Справа № 652/1022/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року Високопільський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Дамчука О.О.

за участю секретаря Миценко О.Г.

представника позивача Бідного Д.О.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Високопілля цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № HEF0AN02194284 від 11.07.2008 року, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 56668.01,00 грн. до 10.07.2015 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до вищевказаного договору Банк належним чином свої зобов`язання виконав та надав відповідачу кредит в сумі 56668,01 гривен. Однак відповідач належним чином зобов`язання не виконує, тому станом на 08.10.2019 року загальна сума заборгованості ОСОБА_2 перед АТ КБ „ПриватБанк становить 628354,18 грн., з яких 66840,52 грн. заборгованість за кредитом, 42344,84 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 10290,88 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 508877,94 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Просить стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 119476,24 грн. та судові витрати в розмірі 1921,00 грн.

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк», за довіреністю Бідний Д.О., наполягає на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві, додатково пояснивши, що заборгованість відповідача станом на 08.10.2019 року становить 628354,18 грн., але законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, таким чином просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 119473,24 грн., з яких 66840,52 грн. заборгованість за кредитом, 42344,84 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 10290,88 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до вимог ч. 10 ст. 187 ЦПК України та відповідно до вимог ч.ч. 3-6 ст. 128 ЦПК України.

Представник відповідача за довіреністю, Лефтер О.М., в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, посилаючись на те, що по даній справі вже існує рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.07.2014 року, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено та звернено стягнення на предмет застави автомобіль DAEWOO NEXIA державний номерний знак НОМЕР_1 з наданням позивачу повноважень необхідних для продажу предмета застави. Рішення оскаржене не було та вступило в законну силу. З часу винесення даного рішення, а ні позивач, а ні державний виконавець не звертались з приводу виконання даного рішення. Також представник відповідача надав до суду заяву про застосування строку позовної давності до даних правовідносин, посилаючись на те, що після винесення рішення Апеляційним судом Дніпропетровської області від 29.07.2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» припинені відносини, які регулювались кредитним договором та виникли цивільно-правові зобов`язання фінансового характеру щодо погашення заборгованості визначеної вище зазначеним рішенням суду, та ці зобов`язання виникли з моменту набрання законної сили рішенням, тобто 29.07.2014 року. Однак позов до Високопільського районного суду Херсонської області позивач надав 14.11.2019 року вже після спливу строку позовної давності, тобто через 5 років та чотири місяці від початку перебігу строку позовної давності. Просив відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що 11 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений Кредитно-Заставний договір № НЕF0А№02194284, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 56668,02 грн. з кінцевим терміном повернення 10 липня 2015 року та відсотковою ставкою за користування кредитом 20,04% річних.

За умовами даного договору ОСОБА_2 передав у заставу належний йому на праві власності автомобіль DAEWOO Nexia, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 6-14).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.07.2014 року у справі 202/28655/13-ц - у рахунок погашення заборгованості за Кредитно-Заставним договором № НЕF0А№02194284 від 11 липня 2008 року, яка станом на 22 листопада 2012 року становила 112440,42 грн. (сто дванадцять тисяч чотириста сорок грн. 42 коп.), у тому числі заборгованість за кредитом - 56668,03 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 36371,84 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 8808.15 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 5000 грн.; штраф (фіксована частина) - 250 грн.; штраф (процентна складова) - 5342,4 грн., - звернуго стягнення на предмет застави - автомобіль DAEWOO Nexia, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах Державної автомобільної інспекції України та наданням Публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» повноважень необхідних для здійснення продажу предмета застави.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового зору у розмірі 1124,40 грн.

Із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору встановлено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Такого ж самого висновку дійшов Верховний Суд України і в постановах № 6-1252цс16 від 21 вересня 2016 року, № 6-1047цс16 від 06 липня 2016 року, № 6-1412цс16 від 07 вересня 2016 року, № 6-2096цс16 від 27 вересня 2016 року.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст.ст. 589, 590 ЦК України ,в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 13.1 кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником будь-яких своїх зобов`язань за цим договором та/або умов договору, зазначених у пункті 12.1 цього договору, у випадку порушення позичальником строків платежів, установлених пунктами 12.2.5 цього договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, процентів за користування ним, звернути стягнення на предмет застави в порядку визначеному у п. 13 Договору.

Згідно з пунктом 12.2.1-12.2.5 кредитного договору вимога про дострокове повернення кредиту та процентів за користування ним направляється позичальникові у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту її отримання боржником.

Відповідно до пункту 12.2.6 кредитного договору, у випадку невиконання позичальником зазначеної у пункті 12.2.5 цього договору письмової вимоги банку про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним у строк, банк має право звернути стягнення на предмет застави у порядку, визначеному у статті 13 договору.

Згідно з вимогами кредитного-заставного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк ПАТ КБ «ПриватБанк», використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в заставу майна.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд апеляційної інстанції, який задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк».

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати отримання позичальником листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Суд вважає, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Крім цього суд зауважує, що представником позивача не надано до суду жодного доказу для дослідження у судовому засіданні з приводу реалізації заставного майна, а саме автомобіля DAEWOO Nexia, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за яку саме суму було реалізовано транспортний засіб, яка сума заборгованості була погашена за рахунок заставного майна, хоча докази лежать на сторонах у справі.

Таким чином, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Разом з тим представником позивача не надано обґрунтування розміру заборгованості за кредитним договором та не конкретизовано періоду за який вона нарахована, а також не зазначено за який період нараховано ОСОБА_2 процентів за користування кредитними коштами, оскільки з наданого розрахунку, що знаходиться в матеріалах справи неможливо встановити дані факти, як і прослідкувати чи були зараховані кошти зверненні за предмет застави, тощо.

Щодо заяви представника відповідача ОСОБА_2 , за довіреністю ОСОБА_1 про застосування позовної давності (а.с. 67-68), суд виходить із слідуючого.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки виходячи із положень ст. 257 ЦК України.

За загальним правилом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу , яка його порушила, а у випадку зобов`язань з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання частина 5 вищезазначеної статті.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

Згідно ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Враховуючи вищезазначене початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у позивача права на позов, тобто можливості реалізувати своє право а примусовому порядку через суд.

Як вбачається із правової позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 310/11534/13-ц від 04.07.2014 року, якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні в повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої ст. 652 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Таким чином право позивача на отримання гарантій належного виконання зобов`язання виникло з дати постановлення рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області, а саме з 29.07.2014 року.

Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом 14.11.2019 року, тобто через 5 років 4 місяці від початку перебігу строку позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову, у зв`язку зі спливом позовної давності, що було доведено представником відповідача в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 526, 549-551, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором НЕF0АN02194284 від 11.07.2008 року відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Херсонського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повна копія рішення виготовлена 11 березня 2020 року.

Суддя О.О. Дамчук