Справа № 446/53/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І.
Провадження № 22-ц/811/3217/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Жукровської Х.І.,

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника Кам`янка-Бузького РВ ДВС ГТУЮ у

Львівській області Гринюх Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 29 листопада 2017 року у справі за заявою Кам`янка-Бузького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про встановлення способу і порядку виконання рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 13 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

29.09.2017 року заступник начальника Камянка-Бузького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Гринюх Н.В. подала до суду заяву про встановлення способу та порядку виконання рішення Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 20.07.2016 року у справі №446/53/16-ц, яке набрало законної сили 13.12.2016 року, на підставі якого 13.01.2017 року видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у розмірі 1740000 грн., інфляційних втрат у розмірі 930900 грн., 3% річних 69600 грн. та пені у розмірі 100000 грн., а разом 2840500 грн., сплаченого судового збору в розмірі 3654 грн. та 200 грн. витрат, пов`язаних із публікацією оголошення в пресі, а разом 3854 грн.

У заяві державний виконавець, посилаючись на ст.18 та ч.4 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», просила встановити спосіб та порядок виконання рішення суду, шляхом звернення стягнення на комплекс будівель, загальною площею 3530,20 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за вказаним рішенням суду.

Свою вимогу державний виконавець обґрунтовувала тим, що відповідно до договору купівлі-продажу комплексу нежитлових будівель від 10.05.2011 року, укладеного між Камянка-Бузькою районною спілкою споживчих товариств та ОСОБА_3 , зареєстрованого в реєстрі за №917, боржнику ОСОБА_3 належить комплекс нежитлових будівель, загальною площею 3530,2 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , однак, боржник свого права власності на вказане нерухоме майно не реєструє і, згідно з інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 25.09.2017 року, власником даного комплексу будівель є Камянка-Бузька районна спілка споживчих товариств.

При цьому, посилалась на ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 05.04.2016 року у справі №446/53/16-ц, якою за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову накладено арешт на вказане нерухоме майно.

Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 29 листопада 2017 року у задоволенні заяви Кам`янка-Бузького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про встановлення способу і порядку виконання рішення суду відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила представник стягувача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , просила її скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права і постановити нову ухвалу, якою заяву заступника начальника Камянка-Бузького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Гринюх Н.В. задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовувала тим, що в процесі виконавчого провадження державним виконавцем вчинено всі необхідні виконавчі дії для виконання вказаного виконавчого листа, однак, грошових коштів на рахунках та/або належного боржнику рухомого та нерухомого майна, яке зареєстроване за боржником на праві власності і на яке можна було б звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості перед стягувачем, не виявлено.

Зазначає, що судом не взято до уваги пояснення державного виконавця, надані ним у судовому засіданні 24.11.2017 року, а також вимоги ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено право державного виконавця звернутись до суду із заявою про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке за ним не зареєстровано.

Звертає увагу, що боржник ухиляється від виконання рішення суду і свідомо не реєструє право власності на вказане нерухоме майно, хоча ним користується.

Також зазначає, що розгляд даної справи відбувся у відсутності їхньої сторони та державного виконавця.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 23 червня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволено частково.

Ухвалу суду першої інстанції скасовано та прийнято постанову, якою подання заступника начальника Камянка-Бузького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Гринюх Н.В. задоволено частково.

Звернуто стягнення на комплекс будівель, загальною площею 3530,2 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_1 , для виконання рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 20.07.2016 року у справі №446/53/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним, яким з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто 2840500 грн. заборгованості та 3854 грн. судових витрат, у межах сум, стягнутих за цим рішенням суду.

Постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року касаційні скарги ОСОБА_4 та Камянка-Бузької районної спілки споживчих товариств задоволено частково, постанову Апеляційного суду Львівської області від 23 червня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи, окрім, представника стягувача ОСОБА_1 ОСОБА_2 та представника Кам`янка-Бузького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Гринюх Н.В., не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення представника стягувача та представника названого органу державної виконавчої служби в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні в Кам`янка-Бузькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області знаходиться виконавчий лист №446/53/16-ц, виданий Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області 13.01.2017 року на підставі рішення Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 20.07.2016 року у справі №446/53/16-ц, яке набрало законної сили 13.12.2016 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у розмірі 1740000 грн., інфляційних втрат у розмірі 930900 грн., 3% річних 69600 грн. та пені у розмірі 100000 грн., а разом 2840500 грн., сплаченого судового збору в розмірі 3654 грн. та 200 грн. витрат, пов`язаних із публікацією оголошення в пресі, а разом 3854 грн., виконавче провадження за яким (№54775232) відкрито 25.09.2017 року (а.с.2-3, 163-169 т.1).

