Справа № 529/299/20
Провадження № 2/529/104/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 жовтня 2020 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої - судді Петренко Л.Є.

при секретарі - Скрипник Р.А.,

з участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Глушко Н.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нелюбівської сільської ради Диканського району Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку.

На обгрунтування позову вказує, що будучи членом КСП ім. Фрунзе правонаступником якого є ТОВ Зоря, що знаходиться в с. Нелюбівка Диканського району він отримав сертифікат на земельну частку (пай) серія ПЛ № 0070927 виданий Диканською районною державною адміністрацією. В подальшому рішенням Диканського районного суду від 14.07.2017 року встановлено факт належності йому вищевказаного сертифікату. З метою реалізації свого права на виділення земельної частки (паю) по належному йому сертифікату в натурі він неодноразово звертався до Нелюбівської сільської ради Диканського району, однак отримував постійну відмову. Рішенням Диканського районного суду від 21.12.2017 року зобов`язано Нелюбівську сільську раду Диканського району розглянути на сесії сільської ради та прийняти відповідне рішення щодо видачі позивачу ОСОБА_1 довідки про місце розташування земельної частки (паю) належної останньому на підставі сертифікату серії ПЛ №0070927 члена КСП імені Фрунзе та номер земельної ділянки і її викопіювання, за рахунок земель запасу Нелюбівської сільської ради Диканського району Полтавської області.

На виконання вказаного рішення суду, на сесії Нелюбівської сільської ради від 02.08.2018 року вирішено, що виконати рішення суду та надати позивачу зазначені у рішенні суду довідки не має можливості оскільки відсутні вільні землі запасу.

Тому, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним, як за власником сертифікату на земельну частку (пай) серія ПЛ № 0070927 право власності на земельну ділянку площею 4,57 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Нелюбівської сільської ради Диканського району за межами с. Дейнеківка за рахунок земель запасу площею 6,0 га.

30.04.2020 року ухвалою судді ОСОБА_3 відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.

27.05.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому вказує, що дійсно позивачем отримано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0070927.

Із змісту пункту 5 Указу Президента України від 08. 08. 1995 року № 720 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям вбачається, що видача сертифікатів на право на земельну частку (пай) здійснюється тільки громадянам України.

Але, було з`ясовано, що позивач, будучи громадянином іншої держави, в 1991 році приїхав до України. Громадянство отримав лише в 2002 році. Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 16.04.2002 підтверджує факт постійного проживання в Україні для подальшого отримання громадянства.

У позивача на час паювання земель КСП їм. Фрунзе було відсутнє право на отримання сертифікату, оскільки він не був громадянином України.

На засіданні комісії по реформуванню господарської діяльності ТОВ Зоря 14.12.2000 року в черговий раз переглядались списки на право користування земельними сертифікатами. Такі громадяни, як позивач ОСОБА_1 не є громадянином України, а тому не мають права на отримання земельних сертифікатів. Разом з тим, прийнято рішення щодо зобов`язання цих громадян повернути помилково видані земельні сертифікати, а також повідомити Диканський земельний відділ, що такі сертифікати не мають юридичної сили. Але, позивачем вказаний сертифікат повернуто не було.

Відповідно до вищевказаного при розробці Проекту землеустрою щодо організації території Нелюбівської сільської ради Диканського району Полтавської області до списку громадян власників сертифікатів земельних часток (паїв) Нелюбівської сільської ради Диканського району Полтавської області позивач ОСОБА_1 згідно сертифіката серії ПЛ № 0070927 не був внесений, а земельна частка (пай) не проектувалася.

