Справа № 492/268/20
Провадження № 2/492/173/20

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області в складі:

Головуючого судді Череватої В.І.

за участю секретаря судового засідання Каширної О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Арциз Одеської області в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Гриценюк В.О.

ВСТАНОВИВ:

28.02.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому, просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за несплату аліментів на утримання сина, у сумі 32 000,00 грн. (а.с. 1 7).

Позов мотивований тим, що відповідач по справі ОСОБА_2 є батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Арцизького районного суду Одеської області від 26.11.2018 року по справі № 492/693/17 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з дня подачі позову, тобто з 06.06.2017р. і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . За виконавчим листом, виданим на підставі зазначеного рішення суду, 08.05.2019 року було відкрито виконавче провадження № 59041203. Станом на 28.02.2020 року жодні виконавчі дії за виконавчим провадженням № 59041203 не вчиняються, позивач жодних коштів від відповідача за виконавчим листом, виданим Арцизьким районним судом Одеської області від 26 листопада 2018 року, не отримала. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 12.02.2020 року, виданого державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Король С.Є., заборгованість відповідача ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 01.02.2020 року становить 32 000,00 гривень, яку позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь, що зумовило звернення до суду.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В.І.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 10.03.2020 року провадження у справі відкрито та її розгляд відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначений у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 22 23).

Ухвалою суду від 06 липня 2020 року, у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про залучення до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відмовлено. Клопотання відповідача ОСОБА_2 про витребування доказів задоволено та витребувано від Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження № 59041203 (виконавчий лист № 492/693/17), для огляду в судовому засіданні (а.с. 63 64).

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про час та місце його проведення сповіщена належним чином, звернулася до суду з заявою, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позов підтримала повністю та просила суд позов задовольнити у повному обсязі (а.с. 29).

21.07.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з відповіддю на відзив, згідно якого просила суд позов задовольнити у повному обсязі, з підстав, зазначених у позові та у відповіді на відзив (а.с. 67 72).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, згідно якої просив суд у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

06.07.2020 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з відзивом на позов, згідно якого просив суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини, оскільки йому не було відомо про наявність заочного рішення Арцизького районного суду Одеської області від 26 листопада 2018 року, згідно якого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі по 1 000,00 гривень щомісячно, оскільки він не отримував копію вказаного рішення суду. Державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Хвостенко Н.Ю. не було повідомлено боржника про відкриття виконавчого провадження. Постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.05.2019 року ОСОБА_2 не отримував. В лютому 2020 року йому від позивача ОСОБА_1 стало відомо про наявність виконавчого провадження та вищевказаного заочного рішення Арцизького районного суду Одеської області, у зв`язку з чим він почав сплачувати на користь ОСОБА_1 присуджені рішенням суду аліменти на утримання їх спільної дитини, що підтверджується копіями доданих квитанцій (а.с. 47 55, 84 - 91).

15.09.2020 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Гриценюк В.О. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких відповідно до матеріалів виконавчого провадження ОСОБА_2 не повідомлявся належним чином державним виконавцем про існування виконавчого провадження, у зв`язку з чим заборгованість виникла не з вини боржника, оскільки відповідно до вимог ст. 196 СК України, неустойка (пеня) може стягуватися у випадку коли заборгованість виникла з вини особи (боржника). Винною особою у заборгованості є позивач, оскільки заборгованість виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти та державний виконавець, оскільки він не повідомив відповідача про наявність виконавчого провадження та не проводив виконавчих дій, які б дозволити виконати судове рішення, у зв`язку з чим просив суд у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Гриценюк В.О. в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позов ОСОБА_1 не визнав та просив суд у задоволенні позову відмовити повністю, з підстав, зазначених у відзиві на позов та у запереченнях на відповідь на відзив.

Крім того, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони по наявній справі мають одну малолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 15).

На підставі заочного рішення Арцизького районного суду Одеської області від 26.11.2018 року по справі № 492/693/17 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 . Згідно копії виконавчого листа, виданого Арцизьким районним судом Одеської області 26 листопада 2018 року за результатами розгляду справи № 492/693/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, судом ухвалено стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_2 , виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області від 14.07.1997 року) аліменти на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на утримання дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок, щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з дня подачі позову, тобто з 06.06.2017 р. і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10).

На підставі вищезазначеного виконавчого листа 08.05.2019 року, державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Хвостенко Н.С. було відкрито виконавче провадження № 59041203, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с. 13 - 14).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 12.02.2020 року, виданого державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Король С.Є., заборгованість відповідача ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 01.02.2020 року становить 32 000,00 гривень (а.с. 11 - 12).

На виконання заочного рішення Арцизького районного суду Одеської області від 26.11.2018 року по справі № 492/693/17, відкритого на підставі вказаного рішення суду виконавчого провадження № 59041203, відповідачем по наявній справі ОСОБА_2 сплачено: 1 500,00 гривень, що підтверджується копією квитанції № 2 від 25.02.2020 року (а.с. 52, 89); 1 500,00 гривень, що підтверджується копією квитанції № 53 від 01.06.2020 року (а.с. 51, 88); 2 000,00 гривень, що підтверджується копією квитанції № 63 від 02.07.2020 року; 2 000,00 гривень, що підтверджується копією квитанції № 97 від 03.08.2020 року; 2 000,00 гривень, що підтверджується копією квитанції № 57 від 04.09.2020 року (а.с. 53, 90).

