Ухвала

28 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 369/10767/19

провадження № 61-19145ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усик Г. І.

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 червня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, Громадська організація «Садове товариство «Масив Оленівка», третя особа - ОСОБА_3 , про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області), Громадська організація «Садове товариство «Масив Оленівка» (далі - ГО «СТ «Масив Оленівка»), третя особа - ОСОБА_3 , про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

Позов обґрунтовано тим, що 09 серпня 2019 року ОСОБА_1 отримала постанову державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Арабаджийської О. С. про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 червня 2019 року у справі № 369/11929/15-ц про зобов`язання ОСОБА_1 забезпечити право вільного доступу до приладу обліку електричної енергії, що знаходиться в с. Малютянка, садове товариство «Масив Оленівка» шляхом відновлення дороги загального користування вздовж земельних ділянок НОМЕР_2 НОМЕР_1 в стан, який існував до будівництва паркану на даній дорозі та каналізаційного колодязя, усунення перешкод у користуванні приладом обліку електричної енергії (лічильником) та дорогою загального користування та зобов`язання відповідача знести самочинно збудований паркан і приведення земельної ділянки у попередній стан, що існував до порушення.

Разом з тим, нею була отримана постанова цього ж державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 503274 з вимогою засипати каналізаційний колодязь, що викопаний на дорозі загального користування та знаходиться за адресою: Київськака область, Києво-Святошинський район, садове товариство «Масив Оленівка» та проходить вздовж земельних ділянок № НОМЕР_2 - НОМЕР_1.

Проте позивач зазначила, що нею вже виконано всі приписи, визначені у вказаних постановах, а тому обов`язок з їх виконання наразі відсутній, у зв`язку з чим вона просить визнати вищезазначені виконавчі документи такими, що не підлягають виконанню.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року, у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що цивільним процесуальним законодавством встановлено окремий спеціальний порядок для звернення з заявою про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, однак ОСОБА_1 обрано неправильний спосіб захисту своїх порушених прав, свобод та інтересів, крім того позивач не надала суду належних, допустимих та достатніх доказів виконання нею своїх зобов`язань за виконавчими листами, а тому підстав для визнання їх такими, що не підлягають виконанню немає.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у грудні 2020 року звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 червня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року у вищевказаній справі, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та закрити провадження у справі, передати справу на новий розгляд до іншого суду першої інстанції за предметною підсудністю.

Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору у цій справі є вимога немайнового характеру про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, що не представляє складності у зв`язку зі сталістю законодавства та судової практики.

З огляду на зазначене вище, ця справа є справою незначної складності і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню,касаційна скарга не містить.

Верховним Судом перевірено, чи мають місце підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких касаційне провадження у малозначній справі підлягає відкриттю, зокрема, з урахуванням обставин, на які посилався заявник в касаційній скарзі, та зазначених підстав не встановлено.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 червня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, Громадська організація «Садове товариство «Масив Оленівка», третя особа - ОСОБА_3 , про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик