КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №756/3895/15-ц головуючий у суді І інстанції: Луценко О.М.
провадження №22-ц/824/3994/2020 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 березня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гуля В.В., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.02.2008 року між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач отримав споживчий кредит у розмірі 112300 швейцарських франків для придбання двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; дата остаточного повернення кредиту - 10.02.2038р.. 15.02.2008 року позивач придбав вказану вище квартиру, що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу. Дана квартира була передача позивачем відповідачу в забезпечення виконання боргових зобов`язань, передбачених кредитним договором, що було оформлено договором іпотеки. Для забезпечення виконання зобов`язань позивача за договором кредиту щодо погашення кредиту є: - іпотека нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; - порука фізичних осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ..

Укладаючи кредитний договір позивач помилився щодо обставин, які мають істотне значення. Працівники відповідача запропонували позивачу отримати кредит у швейцарських франках, оскільки за їх словами кредит саме у такій валюті є найдешевшим для обслуговування. Після отримання позивачем кредиту вартість швейцарського франку постійно змінювалась у бік збільшення. Позивач стверджує, що працівники банку ввели позивачу в оману. Для позивача така помилка має суттєве значення, оскільки вона впливає (а саме збільшує) на обов`язки за кредитним договором (позивач змушений сплачувати набагато більше ніж те, що було заплановано та розраховано під час отримання кредиту); кредит не має для позивача ніякої цінності, навпаки, завдяки тому, що кредит оформлено у швейцарських франках, а вартість швейцарського франку суттєво збільшилась, отриманий кредит є для позивача непосильним тягарем. У той же час, уклавши кредитний договір працівники банку повідомили позивача про те, що валюти у швейцарських франках у відповідача немає, тому позивач зможе отримати грошові кошти в іншій валюті - доларах США. Позивач був змушений підписати заяву про видачу готівки № 065 В02 від 15.02.2008. У даному випадку має місце істотна зміна обставин, що не була погоджена з позивачем, яка змінює істотну умову кредитного договору. Реальне отримання позивачем від відповідача за кредитним договором грошових коштів у розмірі 99961,30 доларів США підтверджується заявою про видачу готівки № 065 В02 від 15.02.2008. На думку позивача такі дії відповідача були спрямовані на те, щоб додатково заробити досить велику суму грошових коштів на конвертації однієї валюти на іншу. ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором повинно було видати позивачу кредит у розмірі 112300,00 швейцарських франків, що є еквівалентом 514810,34 грн., а реально видало позивачу кредит у розмірі 99961,30 доларів США, що є еквівалентом 504804,57 грн. (станом на 15.02.2008). З 07.03.2008 по 10.02.2015 позивач сплатив відповідачу за кредитним договором кошти, що у загальному розмірі перевищує суму , яка була отримана позивачем у кредит.

Позивач вказує, що жодного разу до укладення кредитного договору відповідача ні усно, ні письмово не ознайомлював позивача з тарифами ВАТ «Універсал Банк». У той же час, у кредитному договорі та додатковій угоді до нього є положення про те, що нібито позичальник ознайомлений з тарифами банку. Крім того, працівники банку фактично шляхом погроз, що банк відбере у позивача все майно і кошти змусили позивача підписати додаткову угоду до кредитного договору. Однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

На підставі викладеного просить визнати недійсним кредитний договір №065-2008-262 від 15.02.2008, укладений між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 ; визнати недійсним договір іпотеки від 15.02.2008, укладений між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 ; визнати недійсним договір поруки від 15.02.2008, укладений між ВАТ «Універсал Банк» та поручителями ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, і порушення судом норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Вважає, що кредитний договір укладено із порушенням вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» та постанови Правління НБУ від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», що виразилось в ненаданні позивачу відповідачем у повному обсязі інформації щодо умов кредитування та умов договору. Вказує, що заяву про видачу готівки № 065 В02 від 15 лютого 2008 року на суму 99061,30 доларів США він не підписував, а також у призначенні платежу відсутні відомості згідно якого договору видавались кошти. Крім того, зазначає, що між ним та відповідачем не укладались ні додаткова угода про зміну валюти кредитування, ні заява про добровільне погодження отримання замість суми кредиту 112300 швейцарських франків, 99061,30 доларів США. Також, вважає, що відповідачем порушено нормативно-правові акти, що регулюють питання касових операцій у національні та іноземній валюті, оскільки від позивача не надходила заява про видачу готівки на виконання умов кредитного договору №065-2008-262 від 15 лютого 2008 року. Звертає увагу, що кредитний договір №065-2008-262 від 15 лютого 2008 року в редакції від 10 липня 2014 року містить протиріччя щодо методу нарахування відсотків виходячи з 30 днів і місяці чи фактичної кількості днів у місяці. Тому, вважає, що волевиявлення учасників спірного кредиту не відповідало їхній реальній волі, а також при укладенні кредитного договору відповідач приховав від нього повно та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості для здійснення позичальником свідомого вибору схеми кредитування та вказав у договорі умови, які є суперечливими.

АТ «Універсал Банк» подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що посилання апелянта в апеляційній скарзі є надуманими та базуються виключно на припущеннях.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що до 10.02.2015 позивач виконував зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі. Також, при підписанні кредитного договору, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми їх укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність їх умов вимогам законодавства, на що позивач посилається у своїй позовній заяві, а тому відсутні будь-які підстави для визнання кредитного договору недійсним.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язань боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, встановленим договором поруки.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання забезпеченою заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель справі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 14 Постанови № 5 від 30.03.2012 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема статті 215,1048- 1052,1054- 1055 ЦК України, статті 18- 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні з`ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічні висновки зазначені у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №640/2755/16-ц.

Судом встановлено, що між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 15.02.2008 року укладено кредитний договір №065-2008-262, відповідно до якого відповідач зобов`язався надати позивачу грошові кошти в сумі 112300,00 швейцарських франків, а позивач зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 9,95 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього договору. Загальна сума кредиту дорівнює еквіваленту 514810,38 грн.. (т.1, а.с. 12-15).

Відповідно до п. 1.1.1. Договору за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або термін погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 29,85 % річних.

Відповідно до п. 1.2. Договору строк кредитування за цим договором становить період: з дати надання кредитором кредиту позичальнику по 10.02.2038 року.

Відповідно до п. 1.3. Договору цільове призначення кредиту - на придбання майна, а саме: двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Додатковою угодою до кредитного договору №065-2008-262 від 15.02.2008 року від 10.07.2014 року сторони погодили, що з 10.07.2014 року по 09.01.2015 року позичальник зобов`язується сплачувати кредитору за користування кредитом проценти у наступному розмірі: - процентна ставка - 6,00% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором; - за користування коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі 14,00% річних. А починаючи з 10.01.2015 року позичальник зобов`язався кредитору за користування кредитом проценти у наступному розмірі: - процентна ставка - 11,06% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором; - за користування коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі 11,06% річних (а.с. 28-35).

Між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 15.02.2008 року укладено договір поруки №065-2008-262-Р/1, відповідно до якого поручитель ОСОБА_4 зобов`язався перед відповідачем відповідати за невиконання позивачем усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №065-2008-262 від 15.02.2008 року (т.1, а.с. 19-20).

Між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 15.02.2008 року укладено договір поруки №065-2008-262-Р/2, відповідно до якого поручитель ОСОБА_3 зобов`язався перед відповідачем відповідати за невиконання позивачем усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №065-2008-262 від 15.02.2008 року (т.1, а.с. 21-22).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 15.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Кравченко І.С., позивач ОСОБА_1 купив квартиру під номером АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 23).

Між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 15.02.2008 року укладено договір іпотеки від 15.02.2008 року, відповідно до якого позивач передав відповідачу в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 51,70 кв.м., житловою площею 29,10 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 26).

Між ОСОБА_1 та ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») 13.02.2008 рокубуло укладено договір №000028671 банківського обслуговування фізичної особи (т.1, а.с. 50-51).

Відповідно до заяви-підтвердження про відкриття поточного рахунку клієнту відкрито балансовий рахунок № НОМЕР_2 та особовий рахунок № НОМЕР_3 ; вид валюти - UAH (т.1, а.с. 52). Відповідно до заяви-підтвердження про відкриття поточного рахунку клієнту відкрито балансовий рахунок № НОМЕР_4 та особовий рахунок № НОМЕР_5 ; вид валюти - USD (т.1, а.с. 53). Відповідно до заяви-підтвердження про відкриття поточного рахунку клієнту відкрито балансовий рахунок № НОМЕР_6 та особовий рахунок № НОМЕР_7 ; вид валюти - CHF (т.1, а.с. 54).

Відповідно до п. 1.2 Договору банківського обслуговування клієнт (Позичальник) має право самостійно розпоряджатися коштами, що обліковуються на його рахунках на умовах, встановлених діючим законодавством України та умовами.

Згідно заяви на видачу готівки від 15.02.2008 року позивач отримав кошти на рахунок № НОМЕР_4 у розмірі 504804,57 грн.. (т.1, а.с. 27).

Відповідно до правил заповнення реквізитів касових документів, що є додатком до «Інструкції про касові операції в банках України», що вимоги щодо заповнення реквізиту «Призначення платежу» сформульовані наступним чином: «У разі видачі готівки з каси зазначається, на які платіжні цілі вона видається». Тому, зазначення гривневого чи доларового еквіваленту іноземної валюти в касових документах не є підтвердженням видачі/зарахування коштів в гривні чи доларах США.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Підписавши Кредитний договір, позивач не пропонував будь-яких змін до нього, не зазначив заперечень чи доповнень. Також, відповідачем під час укладання Кредитного договору позивачу надано всю інформацію про умови кредитування відповідно до вимог законодавства.

Також, судом встановлено, що в укладеному Кредитному договорі визначені всі умови кредитування, зокрема розмір наданого кредиту, строк користування ним, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов`язки кредитодавця і позичальника, відповідальність сторін.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір укладено із порушенням вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» та постанови Правління НБУ від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», що виразилось в ненаданні позивачу відповідачем у повному обсязі інформації щодо умов кредитування та умов договору. А також, що при укладенні кредитного договору відповідач приховав від нього повно та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості для здійснення позичальником свідомого вибору схеми кредитування та вказав у договорі умови, які є суперечливими, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки при підписанні договору позичальник мав можливість ознайомитись з умовами договору і за умови непогодження з його положеннями - відмовитися від його укладення. Крім того, після підписання Кредитного договору позивач отримав примірник Кредитного договору, що дало додаткову можливість детально вивчити його умови. Позивач в свою чергу договір підписав, виконував його тривалий час та заперечень не мав з приводу не відповідності його вимогам законодавства, а подав вимоги щодо недійсності правочинів, лише після виникнення заборгованості по оспорюваним договорам, що свідчить про намагання позивача уникнути виконання зобов`язань.

Доводи апеляційної скарги про те, що заяву про видачу готівки № 065 В02 від 15 лютого 2008 року на суму 99061,30 доларів США він не підписував, а також у призначенні платежу відсутні відомості згідно якого договору видавались кошти. А також те, що між ним та відповідачем не укладались ні додаткова угода про зміну валюти кредитування, ні заява про добровільне погодження отримання замість суми кредиту 112300 швейцарських франків, 99061,30 доларів США та той факт, що від позивача не надходила заява про видачу готівки на виконання умов кредитного договору №065-2008-262 від 15 лютого 2008 року, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки позивач до 10 лютого 2015 року виконував зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, останній надавав згоду на відкриття банком рахунків на різні валюти. А тому суд не вважає, що зазначені обставини є підставами для визнання угод недійсними.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір №065-2008-262 від 15 лютого 2008 року в редакції від 10 липня 2014 року містить протиріччя щодо методу нарахування відсотків виходячи з 30 днів і місяці чи фактичної кількості днів у місяці, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки на момент укладення Кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників цього правочину було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, крім того, з графіків погашення кредиту, чітко вбачається процентна ставка та розміри відсотків за місяць, з яким позивач мав можливість ознайомитись.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача не було порушено відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 201, 215, 1054 ЦК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «10» березня 2020 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіВ.В. Гуль О.І. Сліпченко