Як вбачається з копії наданого на виконання ухвали Арцизького районного суду Одеської області від 06 липня 2020 року, Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавчого провадження № 59041203, на підставі виконавчого листа, виданого Арцизьким районним судом Одеської області по справі 492/693/17 від 21.01.2018 року та заяви ОСОБА_1 від 06.05.2019 року, державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Хвостенко Н.Ю. було відкрито виконавче провадження ВП № 59041203 від 08.05.2019 року. 12.02.2020 року за вих. № 5938, Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), боржнику ОСОБА_2 направлено повідомлення від 12.02.2020 року про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників. Згідно розрахунку заборгованості із сплати аліментів від 23.07.2020 року, заборгованість за період з 06.06.2017 року по 01.08.2020 року становить 33 000,00 гривень, з якого також вбачається, що боржником ОСОБА_2 в добровільному порядку за березень 2020 року сплачено 1 500,00 гривень, за червень 2020 року сплачено 1 500,00 гривень, за липень 2020 року сплачено 2 000,00 гривень, разом сплачено 5 000,00 гривень. Згідно розрахунку заборгованості із сплати аліментів від 17.08.2020 року, заборгованість за період з 06.06.2017 року по 01.09.2020 року становить 32 000,00 гривень, з якого також вбачається, що боржником ОСОБА_2 в добровільному порядку за березень 2020 року сплачено 1 500,00 гривень, за червень 2020 року сплачено 1 500,00 гривень, за липень 2020 року сплачено 2 000,00 гривень, за серпень 2020 року сплачено 2 000,00 гривень, разом сплачено 7 000,00 гривень (а.с. 100 135).

Таким чином, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, позивач по наявній справі ОСОБА_1 лише 06.05.2019 року звернулась до виконавчої служби із заявою та пред`явила на виконання вищевказаний виконавчий лист, а згідно розрахунку заборгованості по аліментах, виданого державним виконавцем, заборгованість відповідача по сплаті аліментів, рахується з червня 2017 року, що також свідчить про відсутність вини боржника у виникненні заборгованості.

Крім того, доказів щодо направлення виконавчою службою боржнику ОСОБА_2 копії постанови про відкриття виконавчого провадження, матеріали виконавчого провадження не містять.

Матеріали виконавчого провадження містять лише докази про направлення боржнику ОСОБА_2 копій постанов: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, винесених державним виконавцем при виконанні рішення суду від 24.07.2020 року.

Таким чином, відповідачем доведено, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з вини боржника.

ОСОБА_2 звернувся до суду з відзивом на позов, згідно якого просив суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини, оскільки йому не було відомо про наявність заочного рішення Арцизького районного суду Одеської області від 26 листопада 2018 року, згідно якого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі по 1 000,00 гривень щомісячно, оскільки він не отримував копію вказаного рішення суду. Державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Хвостенко Н.Ю. не було повідомлено боржника про відкриття виконавчого провадження. Постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.05.2019 року ОСОБА_2 не отримував. В лютому 2020 року йому від позивача ОСОБА_1 стало відомо про наявність виконавчого провадження та вищевказаного заочного рішення Арцизького районного суду Одеської області, у зв`язку з чим він почав сплачувати на користь ОСОБА_1 присуджені рішенням суду аліменти на утримання їх спільної дитини, що підтверджується копіями доданих квитанцій (а.с. 47 55), про що було зазначено відповідачем та не спростовано позивачем, чим порушено вимоги ст. 81 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Стаття 18 Конвенції про права дитини 1989 року, ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року, визначає обов`язок Держави-учасниці докладати всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Таким чином, передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, судам необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.

При цьому частина третя статті 197 СК України визначає можливість звільнення платника від сплати заборгованості за рішенням суду, якщо вона виникла внаслідок непред`явлення без поважних причин виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Тобто, законодавством покладено обов`язок вжиття заходів до належного виконання рішення суду про стягнення аліментів як на стягувача, так і на боржника, та передбачено відповідні наслідки невиконання такого обов`язку для кожної сторони.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 XII (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 СК України, заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Частиною третьою ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а в разі спору - судом.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд, відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України, має встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини у її виникненні особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність в одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що саме з підстав необізнаності відповідача про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів, а також виконавчого провадження з приводу їх стягнення, утворилась заборгованість. Дізнавшись про судове рішення про стягнення з нього аліментів, а також виконавчого провадження з приводу їх стягнення, відповідач почав їх сплачувати з лютого 2020 року та продовжує сплачувати аліменти і в теперішній час, що підтверджується копіями наданих відповідачем квитанцій.

Разом з тим, відповідач, в порядку ст. ст. 76 - 81 ЦПК України, надав суду докази того, що заборгованість по аліментах утворилась з незалежних від нього причин, та не з його вини, оскільки йому не було відомо про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання їх спільної дитини та відкритого на підставі рішення суду виконавчого провадження, у зв`язку з чим спростував доводи позивача щодо ухилення відповідача від виконання обов`язків щодо утримання їх спільної дитини.

А відтак, суд дійшов висновку про те, що у позивача відсутнє право на стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати відповідачем аліментів.

Таким чином, в судовому засіданні встановлений факт відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів за рішенням суду, у зв`язку з чим в одержувача аліментів відсутнє право на стягнення неустойки.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, як мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відео записів, висновків експертів; а відповідно до положень ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін . Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову, з підстав, зазначених в рішенні суду.

Керуючись ст. ст. 141, 180, 196, 197 Сімейного кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76 82, 89, 141, 212, 258 259, 263 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 23 вересня 2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (РНОКПП: НОМЕР_3 ), місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , (РНОКПП: НОМЕР_4 ), місце проживання: АДРЕСА_2 .

СУДДЯ

Арцизького районного суду В.І. Черевата

Одеської області