На момент звернення 29.09.2017 року державного виконавця із заявою про встановлення способу і порядку виконання рішення суду та розгляду цієї заяви судом першої інстанції вирішення даного питання було врегульовано статтею 373 ЦПК України (в редакції Закону №1404-УІІІ від 02.06.2016 року).

Частиною другою статті 373 ЦПК України було передбачено, що за наявності обставин, які ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження, за заявою виконавця, поданої на підставі заяви сторони виконавчого провадження, або за заявою державного виконавця, поданою з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.

Порядок вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, було врегульоване статтею 377 ЦПК України (в редакції Закону №1404-УІІІ від 02.06.2016 року).

Частиною першою статті 377 ЦПК України було передбачено, що питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Суд негайно розглядає таке подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця (ч.2 ст.377 ЦПК).

Отже, процесуальний закон розмежував ці процесуальні питання, пов`язанні з виконанням судових рішень, встановивши різні підстави та порядок для звернення за їх вирішенням судом.

Державний виконавець вказаного порядку звернення до суду для вирішення питання про встановлення способу і порядку виконання рішення суду не дотримався, оскільки у нього були відсутні підстави для такого звернення, передбачені частиною другою статті 373 ЦПК України.

В судовому засіданні представник Кам`янка-Бузького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області пояснила, що звернулась до суду із вказаною заявою на підставі частини четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, який набрав чинності 05.10.2016 року.

Абзацом другим частини четвертої статті 50 цього Закону передбачено, що у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Звертаючись із вимогою про звернення стягнення на комплекс нежитлових будівель, загальною площею 3530,2 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , державний виконавець вказувала, що це нерухоме майно належить боржнику ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу комплексу нежитлових будівель від 10.05.2011 року, укладеного між Камянка-Бузькою районною спілкою споживчих товариств (продавцем) та ОСОБА_3 (покупцем), який посвідчений приватним нотаріусом Камянка-Бузького районного нотаріального округу Львівської області Щур Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №917 (а.с.71-73, 202-204 т.1), проте, це майно на момент звернення державного виконавця і розгляду справи в суді залишалось бути зареєстрованими на праві власності за Камянка-Бузькою районною спілкою споживчих товариств (а.с.5 т.1).

Відповідно до пунктів 1, 2 цього договору, продавець передав, а покупець прийняв у власність комплекс нежитлових будівель, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , до якого входить шість нежитлових будівель, а саме: А-1 (поз.1) прохідна (цегла) площею 15,0 м2, Б (поз.2) склад №1 (цегла, панелі) площею 1148,0 м2, В (поз.3) адмінбудинок-склад №2 (цегла) площею 697,3 м2, Г (поз.4) склад №3 (цегла) площею 778,3 м2, Д (поз.5) піднавіс-склад №1 (шиферні плити, цегла) площею 511,3 м2, В (поз.6) піднавіс-склад №2 (шиферні плити) площею 380,3 м2, загальною площею 3530,2 м2.

Згідно з пунктом 4 договору, продаж зазначеного майна, згідно протоколу №1 від 21.01.2010 року вчинялось за ціною 500000 грн., з яких 65000 грн. покупець перерахував на рахунок продавця до підписання даного договору, а інші 435000 грн. повинен був перерахувати на рахунок продавця до 01.07.2011 року.

У пункті 9 договору вказано, що за домовленістю сторін, продавець передає, а покупець приймає вказаний комплекс (ключі від нього, документи) на протязі трьох днів після підписання даного договору, для використання його у власних цілях. Передача майна продавцем і прийняття майна покупцем буде посвідчуватись актом приймання-передачі після виконання покупцем зазначеного в пункті 4 зобов`язання на протязі трьох днів.

Згідно з пунктом 10 договору, право власності на придбаний комплекс нежитлових будівель у покупця виникає з моменту державної реєстрації.

