ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м. Харків

Справа № 641/6065/19

Провадження № 22-ц/818/2095/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

Треті особи: Богодухівська державна нотаріальна контора, Товариство з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 23 січня 2020 року, ухвалене суддею Григор`євим Б.П.,

у цивільній справі за позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на Ѕ частину спільного сумісного майна,-

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила встановити юридичний факт проживання однією сім`єю її та ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу в період з 1 вересня 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , визнати за нею право власності на Ѕ частину придбаного в період спільного проживання автомобіля марки CHERY моделі А 16 AMULET, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Позов мотивований тим, що 1 вересня 1996 року після розірвання шлюбу з ОСОБА_6 вона почала проживати у квартирі АДРЕСА_2 , що належить їй на праві спільної приватної власності, за адресою: АДРЕСА_3 , разом з громадянином ОСОБА_5 , який хоча і був фактично зареєстрований за іншою адресою, але фактично проживав з нею у належній їй квартирі. В цей період жоден з них у зареєстрованому шлюбу не перебував. Вони з ОСОБА_5 вели спільне господарство, виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, мали спільний бюджет. 10 вересня 2018 року позивач змінила місце реєстрації на адресу: АДРЕСА_4 , але фактично продовжувала проживати за адресою: АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Вона здійснювала його поховання та особисто понесла всі пов`язані з цим витрати. За час життя ОСОБА_5 ними було набуто у власність автомобіль марки CHERY моделі А 16 AMULET, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Автомобіль було придбано на підставі угоди № 201770 від 28.07.2008 року укладеної ОСОБА_5 та ЗАТ «АІСЕ Україна». В якості адреси кореспонденції в Угоді ОСОБА_5 було зазначено адресу: АДРЕСА_1 , тобто їх фактичну адресу мешкання. З липня 2008 року вона з ОСОБА_5 власними зусиллями сплачували на користь ЗАТ «АІСЕ Україна» кошти в рахунок виконання зобов`язань, щоб отримати автомобіль. З липня 2008 по лютий 2017 року ОСОБА_5 працював на посаді двірника, вона також працювала, однак отримувала значно більшу заробітну плату ніж ОСОБА_5 . Це свідчить про те, що кошти за придбання автомобіля вносились ними сумісно. Крім того, 4 лютого 2009 року між ЗАТ «АІСЕ Україна» та ОСОБА_1 і ОСОБА_7 було укладено договір поруки, в якому позивач зобов`язувалась відповідати перед ЗАТ «АІСЕ Україна» в повному обсязі за виконання ОСОБА_5 зобов`язань згідно Угоди №201770. Вказує, що майно набуте подружжям під час шлюбу належить їй на праві спільної сумісної власності, тому, оскільки вони з ОСОБА_5 проживали однією сім`єю як чоловік та дружина, то за нею необхідно визнати право власності на спільно набуте майно.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 23 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу у період з 01 вересня 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому суд вважав доведеним факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Проте, суд вважав, що спірний автомобіль був придбаний ОСОБА_5 у період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 , саме ця особа мала б право ставити питання щодо визнання цього майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, але ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до ч.2, ч.4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті, тому, на даний час відсутні підстави вирішувати питання про права особи, яка не є стороною у справі та у зв`язку зі смертю не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. За вищевказаних обставин суд не вбачав правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину автомобілю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину автомобіля, придбаного за період спільного проживання з ОСОБА_5 та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовної вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає ті ж обставини, що і у позові, зокрема, посилається на придбання ОСОБА_5 спірного автомобіля на підставі угоди від 28 липня 2008 року за №201770, на забезпечення виконання зобов`язання за якою було укладено договір поруки між ЗАТ «АІСЕ Україна» та ОСОБА_1 і ОСОБА_7 . Також вказує, що здійснення погашення заборгованості за транспортний засіб позивач здійснювала спільно з ОСОБА_5 , оскільки розмір її заробітної плати був більший, крім того, на їх ім`я неодноразово надходили листи від ЗАТ «АІСЕ Україна» з вимогою виконання зобов`язання та з інших питань. Не погоджується з висновком суду щодо наявності у листі з нотаріальної контори рекомендацій відносно способу підтвердження у фактичному шлюбі, щоб набути підстав для спадкування як спадкоємиці 1 черги після померлого, оскільки у даному листі вказано лише рекомендації щодо отримання права на спадкування у 4 чергу. Вважає, що твердження суду, що тільки ОСОБА_5 мав би право ставити питання щодо визнання автомобіля об`єктом права спільної сумісної власності подружжя не відповідає дійсності, оскільки встановивши факт проживання однією сім`єю позивача з померлим, суд визнав набуте за час такого проживання майно таким, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_3 підтвердила юридичний факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 разом з ОСОБА_5 . Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечувала факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Також судовим розглядом встановлено, що згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 зазначено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 розірвали шлюб 29 серпня 1996 року. Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_8 змінено на « ОСОБА_9 ».

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 08 червня 1995 року ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на праві власності належить квартира АДРЕСА_5 .

Як вбачається з декларації № 0001-Р2НЕ-7Е00 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, зазначено, що ОСОБА_5 зазначив своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Довірена особа пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом: ОСОБА_1 .

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі зазначено, що після смерті ОСОБА_5 , Богодухівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 78/2019, номер у спадковому реєстрі: 63806268.

На підтвердження витрат на поховання ОСОБА_5 , ОСОБА_1 надано договір-замовлення на організацію та проведення поховання та товарний чек № 28 від 31.01.2019 року на суму 9100,00 грн. Договір-замовлення № 42/с-3 на організацію та проведення поховання та акт на ритуальні послуги та предмети ритуального призначення.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, зазначено, що автомобіль марки CHERY моделі А 16 AMULET, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_5 . Дата реєстрації 10.02.2009 року. Особливі відмітки: розстрочка ЗАТ «АІСЕ-Україна». Зазначений автомобіль був придбаний ОСОБА_5 на підставі угоди з ЗАТ «АІСЕ-Україна» за системою «Автоплан», шляхом придбання товарів в групах.

На підтвердження виконання зобов`язань за зазначеним договором між ЗАТ «АІСЕ Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 04.02.2009 року. За зазначеним договором ОСОБА_1 поручилась відповідати перед кредитором в повному обсязі за виконання боржником зобов`язань, що виникають з угоди.

Позивачем на підтвердження сплати внесків за автомобіль надані квитанції, платником в яких вказаний ОСОБА_5 . А також, на підтвердження внесення за автомобіль спільних коштів подружжя надано довідки про доходи та листування з ЗАТ «АІСЕ-Україна» щодо виконання умов договору.

Судова колегія, аналізуючи норми чинного законодавства, встановлені обставини та надані докази погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовної вимоги в частині задоволення позову щодо встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Проте, відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, встановлюючи факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1 вересня 1996 року по 28 січня 2019 року, судом першої інстанції не було враховано, що нормами Кодексу про шлюб та сім'ю України (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) не передбачалось таке поняття, як «проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу».

Згідно зі статтю 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Аналіз зазначених положень законодавства свідчить, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідна сукупність таких ознак як спільне проживання, пов`язаність побутом і наявність взаємних прав і обов`язків.

Частиною 2 статті 6 Кодексу про шлюб та сім'ю України встановлено, що визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану.

Лише з набранням чинності 01 січня 2004 року Сімейним кодексом України, пунктом 2 статті 3 вказаного Кодексу було визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пункт 4 даної статті зазначає, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України та статтею 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, і не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують цивільну відповідальність особи.

До 1 січня 2004 року діяв Кодекс про шлюб та сім`ю України, який не передбачав правової можливості встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу та не встановлював юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживала разом без реєстрації шлюбу.

З огляду на це, суд вважає за можливе вийти за межі доводів та вимог апеляційної скарги та переглянути рішення суду першої інстанції в частині визначеного періоду проживання осіб однією сім`єю без реєстрації шлюбу, змінивши початок перебігу встановленого періоду з 1 вересня 1996 року до 20 січня 2019 року на "з 1 січня 2004 року до 20 січня 2019 року"..

Щодо вимог про визнання права власності за позивачем на Ѕ частину спірного автомобіля, придбаного в період спільного проживання судова колегія зазначає, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню в цій частині з огляду на таке.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Таким чином, встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, за умови, що вони не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, презюмує виникнення їх спільної сумісної власності на майно, набуте ними за час спільного проживання, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Норми статті 74 СК України, які є правовою підставою виникнення права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, що проживають однією сім`єю але не перебувають у шлюбі між собою, набрала чинності 01 січня 2004 року, а Кодекс про шлюб та сім`ю, який діяв на той час, коли ОСОБА_1 та ОСОБА_5 почали спільно проживати, вказані відносини не врегульовував.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша, друга статті 89 ЦПК України).

Так, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, зазначено, що автомобіль марки CHERY моделі А 16 AMULET, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_5 . Дата реєстрації 10.02.2009 року. Особливі відмітки: розстрочка ЗАТ «АІСЕ-Україна». Зазначений автомобіль був придбаний ОСОБА_5 на підставі угоди з ЗАТ «АІСЕ-Україна» за системою «Автоплан», шляхом придбання товарів в групах.

На підтвердження виконання зобов`язань за зазначеним договором між ЗАТ «АІСЕ Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 04.02.2009 року. За зазначеним договором ОСОБА_1 поручилась відповідати перед кредитором в повному обсязі за виконання боржником зобов`язань, що виникають з угоди.

Також, позивачем було надано довідки, з яких вбачався рівень доходів ОСОБА_1 , який перевищував доходи ОСОБА_5 за період з 2008 по 2017 роки.

В суді першої інстанції відповідач ОСОБА_3 визнала позов. В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 підтвердила, що її батько 20 років проживав з позивачем, але вона вважає, що він отримував більшу заробітню плату, а тому спріний автомобіль є його власністю. Доказів, що автомобіль було придбано за особисті кошти батька, відповідач заявила, що не має.

Зазначені обставини відповідачами належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не спростовані.

У абзаці 2 частини першої статті 218 ЦК України передбачено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спірний автомобіль був придбаний за рахунок спільних коштів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 23 січня 2020 року - змінити.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Богодухівська державна нотаріальна контора, Товариство з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна» про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на Ѕ частину спільного сумісного майна - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без реєстрації шлюбу у період з 1 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на Ѕ частину придбаного в період спільного проживання з ОСОБА_10 автомобіля марки CHERY моделі А 16 AMULET, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У задоволенні позову в частині встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без реєстрації шлюбу у період з 1 вересня 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 12 березня 2020 року