Провадження № 22-ц/812/1949/20 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року м. Миколаїв

справа № 490/1319/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

переглянувши в апеляційному порядку у письмовому провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про звільнення від сплати аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 3 липня 2020 року суддею Чулуп О.С. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного рішення не зазначена),

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 (третя особа - ОСОБА_3 ) про звільнення від сплати аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Позивач зазначав, що за рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2017 року він на користь ОСОБА_2 сплачує аліменти в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку на сина ОСОБА_3 , 1999 року народження, який продовжує навчання. Проте син закінчив навчання у Миколаївському коледжі транспортної інфраструктури, де навчався на час ухвалення судового рішення, та продовжує навчатись у Національному університеті кораблебудуванням імені Адмірала Макарова. Проте це інший навчальний заклад, а тому навчання сина не може вважатись продовженим. Крім того, ОСОБА_3 з 2019 року працює та має постійний заробіток, розмір якого значно перевищує прожитковий мінімум для особи відповідного віку.

Посилаючись на зміну обставин, що впливають на визначення права на утримання повнолітнього сина, ОСОБА_1 просив звільнити його від сплати аліментів (скасувати стягнення), а також зобов`язати ОСОБА_2 повернути кошти, сплачені ним як аліменти з дня працевлаштування ОСОБА_3 .

Відповідачка ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 своєї позиції щодо позову не повідомили. Участі в судовому засіданні не приймали.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 липня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з недоведеністю позивачем обставин, які впливають на визначення права платника аліментів на звільнення від цього обов`язку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення скасувати та задовольнити його позов. Апелянт посилався на те, що суд не дав оцінку доказам працевлаштування та постійної роботи ОСОБА_1 , які були додані до позовної заяви; а також не врахував перебування на його, позивача, утриманні неповнолітніх дітей та дружини (другий шлюб), що унеможливлює надання ним утримання повнолітньому сину від першого шлюбу.

Судом апеляційної інстанції встановлено дійсне місце проживання відповідачки ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_3 , за яким учасники належним чином повідомлені про апеляційний розгляд справи (а.с. 59, 76, 77-79 ).

Відповідно до частини 1 чи 2 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 не довів, що працевлаштування та отримання доходу сином ОСОБА_3 має постійний характер, а тому останній не потребує матеріальної допомоги батька.

Проте не з усіма висновками суду можна погодитись.

Спірні правовідносини, а саме право повнолітнього сина (доньки) на утримання батьків при продовженні навчання, а також право платника аліментів на звільнення від їх сплати, врегульоване нормами сімейного та процесуального законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 199 СК, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За правилами частини 4 статті 273 ЦПК, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Виходячи зі змісту цієї норми відповідними підставами для звільнення від сплати аліментів на повнолітнього сина, доньку, які продовжують навчання, є зміна тих обставин, які свого часу були підставою для стягнення цих аліментів, а саме потреба у зв`язку з навчанням у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати утримання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками повнолітнього ОСОБА_3 , 1999 року народження (а.с.14).

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2017 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 22 травня 2017 року і до закінчення навчання, але не пізніше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років (а.с.5).

У період з 12 серпня по 30 червня 2019 року ОСОБА_3 навчався в у Миколаївському коледжі транспортної інфраструктури на денній формі навчання (а.с.9).

З вересня 2019 року ОСОБА_3 продовжує навчатися у Національному університеті кораблебудування імені адм. Макарова на денній формі навчання за державним замовленням.

Термін закінчення навчання - 30 червня 2021 року (а.с.10, 11).

ОСОБА_3 стипендію за місцем навчання не отримує (а.с.12).

З 2019 року ОСОБА_3 працював (ТОВ «Ойлгатрейд» та ТОВ «Бруком») та отримав дохід у ІІ та ІІІ кварталах цього року в загальному розмірі 20435,45 грн. (а.с.13).

За 1 та ІІ квартал 2020 року заробіток ОСОБА_3 складає 35 453,80 грн. (а.с.38).

Заробіток ОСОБА_1 за період з березня по серпень 2020 року складає 51050,29 грн.(а.с.39).

На утриманні ОСОБА_1 знаходяться двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , 22 серпня 2010 року (а.с.5).

Відомостей про знаходженні на утриманні ОСОБА_1 другої дружини матеріали справи не містять.

Встановлені обставини свідчать про те, що у 2020 році середньомісячний дохід сина позивача - ОСОБА_3 складає 5 908,93 грн., що значно перевищує прожитковий мінімум для працездатних осіб (2 102 грн.).

При цьому середньомісячний дохід позивача ОСОБА_1 складає 8508,33 грн. при наявності у нього двох утриманців (неповнолітніх дітей) та аліментних зобов`язань щодо них.

Отже, наявність у ОСОБА_3 з 2019 року доходу у вигляді постійної заробітної плати є зміною тих обставини, які впливають на право повнолітнього сина на утримання від батька ОСОБА_1 , передбаченого статтею 199 СК.

При цьому навчання ОСОБА_1 у іншому навчальному закладі ніж той, в якому навчався син на час ухвалення рішення про стягнення аліментів, не впливає на право сина на утримання, оскільки закон пов`язує виникнення цього права, зокрема, з фактом навчання, а не з фактом навчання в певному навчальному закладі.

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на умови виникнення права повнолітнього сина, доньки, які продовжують навчання, на утримання, а також зміну тих обставин, які були підставою для стягнення аліментів. Висновок суду про відсутність достатніх доказів постійного характеру заробітку у мотивувальній частині судового рішення не обґрунтовано, і ці обставини судом не перевірені.

Тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів на повнолітнього сина ОСОБА_3 .

При цьому припинення аліментів у зв`язку зі зміною матеріального стану та наявність постійного доходу не позбавляє відповідачку ОСОБА_2 або повнолітнього ОСОБА_3 при зміні цих обставин порушувати питання про стягнення аліментів на період навчання до досягнення сином 23 років.

Разом з тим, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про покладення на ОСОБА_2 обов`язку повернути отримані аліменти з часу працевлаштування сина. Звільнення від сплати аліментів здійснюється лише за рішенням суду на майбутнє, а аліменти, отримані за попередній період не є безпідставно отриманими коштами, які взагалі можуть бути повернуті (стаття 1215 ЦК).

Тому позов ОСОБА_1 в цій частині задоволенню не підлягає.

Керуючись статями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки заробітку на період навчання, які стягнуті рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 29 вересня 2017 року.

В іншій части позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: Н.О.Шаманська

В.В. Коломієць

---------------------------------

Повну постанову складено 28 грудня 2020 року