Позивач знаючи що до списків на заміну сертифікатів на державні акти в 2004 році він не був внесений, та з метою реалізації свого права на виділення земельної частки (паю) згідно сертифіката серії ПЛ № 0070927 після прийняття громадянства з 2002 року письмово не звертався в сільську раду аж до 2017 року про виділення земельної ділянки. Після розробки проекту землеустрою щодо організації території земельних часток паїв у 2004 році при виявленні певних фактів не включення громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку пай в сільській раді була можливість за рішенням сесії провести корегування проекту з наявних на той час вільних рільних земель запасу сільської ради, як було передбачено Постановою від 4 лютого 2004 року №122 Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв). У відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

01.06.2020 року позивачем подано відповідь на відзив, в якому вказує, що Касаційний цивільний суд Верховного Суду України у своїй постанові від 04.07.2018 року, під час розгляду його касаційної скарги на постанову апеляційного суду Полтавської області від 01.03.2018 року по справі №529/1101/17 зазначив, що предметом позовних вимог є спір з приводу виконання відповідачем свого обов`язку щодо надання позивачу, згідно вимог ЗК України, інформації про місце розташування земельної ділянки, її номеру та плану викопіювання. Також, зазначено що недійсність сертифіката на земельну частку (пай) визначається лише у судовому порядку, а не зборами працівників ТОВ Зоря.

Вказав, що обираючи спосіб захисту порушеного права власності на земельну ділянку, позивач саме і звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку у розмірі 4,57 га за рахунок земель запасу земельної ділянки орієнтованою площею 0,6 га за межами с. Дейнеківка.

26.06.2020 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, де вказано, що земельна ділянка площею 6,00 га за межами с.Дейнеківка згідно проекту землеустрою відноситься до законсервованих земель і переведена в кормові угіддя (пасовища). На вказану земельну ділянку Нелюбівська сільська рада отримала Наказ Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області за №56-45-сг від 05.08.2019 року про надання дозволу Нелюбівській сільській раді на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 6,00 га для створення громадських пасовищ з подальшою передачею у комунальну власність, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Нелюбівської сільської ради Диканського району Полтавської області. Отже, через відсутність вільних рільних земель запасу та у зв`язку з недопущенням розорювання сінокосів та пасовищ на території сільської ради, на даний час сільрада не має можливості вирішити земельне питання позивача.

02.07.2020 року ухвалою судді закрите підготовче провадження і справа призначена до судового розгляду.

09.09.2020 року на підставі розпорядження керівника апарату, у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_3 у відставку, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Ухвалою судді ОСОБА_4 від 11.09.2020 справу прийнято до свого провадження та призначено судовий розгляд.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, з підстав у ньому зазначених.

Представник відповідача Нелюбівської сільської ради Диканського району Полтавської області в судовому засіданні позов визнала частково. Вказала, що право позивача на земельну частку (пай) згідно сертифіката не оспорюється, але через відсутність вільних рільних земель запасу в сільській раді, наразі немає можливості виділити позивачу земельну ділянку.

Земельна ділянка площею 6,00 га яка знаходиться поблизу с.Дейнеківка, на яку вказує позивач ОСОБА_1 , як землі запасу, згідно Наказу Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області за №56-45-сг від 05.08.2019 року надано дозвіл Нелюбівській сільській раді на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 6,00 га для створення громадських пасовищ з подальшою передачею у комунальну власність, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Нелюбівської сільської ради Диканського району Полтавської області. На даний час проект не розроблений через відсутність коштів, окрім того призначення цієї земельної ділянки є громадські пасовища, а тому виділити позивачу пай з цієї ділянки неможливо.

Заслухавши позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що з липня 1993 року по січень 1998 року позивач ОСОБА_1 був членом КСП ім. Фрунзе та 25.12.1996 року на підставі рішення Диканської районної державної адміністрації № 266 від 20.11.1996 року отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0070927, розміром 5 умовних кадастрових гектар.

Відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, ТОВ Зоря, яке є правонаступником КСП ім Фрунзе, 02.10.2007 року ліквідовано за рішенням засновників, що не пов`язано з реорганізацією.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 14.07.2017 позивачу встановлено факт належності йому спірного сертифіката серії ПЛ № 0070927, у зв`язку з невірним зазначенням його по - батькові.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 21.12.2017, яке залишено без змін постановою Верховного Суду від 04.07.2018 року, зобов`язано Нелюбівську сільську раду Диканського району Полтавської області розглянути на сесії сільської ради та прийняти відповідне рішення щодо видачі ОСОБА_1 довідки про місце розташування земельної частки (паю), належної останньому на підставі сертифікату від 25 грудня 1996 року серії ПЛ № 0070927 члена КСП імені Фрунзе та номер земельної ділянки і її викопіювання, за рахунок земель запасу Нелюбівської сільської ради Диканського району Полтавської області.

