Проваження № 22-ц/824/9158/2020 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 вересня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 19 березня 2020 року у справі за скаргою суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клименка Олексія Олександровича, стягувач: суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_2 ,-

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року стягувач ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клименка О.О., яку мотивував тим, що на примусовому виконані у приватного виконавця перебуває виконавчий лист, виданий 07 серпня 2019 року Голосіївським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 3 % річних у розмірі 134032 грн, інфляційних втрат у розмірі 574516 грн. та судового збору у розмірі 4090 грн., виконавче провадження № 59995571.

Вказував, що ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 18 жовтня 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року, задоволено подання приватного виконавця Клименка О.О. про звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_2 , зокрема квартиру АДРЕСА_1 . 15 січня 2020 року він звернувся до приватного виконавця із заявою про опис та оцінку майна боржника, однак приватний виконавець листом від 20 січня 2020 року повідомив про неможливість проведення наведених виконавчих дій у зв`язку з тим, що на квартиру вже накладено арешт ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2019 року та заборонено проводити виконавчі дії. Вважає, що бездіяльність приватного виконавця щодо відмови у проведенні виконавчих дій є неправомірною, оскільки ця ухвала не стосується виконавчого провадження № 59995571 та його сторін, ухвалена за клопотанням слідчого СВ Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області Бурімської А.С. у кримінальному провадженні № 0000588 від 22 січня 2018 року.

У зв`язку з наведеним просив визнати неправомірною бездіяльність приватного

- 2 -

виконавця виконавчого округу м.Києва Клименка О.О. у виконавчому провадженні ВП № 59995571 щодо відмови вчинити виконавці дії на підставі заяви стягувача ФОП ОСОБА_1 та зобов`язати приватного виконавця вчинити всі необхідні виконавчі дії щодо проведення опису квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 330,40 кв.м, шляхом винесення постанови про арешт та опис вказаної квартири та залучення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для визначення вартості (оцінки) квартири, повідомивши сторони виконавчого провадження про результати визначення вартості квартири.

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 19 березня 2020 року скарга зилишена без задоволеня.

Не погоджуючись із ухвалою, стягувач ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його скаргу задоволити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права. Скарга мотивована неврахуванням судом того факту, що стягувач ОСОБА_1 не є стороною кримінального провадження у рамках якого постановлено ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2019 року, а тому ухвала не стосується даного виконавчого провадження № 59995571. Суд не зважив на відсутність заборони проводити арешт та опис майна боржника та те, що ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2019 року порушує принцип правової визначеності, в тому числі те, що подібна ухвала не може зупиняти і перешкоджати виконанню судових рішень. Суд не застосував Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства, а також практику ЄСПЛ.

Приватний виконавець Клименко О.О. та боржник ОСОБА_2 не скористалися правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року, встановлений ст.371 ЦПК України строк розгляду апеляційних скарг продовжено на строк дії такого карантину. Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого КМ України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року, встановлені попереднім законом строки закінчуються через 20 днів після набарання чинності цим законом, який набрав чинності 17 липня 2020 року.

Отже, 06 серпня 2020 року строк на який продовжено розгляд апеляційної скарги закінчив перебіг.

Всі учасники належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, які вручені стягувачу ФОП ОСОБА_1 26 серпня 2020 року, приватному виконавцю - 27 серпня 2020 року та боржнику ОСОБА_2 - 25 серпня 200 року, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

- 3 -

Відповідно до ст.1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.451 ЦПК України у разі встановлення обгрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 серпня 2019 року Голосіївським районним судом м.Києва було видано виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 3 % річних у розмірі 134032 грн, інфляційних втрат у розмірі 574516 грн. та судового збору у розмірі 4090 грн.

Вказаний виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клименка О.О., виконавче провадження № 59995571.

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 18 жовтня 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року, задоволено подання приватного виконавця Клименка О.О. про звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_2 , звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 .

15 січня 2020 року стягувач ФОП ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця із заявою про опис, арешт та оцінку майна боржника, а саме - квартири АДРЕСА_1 .

Приватний виконавець листом від 20 січня 2020 року повідомив стягувача про неможливість проведення наведених виконавчих дій у зв`язку з тим, що на вказану квартиру накладено арешт ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2019 року та заборонено проводити виконавчі дії.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Залишаючи скаргу без задоволення, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки відсутністю неправомірної бездіяльності виконавця у зв`язку із невчиненням ним дій по опису та арешту належної боржнику квартири АДРЕСА_1 .

При цьому суд виходив із наявності ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2019 року, якою накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 , в тому числі на квартиру по АДРЕСА_1 , із забороною його відчужувати, знищувати, перетворювати, як добросовісним набувачам так і іншим третім особам, що заявляють право вимоги на нього, а також вчиняти будь-які нотаріальні, реєстраційні та виконавчі дії щодо майна з боку уповноважених на це службових та інших посадових осіб (державних та приватних нотаріусів, реєстраторів, виконавців), яка є чинною і яка унеможливлює опис та арешт спірної квартири в рамках виконавчого провадження № 59995571.

- 4 -

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Згідно ч.1 ст.2 цього Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням в тому числі таких засад, як: верховенства права, обов`язковості виконання рішень та законності.

Відповідно до приписів ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Аналогічні положення закріплені у ст.533 КПК України, згідно якої вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

З огляду на вимоги закону щодо обов`язковості виконання судових рішень, ухвалених як в порядку цивільного, так і в порядку кримінального судочинства, суд обгрунтовано відмовив у задоволенні скарги у зв`язку із наявністю ухвали судді слідчого щодо заборони проводити виконавчі дії у відношенні належної боржнику квартири.

Доводи апеляційної скарги про неврахуванням судом того факту, що стягувач ОСОБА_1 не є стороною кримінального провадження у рамках якого постановлено ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2019 року, а тому ухвала не стосується даного виконавчого провадження № 59995571, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Як вище вказувалося згідно ст.533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, є обов`язковими для усіх осіб, органів державної влади та місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2019 року заборонено вчиняти будь-які виконавчі дії з боку виконавців щодо майна ОСОБА_2 , в тому числі щодо належної останньому квартири по АДРЕСА_1 .

Будь-яких виключень, в тому числі посилань на те, що заборона вчинення виконавчих дій не стосується виконавчого провадження № 59995571 ухвала слідчого судді не містить, а відтак з огляду на обов`язковість судових рішень дана ухвала підлягає виконанню приватним виконавцем Клименком О.О.

Посилання у скарзі на те, що суд не зважив на відсутність заборони проводити арешт та опис майна боржника ОСОБА_2 безпідставні.

Відповідно до положень ст.ст.10, 48, 50, 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт та опис нерухомого майна боржника є передбаченими законом виконавчими діями, на вчинення яких поширюється заборона, встановлена ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2019 року.

Колегія суддів частково погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2019 року не в повній мірі узгоджується із принципом правової визначеності, встановленим Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практикою ЄСПЛ

- 5 -

(рішення від 05 липня 2012 року у справі «Глоба проти України», від 06 жовтня 2011 року у справі «Агрокомплекс проти України»), оскільки перешкоджає виконанню судового рішення, як завершальній стадії судового розгляду щодо стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів і може становити втручання у право стягувача на мирне володіння майном (ст.6 та ст.1 Першого протоколу Конвенції).

Водночас колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що в межах даного апеляційного проваження, суд не наділений повноваженнями давати оцінку законності та обгрунтованості ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2019 року, постановленої у межах кримінального провадження. Це по-перше.

По-друге, згідно зі ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст.129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у ч.1 ст.10 ЦПК України.

З огляду на приписи ст.1291 Конституції України та ст.533 КПК України щодо обов`язковості судових рішень, які набрали законної сили, у суду відсутні підстави не брати дану ухвалу до уваги.

І по-третє, невзяття до уваги ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2019 року, яка є чинною, буде в тому числі суперечити принципу правової визначеності res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії», від 09 листопада 2004 року у справі «Науменко проти України», від 18 листопада 2004 року у справі «Праведная проти Росії», від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», від 03 квітня 2008 року у справі «Понамарьов проти України», в яких ЄСПЛ зауважив, що одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційнускаргу суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 19 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: