КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

10 березня 2020 року м. Київ

[1]

Суддя Київського апеляційного суду Немировська О.В., перевіривши виконання вимог ст.ст. 354-356 ЦПК України по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення індексації аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2019 року,

встановив:

рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2019 року позовні вимоги було задоволено частково. Не погоджуючись з рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.

Однак вказана справа містить недоліки і підлягає поверненню до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.365 ЦПК України якщо під час вивчення матеріалів справи суд виявить нерозглянуті зауваження на правильність і повноту фіксування судового процесу технічними засобами, нерозглянуті письмові зауваження щодо повноти чи правильності протоколу судового засідання, невирішене питання про ухвалення додаткового рішення, суд постановляє ухвалу із зазначенням строку, протягом якого суд першої інстанції має усунути недоліки.

Матеріали справи свідчать про те, що під час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції було вирішено питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, однак не вирішено питання щодо розподілу інших судових витрат, а саме судового збору.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач звернулась до суду з вимогою про збільшення розміру аліментів, яку було задоволено судом.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ст.141 ЦПК України та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати, а п.2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України визначено, що в резолютивній частині рішення зазначається висновок суду про розподіл витрат.

В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що судом першої інстанції було задоволено позовну вимогу, за яку позивач звільнена від сплати судового збору, однак не вирішено питання про стягнення судового збору з відповідача в дохід держави.

За таких обставин справа підлягає поверненню до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст.ст. 359, 365 ЦПК України, суддя,

ухвалив:

цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення індексації аліментів повернути до Дніпровського районного суду м. Києва для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення в десятиденний строк з дня надходження справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

№ справи: 755/7733/19

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6152/2020

Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.