Номер провадження: 22-ц/813/1237/20
Номер справи місцевого суду: 523/7110/18
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Акціонерного Товариства «Райффайзен Банк Аваль» на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 18 березня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії, рішення начальника Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Лавренюк Алли Олександрівни, заінтересована особа - Акціонерне Товариство « Райффайзен Банк Аваль»,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла скарга ОСОБА_1 на дії, рішення начальника Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Лавренюк Алли Олександрівни, заінтересована особа - АТ «Райффайзен Банк Аваль» в якій просив:

- визнати неправомірним рішення державного виконавця про продаж з торгів квартири АДРЕСА_1 без згоди ОСОБА_1 ;

- визнати неправомірним направлення Державним виконавцем заявки на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби для підписання та передачі Організатору - квартири АДРЕСА_1 без згоди ОСОБА_1 ;

- визнати неправомірним підписання заявки начальником відділу державної виконавчої служби на реалізацію арештованого майна та надсилання її Організатору разом із документами, передбаченими абзацами четвертим - тринадцятим пункту 3 розділу II Порядку реалізації арештованого майна - квартири АДРЕСА_1 без згоди ОСОБА_1 ;

- визнати неправомірним затвердження Державним виконавцем акту про проведені торги у начальника відділу;

- визнати неправомірним затвердження Начальником відділу державної виконавчої служби акту про проведені електронних торгів - квартири АДРЕСА_1 без згоди ОСОБА_1 ;

- визнати неправомірним нездійснення залучення державним виконавцем оцінювача та нездійснення оцінки нерухомого майна перед продажем з електронних торгів з реалізації квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_1 .

- визнати неправомірним нездійснення державним виконавцем та оцінювачем огляду, опису, фото та відео фіксації під час оцінки нерухомого майна перед продажем з електронних торгів квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_1 - протиправним;

- визнати неправомірним неповідомлення державним виконавцем ОСОБА_2 Ольги Миколаївні про оцінку квартири АДРЕСА_1 .

- визнати неправомірним неповідомлення державним виконавцем ОСОБА_2 Ольги Миколаївні про ціну квартири АДРЕСА_1 , яка визначена за оцінкою;

- зобов`язати державного виконавця залучити оцінювача, здійснити фото фіксацію та оцінку нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 перед продажем з торгів;

- зобов`язати державного виконавця повідомити боржника ОСОБА_1 про оцінку арештованого нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 перед продажем з торгів;

Свою скаргу обґрунтував тим, що ОСОБА_1 була власницею квартири АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 19.11.2003 р., посвідченого приватним нотаріусом Ситніковою Ю.Д.

16 травня 2018 року ОСОБА_3 разом із трьома незнайомими приїхав до скаржниці та погрожуючи їй зламати двері вимагав щоб вона виселилася. З цих причин було викликано поліцію та подано заяву про злочин.

19 травня 2018 року було отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності, згідно якого вбачається, що приватний нотаріус Ганченко О.М. зареєструвала 04.12.2017 р. право власності на спірну квартиру та видала ОСОБА_3 свідоцтво про придбання з торгів квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_1 .

Скаржник вважає,що електронні торги з продажу квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_1 проведені з порушенням закону та прав. В порушення ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» ОСОБА_1 не було повідомлено про оцінку її квартири, внаслідок чого була позбавлена можливості оскаржити оцінку. Згідно звіту про оцінку вартість спірної квартири складає 33 000 доларів США, тобто 858 000 гривень. На думку скаржника, вартість квартири була занижена, а також державним виконавцем не було залучено оцінювача та не здійснено оцінку нерухомого майна, яке належало боржнику.

Як зазначає скаржниця, ніхто не проводив фото та відео фіксацію квартири в порушення п. 2 Розділу II наказу Мін`юсту Про затвердження Порядку реалізації арештованого майна» від 29.09.2016 № 2831/5. Представником скаржниці було надано адвокатський запит до ДВС з проханням надати інформацію стосовно справи та надати можливість ознайомитися з виконавчим провадженням. Однак, ні інформації, ні можливості ознайомлення з матеріалами ВП надано не було. Дані обставини стали підставою звернення до суду.

16.07.2018 р. представником скаржниці ОСОБА_4 надано уточнену скаргу в якій просив:

Визнати бездіяльність державного виконавця Першого Суворовського відділу ДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській Боржемського І.С., яка полягала у не направленні постанови про відкриття виконавчого провадження №50675719 від 04.04.2016 р. боржнику ОСОБА_1 у встановлений ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" строк - неправомірною.

Визнати неправомірним неповідомлення державним виконавцем Першого Суворовського відділу ДВС міста Одеси в Одеській області Каталєвської Ольги Миколаївні про ціну квартири АДРЕСА_1 , яка визначена за оцінкою.

