ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року

м.Суми

Справа №591/8052/19

Номер провадження 22-ц/816/1939/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Грищенком Дмитром Миколайовичем

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 липня 2020 року, постановлене під головуванням судді Сидоренко А.П. у місті Суми, повний текст якого складено 13 липня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 ,

про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи позовні вимоги тим, що вона перебувала у зареєстрованому з відповідачем з 28 жовтня 2000 року по 15 листопада 2007 року, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею. На даний час син є повнолітнім, але продовжує навчання в Сумському державному університеті на денній формі навчання, та не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток.

Відповідач з листопада 2019 року не бере участі в утриманні, хоча і має таку можливість.

Зазначала, що вона на даний час перебуває на обліку у Сумському міському центрі зайнятості і отримує допомогу по безробіттю. У повторному шлюбі у неї народилася дочка, яка також потребує витрат на утримання, виховання, тощо.

Відповідач від повторного шлюбу має іншу неповнолітню дитину, та він є працездатним, постійно працює на ПАТ «Сумське машинобудівне науково виробниче-об`єднання», тривалий час отримує стабільний дохід, має у власності нерухоме майно (квартиру), його стан здоров`я дозволяє працювати.

Посилаючись на зазначені обставини, просила стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до 30 червня 2022 року, тобто до припинення ОСОБА_4 навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини його щомісячного доходу, щомісячно, починаючи стягнення з 17 грудня 2019 року на період навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 840 грн 80 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Грищенка Д.М. подавапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір присуджених аліментів з 1/6 до 1/10 частини щомісячного доходу ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що протягом квітня грудня 2019 року, а також на сьогоднішній день (копія дубліката квитанції від 07 серпня 2020 року) ОСОБА_1 добровільно сплачує аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 2000 грн. Вказує, що оскаржуване рішення суду суперечить принципу пропорційності та справедливості, оскільки фактично обов`язок утримати сина майже повністю покладено на батька. Також судом не враховано, що на утриманні відповідача перебуває його непрацездатна мати, яка є пенсіонером та має ряд захворювань.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечила проти її задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2020 року: 2102 грн х 100 = 210200 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що повнолітній син сторін продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, тому відповідач зобов`язаний утримувати його до досягнення двадцяти трьох років або до закінчення навчання. При цьому суд вважав, що ОСОБА_1 може надавати матеріальну допомогу у розмірі 1/6 частини його щомісячного доходу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів цивільної справи вбачається, що з 28 жовтня 2000 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 15 листопада 2007 року (а.с. 10, 11).

Від шлюбу мають повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

Син ОСОБА_3 навчається в Сумському державному університеті, факультет електроніки та інформаційних технологій з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року, на денному відділенні на бюджетній основі за ОРК «бакалавр» (а.с. 18).

Син сторін ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю і потребує матеріальної допомоги на навчання (а.с. 22).

03 липня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб, від якого мають дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 17, 21).

Згідно з довідкою Сумського міського центру зайнятості від 16 грудня 2019 року, ОСОБА_2 перебувала на обліку як безробітна з 15 листопада 2019 року (а.с. 19).

Згідно інформації, наданої Сумським міським центром зайнятості 02 квітня 2020 року №07/468, з 10 березня 2020 року ОСОБА_2 припинено виплату допомоги по безробіттю, у зв`язку із працевлаштуванням. Загальна сума допомоги по безробіттю за період з 22 листопада 2019 року по 09 березня 2020 року становить 15170,57 грн (а.с. 94-95).

20 вересня 2014 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 . Від шлюбу мають малолітню дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 40-41).

Відповідно до довідки ТОВ «Промгазінжирінг» від 14 січня 2020 року №20-3, ОСОБА_1 працює у товаристві на посаді провідного інженера-конструктора з 18 квітня 2013 року по теперішній час. За період з липня 2019 року по грудень 2019 року відповідачем отримано заробітну плату у розмірі 129966 грн 31 коп., а саме: за липень 2019 року 21159 грн 01 коп., за серпень 2019 року 20197 грн 80 коп., за вересень 2019 року 21789 грн 01 коп., за жовтень 2019 року 21159 грн 01 коп., за листопад 21172 грн 69 коп. (а.с. 81).

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Сімейний кодекс України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Визначаючи підстави для стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, судом першої інстанції враховані правила статей 182, 199 СК України, надано оцінку зібраним у справі доказам для визначення належного до сплати розміру аліментів.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є особою працездатного віку, отримує стабільний дохід, а тому взмозі надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини його доходу, оскільки при визначенні розміру аліментів на утримання сина судом враховано стан здоров`я відповідача, розмір отриманої ним заробітної плати та наявність у нього малолітньої дочки від іншого шлюбу.

Доводи апеляційної скарги про те, що на утриманні відповідача перебуває його непрацездатна мати, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу, оскільки мати є особою пенсійного віку та отримує пенсію. Крім того, матеріали справи не містять доказів, що мати знаходиться на утриманні відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Грищенком Дмитром Миколайовичем, залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Т.А.Левченко

С.Г.Хвостик