На виконання вказаного рішення суду, на сесії Нелюбівської сільської ради 02.08.2018 прийняте рішення про те, що видати ОСОБА_1 зазначені у рішенні довідки не має можливості, оскільки Проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на території Нелюбівської сільської ради, земельна ділянка не проектувалася і наразі відсутні вільні землі запасу.

19.08.2019 року позивачем отримано виконавчий лист по справі № 529/1101/17 за його позовом до Нелюбівської сільської ради про зобов`язання вчинити дії.

Як вбачається з відповіді т.в.о голови Полтавської обласної державної адміністрації від 24.05.2019 року, внаслідок перевірки бази даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що виконавчі документи по яких ОСОБА_1 є стягувачем, у відділах державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області станом на 20.05.2019 року не перебували та не перебувають.

10.10.2019 року на сесії Нелюбівської сільської ради розглянута заява представника позивача ОСОБА_1 про вирішення питання забезпечення ОСОБА_1 земельною ділянкою, як власника сертифіката на земельну частку (пай) та прийнято рішення про неможливість забезпечення ОСОБА_1 земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, так як така земельна ділянка Проектом землеустрою не запроектована та на території сільської ради відсутні вільні рільні землі запасу.

Підтверджуючих даних про звернення до виконання до відділу виконавчої служби рішення Диканського районного суду від 21.12.2017 року матеріали справи не містять. Також в судовому засіданні представник позивача підтвердив той факт, що з виконавчим листом до відділу виконавчої служби з метою примусового виконання рішення суду, позивач не звертався.

Отже, рішення Диканського районного суду Полтавської області від 21.12.2017 залишилося не виконаним.

Відповідно до частини другої статті 19 Основного Закону України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається із ст.3 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) № 899-IV підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

При цьому слід зазначити, якщо орган який наділений повноваженнями на прийняття рішення про виділення земельної ділянки на місцевості, ці повноваження буде використовувати чи застосовувати не на підставі чи всупереч вимогам законодавства, то тоді може виникнути спір, в основі якого перебуватиме ймовірне порушення, недотримання або в іншій формі невиконання вимог закону, які зачіпатимуть права чи інтереси особи. Такий спір набуває ознак публічно-правового спору, оскільки юридичний характер державного розсуду в цих спірних правовідносинах надає діям та рішенням суб`єкта владних повноважень ознак публічності, які регулюються публічно-правовими нормами.

Як встановлено в судовому засіданні позивач не звертався до суду з позовом про оскарження рішення Нелюбівської сільської ради щодо неможливості забезпечення позивача земельною ділянкою, як власника сертифіката на право на земельну частку (пай).

Щодо вирішення позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку, як за власником сертифіката на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0070927, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України та ч. 2 ст. 1 Земельного Кодексу України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

У пункті 17 Розділу Х Перехідних положень ЗК України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Відповідно до п.2 вказаного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Як встановлено в судовому засідання, позивач, як колишній член КСП ім Фрунзе має право на земельну частку (пай) на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0070927, розміром в 5 умовних кадастрових гектарах.

Даний сертифікат є правовстановлюючим документом, його недійсність судом не встановлена.

Відповідач таке право позивача не оспорює.

Проте, фактично земельна ділянка на місцевості позивачу не виділена.

У статті 11 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.20036 вказано, що встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

За частиною першою, абзацом другим частини другої, частинами третьою, четвертою, сьомою, дев`ятою, десятою статті 791 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Винесення в натурі (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

За пунктом ґ) частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ст. 116 ЗК України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Враховуючи викладене та те, що питання виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) позивачу ОСОБА_1 , як власнику сертифіката на право на земельну частку (пай) відповідною сільською радою не вирішено, а суд немає права вирішувати питання внутрішньої компетенції такого органу, а також те, що земельна ділянка на яку позивач просить визнати право власності існує лише в умовних кадастрових гектарах, не виділена реально на місцевості, не сформована як об`єкт цивільних прав, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову.

Отже, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 258-259, 263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Нелюбівської сільської ради Диканського району Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 30.10.2020

Головуюча Л.Є. Петренко