У пункті 7 договору зазначено, що на момент укладення договору ОСОБА_3 перебуває у шлюбі з гр. ОСОБА_4 , яка надала свою згоду на купівлю нежитлових будівель, справжність підпису на якій засвідчено 06.05.2011 року приватним нотаріусом Камянка-Бузького районного нотаріального округу Львівської області Щур Т.В., за реєстровим №903.

Також у пункті 7 договору вказано, що цей комплекс набувається ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як спільна сумісна власність.

На стадії апеляційного розгляду справи учасники долучили додатковий договір від 04.07.2014 року до названого вище договору купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Камянка-Бузького районного нотаріального округу Львівської області Щур Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №1428 (а.с.7-8 т.2), яким внесено зміни до пункту 4 договору купівлі-продажу та викладено цей пункт у новій редакції, згідно з якою, станом на 04.07.2014 року покупець перерахував на поточний рахунок продавця 150700 грн., а решту 349300 грн. зобов`язувався сплатити шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця рівними частинами поквартально, але не пізніше 01.07.2015 року, і факт проведення повного розрахунку повинен бути підтверджений нотаріально засвідченою заявою продавця про проведення розрахунків. Після проведення повного розрахунку за продане нерухоме майно, договір купівлі-продажу буде зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідним органом державної реєстрації.

Новим пунктом 4-1 договору встановлено відповідальність покупця за прострочення виконання грошового зобов`язання у виді сплати пені у розмірі подвійної ставки НБУ від суми несвоєчасно сплачених коштів за кожен день прострочення.

Також додатковим договором внесено зміни до пункту 10 договору, згідно з яким (у новій редакції пункту), право власності на придбаний комплекс нежитлових будівель у покупця виникає з моменту державної реєстрації, яку він зобов`язується провести після виконання умов пункту 4 договору.

У пункті 4 додаткового договору зазначено, що гр. ОСОБА_4 , з якою ОСОБА_3 перебуває у шлюбі, нотаріально засвідчила свою згоду на укладення цього додаткового договору.

Пункт 7 договору купівлі-продажу від 10.05.2011 року про те, що цей комплекс нерухомого майна набувається покупцем ОСОБА_3 та його дружиною ОСОБА_4 , як спільна сумісна власність, залишився незмінним.

Отже, за умовами договору, ОСОБА_4 мала право на рівну зі своїм чоловіком частку в цьому майні, однак, вона не є боржником у вказаному виконавчому провадженні, а тому на належну їй частку майна не може бути звернуто стягнення в рахунок погашення боргу, зазначеного у виконавчому документі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звернення стягнення на належну боржнику ОСОБА_3 частку в цьому майні було неможливим, оскільки частка боржника у встановленому законом порядку судом за поданням державного виконавця не визначалась.

Та обставина, що на момент звернення державного виконавця нерухоме майно було обтяжене накладенням на нього арешту ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 05.04.2016 року у справі №446/53/16-ц в порядку забезпечення позову за заявою ОСОБА_1 (а.с.4 т.1), не свідчить про наявність правових підстав для звернення стягнення на це нерухоме майно в порядку ст.377 ЦПК України (в редакції Закону №1404-УІІІ від 02.06.2016 року).

Крім того, необхідно зазначити, що на момент підготовки названої вище заяви державного виконавця до суду (26.09.2017 року) після відкриття виконавчого провадження (25.09.2017 року) державним виконавцем не було вчинено усіх передбачених законом дій щодо встановлення наявності чи відсутності у боржника доходу (заробітку), рухомого та нерухомого майна, та іншого цінного майна. Такі дії вчинялись державним виконавцем додатково ще й після подання заяви до суду, що підтверджується долученими до письмових пояснень державного виконавця документами (а.с. 39-57 т.1).

З урахуванням викладеного, в колегії суддів немає правових підстав для інших висновків по суті вирішення даного питання, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заявлених державним виконавцем вимог, при вирішенні даного питання суд не допустив порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали, доводи апелянта про те, що справу розглянуто без участі їхньої сторони та державного виконавця, є безпідставними, оскільки відповідно до журналу судового засідання від 28.11.2017 року (а.с.97-102 т.1) вони були присутні і давали свої пояснення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 29 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 21 вересня 2020 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.