Визнати неправомірним дії державного виконавця Першого Суворовського відділу ДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській по примусовому виконанню виконавчого листа №2-3243/10 від 11.01.11 р. у виконавчому провадженні №50675719 до боржнику ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.04.16 р., а також в порушення мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження».

Визнати неправомірною та скасувати постанову Державного виконавця Першого Суворовського відділу ДВС міста ГТУЮ в Одеській області Боржемського С.І. про опис та арешт майна(коштів) боржника у ВП 50675719 від 07.04.17 р., яка а до вручення боржнику ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.04.16 р., а також в порушення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та «про виконавче провадження».

Визнати неправомірною та скасувати постанову Державного виконавця Першого Суворовського відділу ДВС міста ГТУЮ в Одеській області Боржемського С.І. від 20.04.17 р. про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта ювання для участі у виконавчому провадженні, яка винесена до вручення боржнику ОСОБА_1 постанови про я виконавчого провадження від 04.04.16 р., а також в порушення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян . наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та ст. 50 ЗУ «про виконавче провадження».

Визнати неправомірним передачу на реалізацію з електронних торгів квартири АДРЕСА_1 без перевірки вручення ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.04.16 р. та звіту про її квартири, а також в порушення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення в іноземній валюті» та ст. 50 ЗУ «про виконавче провадження».

Визнати неправомірним передачу на реалізацію з електронних торгів квартири АДРЕСА_1 кивання ОСОБА_1 в порушення ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» до продажу з АДРЕСА_2 .

Визнати неправомірним підписання та направлення Начальником Першого Суворовського відділу ДВС міста Одеси реалізацію арештованого майна та передачу Організатору електронних торгів - квартири АДРЕСА_3 без перевірки вручення ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого ю оцінку її квартири.

Визнати неправомірним підписання заявки начальником Начальником Першого Суворовського відділу ДВС міста реалізацію арештованого майна та надсилання її Організатору разом із документами, четвертим - тринадцятим пункту 3 розділу II Порядку реалізації арештованого майна квартири АДРЕСА_1 без фото- та/або відеоматеріалів квартири боржника, що є порушенням Розділу II п. 2 реалізації арештованого майна від 29.09.2016р. № 2831/5

Визнати неправомірним Акт Державного виконавця Першого Суворовського відділу ДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській про реалізацію предмета іпотеки від 24.11.17 р..

Визнати неправомірним затвердження Начальником відділу державної виконавчої служби акту про реалізацію та іпотеки від 24.11.17 р. - квартири АДРЕСА_1

Визнати неправомірною та скасувати постанову Державного виконавця Першого Суворовського відділу ДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській області Загризлої В.П. про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 24.11.17 р. і. Визнати неправомірною та скасувати постанову Державного виконавця Першого Суворовського відділу ДВС міста ГТУЮ в Одеській області Загризлої В.П. про арешт майна боржника від 29.11.17 р.

Визнати неправомірним нездійснення державним виконавцем Першого Суворовського відділу ДВС міста Одеси ГТУЮ Одеській області огляду, опису, фото та відео фіксації під час складання постанови нерухомого майна перед продажем з онних торгів квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_1 - іравним.

Визнати неправомірним неповідомлення державним виконавцем Каталєвської Ольги Миколаївні про оцінку квартири о АДРЕСА_3 .

Сторони у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що в матеріалах справи є належні докази. Від представника скаржника та банка надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 березня 2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано бездіяльність державного виконавця Першого Суворовського відділу ДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській області Боржемського І.С., яка полягала у не направленні постанови про відкриття виконавчого провадження №50675719 від І* 04.16 р. боржнику ОСОБА_1 у встановлений ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" строк - неправомірною. Визнано неправомірною та скасувати постанову Державного виконавця Першого Суворовського відділу ДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській області Боржемського С.І. від 20.04.17 р. про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, яка винесена до вручення боржнику ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.04.2016р., а також в порушення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та ст. 50 ЗУ «про виконавче провадження». Визнано неправомірним передачу на реалізацію з електронних торгів квартири АДРЕСА_1 без перевірки вручення ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.04.16 р. та звіту про зцінку її квартири, а також в порушення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення дитів в іноземній валюті» та ст. 50 ЗУ «про виконавче провадження». Визнано неправомірним передачу на реалізацію з електронних торгів квартири АДРЕСА_1 , яка є постійним місцем проживання ОСОБА_1 в порушення ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» до продажу з -зргів земельної ділянки та будинку у АДРЕСА_2 . В інших вимогах відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Акціонерне Товариство «Райффайзен Банк Аваль», кожен окремо, звернулись до суду з апеляційними скаргами, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах скарги та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справу необхідно направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до припису п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 на дії начальника виконавчої служби, суд першої інстанції виходив з наступного.

ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 19.11.2003р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д. була власницею квартири АДРЕСА_1 (т. АДРЕСА_4 , а.с.14).

11 липня 2007 року між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір в забезпечення виконання кредитного договору № 014/0034/74/78034 від 11.07.2007р. Предметом договору є майнові права на земельну ділянку: АДРЕСА_3 (а.с.44-50).

Крім того, 11.07.2007 року між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір в забезпечення виконання кредитного договору № 014/0034/74/78034 від 11.07.2007р. Предметом договору є квартира АДРЕСА_1 (т. АДРЕСА_4 , а.с. 51-56).

02 березня 2010 року Суворовським районним судом м. Одеси ВАТ «Райффайзен банк Аваль» було видано виконавчий лист № 2-3810/09 про стягнення з ОСОБА_1 на їх користь заборгованості у розмірі 778746,33 грн. (а.с. 57-58).

31 травня 2016 року державним виконавцем Суворовського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження № 51271649 по виконанню виконавчого листа № 2-3810/09 від 02.03.2010 року (т.1, а.с. 59).

Згідно звіту про вартість майна, виготовлений ТОВ «Росла», вартість квартири АДРЕСА_1 становить 23 629 дол. США. що еквівалентно 620 756 грн. (т. 1, а.с. 73).

Згідно протоколу №293215 про проведення електронних торгів від 26.10.2017р. переможцем торгів на майно (Іпотека. Трикімнатна квартира, загальною площею 60,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ) є ОСОБА_3 , сума майна складає 471 774,56 грн. (т. 1, а.с. 127-128).

24 листопада 2017 року державним виконавцем Суворовського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області складено акт про реалізацію предмета іпотеки (т. 1, а.с. 90-91).

Згідно свідоцтва від 04.12.2017р., яке посвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ганченко О.М. на підставі акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, що ОСОБА_3 належить на праві власності майно, що складається з квартири АДРЕСА_1 , яка придбана останнім за 496 000,80 грн., що належала ОСОБА_1 , зареєстровано в реєстрі за № 1450 (а.с.15), що також підтверджується Інформацією з ДРРП на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 12453903 від 19.05.2018 (т. 1, а.с. 16-17).

Згідно звіту № 05/39 проведений ПП «Дельта-консалтінг» щодо оцінки вартості житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 , встановлено, що вартість даного об`єкту становить 862 843 грн. (32947 дол. США) (т. 1, а.с. 18-39).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статей 1 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції на час винесення оскаржуваної постанови), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Крім того, виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

У відповідності до ст. 2 Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно до положень ст.18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції на час вчинення виконавчих дій) виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Так, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому ст. 57 цього Закону.

Дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції вбачав, що доказів належного сповіщення боржника ОСОБА_1 про відкриття провадження по справі відсутні. Крім того, суд першої інстанції звернув увагу на те, що державним виконавцем не надано жодних пояснень та доказів того, що вчинені дії є законними та обґрунтованими в порядку визначеним законом.

Верховний Суд у Постанові від 07 травня 2018 року у справі № 916/1605/15-г зазначив наступне: Відповідно до частини статті 31 Закону України "Про виконавче провадження копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Аналіз наведеної норми прямої дїі свідчить про те, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження. яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення. Отже, у разі визнання факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не в і вчиняти виконавчі дії.

У будь-якому випадку початку проведення виконавчих дій має передувати належне повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження.

У відповідності до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Аналогічні вимоги викладені у п. 20 розділу VIII «Порядок звернення стягнення на майно боржника» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802.

Положеннями п. 3 розділу II Порядку встановлено, що Заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі): копія виконавчого документа, а в разі наявності зведеного виконавчого провадження - довідка виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними; копія постанови про опис та арешт майна боржника, а у разі якщо опис та арешт майна проводили до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404- VIII «Про виконавче провадження» - копія акта опису та арешту майна боржника; копії документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини шостої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»); у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду; копії документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна.

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору.

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна повинні містити визначення понять, у тому числі поняття ринкової вартості, принципів оцінки, методичних підходів та особливостей проведення оцінки відповідного майна залежно від мети оцінки, вимоги до змісту звіту про оцінку майна та порядок його рецензування (ч.ч. 1, 4 ст. 9 вказаного вище закону).

Національний стандарт №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затверджений постановою КМУ від 10 вересня 2003 року № 1440, є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. .

В п. п. 50-55 зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

Національний стандарт № 2 "Оцінка нерухомого майна", затверджений постановою КМУ від 28 жовтня 2004 року № 1442, є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 "Оцінка нерухомого майна" з урахуванням вимог Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади.

Відповідно до приписів п. 50 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.

При цьому, пунктом 51 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" встановлено, що незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки, ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Так, п. 67 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" встановлено, що рецензія повинна містити висновок про відповідність звіту вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна та про можливість його використання з відповідною метою, у тому числі про достовірність оцінки майна. Звіт класифікується за такими ознаками: звіт повністю відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна; звіт у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки;звіт не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків; звіт не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний.

Однак, з огляду на вищевикладене, враховуючи надані пояснення та матеріали справи, суд першої інстанціх вважав, що оцінка спірної квартири була проведена без додержання вимог, які закріплені в законодавстві України.

Крім того судом першої інстанції було встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була предметом іпотеки, а також є місцем постійного проживання ОСОБА_1

16 січня 2019 року у судовому засіданні було допитано в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які зазначили, що знають ОСОБА_1 приблизно з 2011р., вона є їх сусідкою. В спірній квартирі проживає постійно.

Вказана квартира була придбана до отримання кредиту, тому вказана квартира підпадає під мораторій згідно ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У Першому Суворовському відділі ДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській області перебуває виконавче провадження за іншим кредитом ОСОБА_1 , який також забезпечений іпотекою, а саме земельною ділянкою та будинком у АДРЕСА_2 , а також земельна ділянка у АДРЕСА_3 .

Вказана Інформація є у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 та у матеріалах виконавчого провадження ВП5067519.

Статтею 1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

Згідно ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу зртається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 в якій проживає ОСОБА_1 повинна бути продана з торгів в останню чергу, а державний виконавець не перевірив цього та згідно п. 14 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції 02.04.2012 р. №512/5 не об`єднав виконавчі провадження у зведене виконавче провадження, а також в порушення ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» не продав у першу чергу земельну ділянку та будинок у АДРЕСА_2 , та земельну ділянку у АДРЕСА_3 , які належать ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що державний виконавець прийняв рішення про реалізацію квартири АДРЕСА_1 в порушення ЗУ «Про виконавче провадження», ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена Наказом ерства юстиції 02.04.2012 р. №512/5

Особам, які виселяються у зв`язку зі зверненням стягнення, інше постійне житло надається в тому разі, коли помешкання придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого його ж іпотекою. До такого висновку дійшов ВСУ в постанові від 18 березня /5 року №6-39цс15.

Оскільки квартира АДРЕСА_1 була придбана не за кредитні кошти, а задовго до укладення договору кредиту, вказані порушення створюють загрозу залишити ОСОБА_1 без житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з положеннями Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Дії державного виконавця, його відмова від вчинення певної виконавчої дії, зволікання з вчиненням виконавчих дій, а також відмова у задоволенні заяви про відвід державного виконавця можуть бути оскаржені особами, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до виконання виконавчих дій, у встановленому цим Законом порядку.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції вважав, що скарга є частково обґрунтованою та доказаною.

Однак колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Подавши скаргу 22.05.2018р. року, скаржник не зазначив та не залучив інших заінтересованих осіб, а саме: ОСОБА_7 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

В п. 13 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ пленуму за №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», зазначено, що скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 35 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент розгляду скарги).

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: стаття 122 ЦПК про відкриття провадження у справі; статті 26, 27, 45 ЦПК щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов`язків; статті 7477 ЦПК про судові виклики та повідомлення; глави 4 розділу III ЦПК про судовий розгляд; глав 1, 2 розділу V ЦПК щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.

Положення п.17 постанови Пленуму вказують на те, що згідно зі статтею 26 ЦПК сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов`язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, - як заінтересовані особи.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Незважаючи на вказані порушення, суд першої інстанції 01 червня 2018 року відкрив провадження по справі та призначив справу до розгляду на 18 червня 2018 року.

21 серпня 2018 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» самостійно звернулось до суду першої інстанції із заявою про залучення до участі у справі (т. 1, а.с. 100).

Вказані вище порушення привели також до того, що розглядаючи справу в період з 01 червня 2018 року по 18 березня 2019 року суд першої інстанції не залучив та жодного разу не здійснив виклик заінтересованої особи ОСОБА_7 .

Також колегія судів звертає свою увагу, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального законодавства не було витребувано та досліджено матеріали виконавчого провадження з метою повного, об`єктивного розгляду скарги та перевірки їх доводів.

Враховуючи вищезазначене, дослідивши справу, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що унеможливлює розгляд скарги по суті, у зв`язку з чим є підстави для скасування оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 18 березня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 10 березня 2020 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко