ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 638/2429/19

Провадження № 22-ц/818/1492/20

10 березня 2020 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.

за участю секретаря Іманвердізаде А.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне управління Національної поліції в Харківській області, Державна казначейська служба України,

третя особа - слідчий слідчого відділу Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області Олефір О.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 жовтня 2019 року (суддя Цвіра Д.М.) по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України, третя особа: слідчий слідчого відділу Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області Олефір О.А. про компенсацію моральної шкоди,-

встановив:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ГУНП в Харківській області, Державної казначейської служби України, третя особа: слідчий СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області Олефір О.А. про компенсацію моральної шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю під час досудового розслідування кримінального провадження № 0001974.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 15.05.2017 року були внесені відомості в ЄРДР №001974 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, відносно засновників ТОВ фірма «Ідалія» Протаса В.М. та ОСОБА_2 , які обмовили позивача у вчинені нібито ним особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, що спричинило тяжкі наслідки для ОСОБА_1 , в результаті чого останній був позбавлений волі і став інвалідом 2 групи.

З 03.07.2016 року по 17.05.2019 року кримінальне провадження №001974 перебувало в провадженні слідчого СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області Олефір О.А., яка на протязі тривалого часу не проводила в порядку, передбаченому КПК України, досудове розслідування.

26.06.2016 року слідчий Олефір О.А. винесла постанову про закриття кримінального провадження №001974, копію якої позивач отримав тільки 16.03.2018 року.

17.05.2018 року Фрунзенський районний суд м. Харкова скасував постанову від 26.06.2017 року про закриття кримінального провадження №001974.

14.12.2018 року слідчий Олефір О.А., не провівши необхідні слідчо-процесуальні дії, не усунувши недоліки, вказані в ухвалі суду від 17.05.2018 року, знову винесла постанову про закриття кримінального провадження №0001974.

07.02.2019 року Фрунзенський райсуд м. Харкова скасував постанову про закриття кримінального провадження та зазначив, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження прийнято передчасно, не проведені всі необхідні слідчі дії.

17.05.2019 року Фрунзенський райсуд м. Харкова задовольнив заяву ОСОБА_1 про відвід слідчого Олефір О.А. та відсторонив слідчого Олефір О.А. від розслідування кримінального провадження №0001974, зобов`язавши керівника органу досудового розслідування призначити нового слідчого по даному кримінальному провадженню.

04.04.2019 року прокуратура Харківської області за заявою ОСОБА_1 від 29.11.2018 року щодо протиправних дій з боку слідчого Олефір О.А. під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001974, розпочала кримінальне провадження № 0000262 згідно ст.ст.364, 365, 366, 367, ч.2 ст.382 УК України відносно ОСОБА_3 , по якій ОСОБА_1 був визнаний потерпілим.

Також позивач зазначав, що відповідач незважаючи на ухвали суду, клопотання, докази в кримінальному провадженні, навмисно продовжує свою бездіяльність і не проводить досудове розслідування у розумні строки, що спричиняє моральне страждання. Своїми тривалими неправомірними і незаконними діями відповідач заподіяв позивачу, як потерпілому, моральну шкоду, тому що; з вини відповідача його порушені права не поновлені; з вини відповідача порушення закону не припинено; з вини відповідача досудове розслідування у кримінальному проваджені проводиться неналежним чином через систематичну бездіяльність слідчого Олефір О.А.; з вини відповідача, позивач, інвалід 2 групи, людина похилого віку, онкохворий, повинен був протягом тривалого часу звертатися до суду з скаргами на бездіяльносте відповідача, у зв`язку з чим переніс глибокі моральні страждання; з вини відповідача, позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства закону; з вини відповідача порушено психологічне благополуччя позивача; з вини відповідача, шляхом прийняття незаконних рішень і навмисної незаконної тривалої бездіяльності, ОСОБА_1 був позбавлений конституційного права на доступ до правосуддя.

Просив стягнути з Державного бюджету України моральну шкоду в розмірі 1690065 гривень, завдану тривалою бездіяльністю відповідача.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача ГУНП в Харківській області у судовому засіданні позов не визнала.

Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився.

Третя особа - слідчий слідчого відділу Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області Олефір О.А. в судове засідання не прибула.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання кошти у розмірі 5000 гривень з єдиного казначейського рахунку на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду Головне управління Національної поліції в Харківській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що реалізація позивачем свого права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування, гарантованого ст. 303 КПК України, не є підставою для відшкодування моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, оскільки на його думку воно прийнято з додержанням вимог чинного законодавства.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції врахував характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, їх глибину, тривалість, характер немайнових витрат, тяжкість вимушених змін у його житті.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що 15.05.2017 року до ЄРДР №001974 внесені відомості за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, відносно засновників ТОВ фірма «Ідалія» Протаса В.М. та ОСОБА_2 .

З 03.07.2016 року по 17.05.2019 року кримінальне провадження №001974 перебувало в провадженні слідчого СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області Олефір О.А.

26.06.2016 року слідчий Олефір О.А. винесла постанову про закриття кримінального провадження №001974, копію якої позивач отримав тільки 16.03.2018 року.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.05.2018 року скасовано постанову від 26.06.2017 року про закриття кримінального провадження №001974 та зазначено, що вказівки слідчого судді та процесуального керівника не виконані, а рішення щодо закриття кримінального провадження прийнято слідчим передчасно.

14.12.2018 року слідчий Олефір О.А. винесла постанову про закриття кримінального провадження №0001974.

07.02.2019 року ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова скасовано постанову про закриття кримінального провадження №0001974, винесену 14.12.2018 року слідчим Олефір О.А. з підстав, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження прийнята передчасно та не проведені всі необхідні слідчі дії.

17.05.2019 року ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова, задоволено заяву ОСОБА_1 про відвід слідчого Олефір О. А.; відсторонено слідчого Олефір О.А. від розслідування кримінального провадження №0001974, зобов`язано керівника органу досудового розслідування призначити нового слідчого по даному кримінальному провадженню.

Позивач, як потерпілий, згідно ст. 220 КПК України в рамках кримінального провадження №0001974 неодноразово звертався до слідчого ОСОБА_3 з численними клопотаннями, в яких просив провести окремі слідчо-процесуальні дій. Проте доказів розгляду вказаних клопотань слідчим Олефір О.А. матеріали справи не містять.

04.04.2019 року прокуратура Харківської області за заявою ОСОБА_1 від 29.11.2018 року щодо протиправних діянь з боку слідчого Олефір О.А. під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001974, розпочала кримінальне провадження № 0000262 згідно ст.ст.364, 365, 366, 367, ч.2 ст.382 УК України відносно ОСОБА_3 , по якій ОСОБА_1 визнаний потерпілим.

Досудові розслідування у вказаних кримінальних провадженнях тривають, підозра жодній особі оголошена не була, остаточне рішення не прийнято.

Бездіяльність службових осіб та відсутність ефективного розслідування мають наслідком порушення розумних строків досудового розслідування, ігнорування постановлених ухвал суду та клопотань про проведення слідчих дій.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року, справа № 638/14260/16-ц, провадження № 61-11766св18; Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 жовтня 2018 року, справа № 640/3837/17, провадження № 61-29382св18.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Оскільки у справі з`ясовано, що підставою для відшкодування шкоди є встановлена бездіяльність слідчого СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області Олефір О.А. під час досудового розслідування по кримінальному провадженню № №0001974, то відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Зазначений висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі №6/440цс16.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність моральної шкоди, колегія суддів також вважає безпідставними.

Згідно зі ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

За ч. 1 ст. 23ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Суд першої інстанції виходив з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації, а крім того - у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності.

Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

За матеріалами справи суд першої інстанції констатував, що позивач внаслідок бездіяльності з боку уповноваженого державного органу зазнав душевних страждань, а неспроможність передбачених законом процедур забезпечити йому захист законних прав за весь час досудового розслідування кримінального провадження породжує недовіру до Держави вцілому та призводить до відчуття безсилля, приниження гідності людини у боротьбі з процедурами, що наповнені лише формальним змістом, необхідності витрачати додаткові зусилля на подолання таких штучно створених перешкод шляхом судового захисту його прав.

Розмір моральної шкоди, визначений судом не викликає сумніву у обґрунтованості та не є завищеним з огляду на фактичні обставини справи.

Інші доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За приписами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1. ч.1 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12.03.2020 року

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко