіпаються, їх зобов`язання на момент відступлення права вимоги були чинними і вони мали можливість виконати свої зобов`язання як на користь ОСОБА_3 так і на користь ОСОБА_1 .

Та обставина, що на момент укладання договору про відступлення права вимоги між відповідачами, у провадженні суду перебувала справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості , на думку колегії суддів, не позбавляло права ОСОБА_3 розпоряджатися своїми правами, в тому числі і правом вимоги, а саме переуступити це право ОСОБА_1 .

Права позивача за даним позовом в результаті укладення договору переуступки права вимоги між відповідачами не порушуються, оскільки зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за кредитним та іпотечним договорами зберігаються у невиконаній частині, незалежно від заміни суб`єкту стягувача у цьому зобов`язанні.

Разом із тим, посилання позивача на ту обставину, що квартира АДРЕСА_1 неправомірно зареєстрована за ОСОБА_1 ,також не може бути прийняте судом до уваги в межах заявленого позову, оскільки ця обставина не впливає на дійсність договору про відступлення права вимоги ОСОБА_3 . Питання законності перереєстрації права власності на квартиру на іншу особу може бути предметом розгляду в іншому позовному провадженні з іншими правовими вимогами.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи з порушенням норм матеріального права, що відповідно до ст.. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року скасувати та постановити нове рішення , яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна Вікторія Михайлівна, ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 13 жовтня 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді: