ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/804/20 Справа № 180/1067/19 Суддя у 1-й інстанції - Янжула О. С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 липня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 08 вересня 2008 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У зв`язку з тим, що відповідач не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість, яка станом на 14 травня 2019 року становить 13652,66 грн., з яких: 1175,43 грн. заборгованість за тілом кредиту, 2772,03 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 7628,88 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 950,00 грн.- нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. (фіксована частина), та 626,32 грн. (процентна складова), судові витрати по справі у розмірі 1921,00 грн.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 липня 2019 року позовні вимоги АТ КБ ПриватБанк задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 08 вересня 2008 року в сумі 1175 (одна тисяча сто сімдесят п`ять) гривень 43 копійки.

В задоволенні решти позовних вимог Акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

З таким рішенням суду позивач не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскарженого рішення в частині відмови у стягненні частини заборгованості по простроченому тілу кредиту та неустойкою, та просить ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, оскільки в оскарженій частині рішення прийнято без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставини справи, без належної оцінки доказів по справі, та з порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. В іншій частині рішення суду учасниками справи не оскаржується (а.с. 53-55).

ОСОБА_1 своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України, щодо подання відзиву на апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженого рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 08 вересня 2008 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також вказано, що позичальник ознайомився та погодивсь з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банка, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді, Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку (а.с. 9).

До позовної заяви банком додано довідку про Умови кредитування з використанням картки Універсальна, 55 днів пільгового періода та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 9, 10-24).

Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 08 вересня 2008 року, укладеного між «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , станом на 14 травня 2019 року заборгованість становить 13652,66 грн., та складається з:

- 1175,43 грн. заборгованість за тілом кредиту,

- 2772,03 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту,

- 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками,

- 7628,88 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання,

- 950,00 грн. нарахована пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.,

а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн.- штраф (фіксована частина);

- 626,32 грн.- штраф (процентна складова) (а.с.5-8),

Згідно анкети-заяви позичальника ОСОБА_1 було оформлено платіжну кредитну картку (а.с.9)

Суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку щодо недоведеності позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за простроченим тілом кредиту та неустойки, оскільки позивачем на виконання свого обов`язку за ч.1 ст.12, ст.81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не доведено, що застосовані банком методики, формули та розрахунки суми такої заборгованості, передбачені умовами договору, укладеного з позичальником ОСОБА_1 , та вимагав до сплати необґрунтовану та безпідставно завищену суму , нараховуючи штрафні санкції.

Судом встановлено, що в анкеті-заяві на отримання кредиту взагалі відсутні позначки щодо виду послуг, які бажав оформити клієнт, а також відсутня позначка у графі про ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк». Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг, які маються в матеріалах даної справи, був ознайомлений відповідач, тому ці Умови не можуть бути визнані такими, що приймалися сторонами при отриманні кредиту відповідачем.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню, а саме підлягає стягненню сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1175,43 гривень, а в іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту та неустойки, оскільки в іншій частині рішення суду апелянтом не оскаржується.

У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві ОСОБА_1 від 08 вересня 2008 року процентна ставка та умови, щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів), або інших штрафних санкцій за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру не звазначено.

Так, ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

За таких обставин, підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій у вигляді простроченого тіла кредиту, та неустойки колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ ПриватБанк про те, що сторонами при укладанні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, що підтверджується наданою до позовної заяви довідкою про Умови кредитування з використанням картки Універсальна, 55 днів пільгового періода та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 9, 10-24), колегія суддів вважає безпідставними, та повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку, як і саму довідку про Умови кредитування з використанням картки Універсальна, 55 днів пільгового періода, не можливо прийняти, як належний, допустимий та достатній доказ, оскільки на цих документах відсутній підпис відповідача, а тому твердження представника банку, що зазначені умови погоджені з відповідачем є безпідставними.

Таким чином, враховуючи той факт, що позивачем не долучено до позовної заяви Умов та правил про надання банківських послуг, які б містили підпис позичальника, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що АТ КБ ПриватБанк не доведено, що під час підписання заяви-анкети позичальника відповідач був ознайомлений саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг, які надані позивачем до позову.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 203/5497/13-ц (провадження №61-1391св18), постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст судового рішення в оскарженій частині не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення штрафних санкцій, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції в оскарженій частині.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення в оскарженій частині з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення в оскарженій частині, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду в оскарженій частині відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 липня 2019року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова