Провадження №22-ц/812/2032/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді -Бондаренко Т.З.,

суддів- Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі: представника Мигіївської сільської ради -Носик Л.В., представника органу опіки та піклування Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області -Малиновської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №484/1702/20 за апеляційною скаргою

Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Медведєвої Н.А. в приміщенні того ж суду, за позовом

Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Первомайська районна державна адміністрація Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року Мигіївська сільська рада Первомайського району Миколаївської області звернулась з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнення аліментів на її утримання.

Позивач зазначав, що відповідачка є матір`ю малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З моменту народження доньки до осені 2018 року відповідачка реагувала на зауваження органу опіки та піклування, проживала у найманій квартирі, почала робити косметичний ремонт та працювати. Після повернення з місць позбавлення волі її співмешканця ОСОБА_4 , біологічного батька дитини, відповідачка почала вести асоціальний спосіб життя, систематично зловживала спиртними напоями. Дитина ходила брудна, голодна, недоглянута та нездорова. Мати систематично залишала дитину без нагляду. 28 травня 2019 року дитину було знайдено біля дороги без нагляду матері, яка неподалік спала у стані алкогольного сп`яніння. Дитина була відібрана від матері. Відповідачка не відвідувала дитину, не цікавилась її життям, здоров`ям. На теперішній час ОСОБА_1 не виконує свої батьківські обов`язки, не цікавиться долею дитини.

Враховуючи наведене, Мигіївська сільська рада Первомайського району Миколаївської області просила позбавити батьківських прав відповідачку відносно її доньки, передати малолітню ОСОБА_5 органу опіки та піклування Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області для подальшого влаштування; стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітньої доньки за місцем її перебування в розмірі 1/3 частини всіх видів її доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Відібрано у ОСОБА_1 , малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення батьківських прав та передати ОСОБА_6 її органу опіки та піклування Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області для подальшого влаштування. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 травня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття на користь установи чи фізичної особи - опікуна (піклувальника) на утриманні якої буде знаходитися дитина. В задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів в іншій частині відмовлено. Розподілено судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, проте не в повній мірі було використано можливості соціального супроводу, мати відвідувала дитину в дитячому закладі після її відібрання та заперечувала проти позову про позбавлення батьківських прав, а також що не всі можливі заходи впливу на відповідачку було використано органом опіки та піклування, тому районний суд вважав доцільним застосувати такий тимчасовий захід як відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав.

Не погоджуючись з рішенням суду Мигіївська сільська рада Первомайського району Миколаївської області подала апеляційну скаргу в якій посилались на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що мати зловживає спиртними напоями, дитину залишає без нагляду, 28 травня 2019 року мати перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння дитину покинула у брудному стані на узбіччі проїзної частини дороги, в зв`язки з чим було складено акт про знайдену дитину та поміщено її в лікарню, а згодом в Комунальний заклад «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради». Мати не змінила свою поведінку, спосіб життя, не піклується про дитину та не виконує свої батьківські обов`язки, а тому просили позбавити її саме батьківських прав, оскільки така тимчасова міра як відібрання дітей не дасть позитивних результатів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки вказував на те, що суд правильно відмовив в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, оскільки то є крайньою мірою, яка може бути застосована тоді, коли поведінку батьків не можливо змінити на краще. Проте, під час перебування доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у дитячому закладі, відповідачка повністю зробила ремонт в кімнаті дитини та завершує ремонт в будинку в цілому, зробила запас харчів та продовжує його накопичувати, створила умови для проживання, навчання та проведення дозвілля дитини. Відповідачка переймається поверненням дитини у сім`ю, та хвилюється з цього приводу. Представник відповідачки просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частин 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Конституцією України в статті 51 визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 3 Сімейного Кодексу України встановлено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї свої батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Так, з матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дані про батька дитини записані на підставі ч.1 ст.1 35 СК України (а.с. 34,35).

Відповідно до довідки, виданої Мигіївською сільською радою Первомайського району Миколаївської області від 25 травня 2020 року ОСОБА_1 проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 (а.с. 13-15).

Згідно наказів від 12 квітня 2018 року №37, та від 29 травня 2019 року за № 44 служби у справах дітей Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області ОСОБА_5 була поставлена на облік як дитина, яка опинилась в складних життєвих обставинах (а.с. 37, 41).

Відповідно до акта про знайдену дитину від 28 травня 2019 року була виявлена ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка тривалий час гуляла сама біля траси. Дитина була влаштована до педіатричного відділення КП «Первомайська центральна районна лікарня» для проведення медичного обстеження та лікування (а.с. 38).

Відповідно до виписки із історії хвороби стаціонарного хворого №2048 дитина госпіталізована до педіатричного відділення КП «Первомайська центральна районна лікарня» на підставі листа від 28 травня 2019 року Служби у справах дітей Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області. У неї був виявлений гострий аденоїд, двобічний гострий середній негнійний отит. Відповідно до висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини від 10 червня 2019 року ОСОБА_5 здорова (а.с. 40, 45).

За клопотанням Служби у справах дітей Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області ОСОБА_5 з 11 червня 2019 року влаштована до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради».

Відповідно до повідомлення КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради» від 20 листопада 2019 року за час перебування ОСОБА_5 її мати жодного разу не відвідала, у телефонному режимі життям та здоров`ям дитини не цікавилась (а.с.48).

За клопотанням Служби у справах дітей Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області ОСОБА_5 у зв`язку із закінченням курсу реабілітації 10 березня 2020 року влаштовано до КП «Первомайська центральна районна лікарня». Відповідно до виписки із історії хвороби стаціонарного хворого №996 дитина госпіталізована до педіатричного відділення КП «Первомайська центральна районна лікарня» 10 березня 2020р. з діагнозом гострий бронхіт середньої важкості, анемія І ст, гіпсохромна, дефіцитна, виписана 17 березня 2020 року з одужанням.

Рішенням від 13 лютого 2020 року за № 12 Виконавчого комітету Мигіївської ради Первомайського району Миколаївської області визнано недоцільним повернення малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 33).

В результаті чого малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вдруге була влаштована 17 березня 2020 року до Комунального закладу «Первомайський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради де дитина перебуває до теперішнього часу (а.с. 52).

З грудня 2019 року по теперішній час відповідачка проживає за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації разом із співмешканцем ОСОБА_8 , який володіє вказаним будинком.

Згідно характеристики, виданої виконавчим комітетом Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області 28 травня 2020 року за місцем проживання, зі слів сусідів, свідків та актів обстеження матеріально-побутових умов, відповідачка веде аморальний спосіб життя, систематично зловживає алкогольними напоями та постійно перебуває в алкогольному сп`яніння, через що неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності, офіційно не працює, не проживання заробляє тимчасовими заробітками, кошти, отримані як допомога по догляду за дитиною, витрачала не за призначенням (а.с. 16).

Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 встановлено:

-від 29 травня 2019 року остання проживала у будинку співмешканця за адресою: АДРЕСА_2 . Будинок складається з чотирьох кімнат, без газопостачання з пічним опаленням. Місця для навчання дітей, проведення дозвілля дітей, спальні місця для дітей є в наявності, але в незадовільному стані. Виявлений факт порушення санітарно-гігієнічних норм. Проведена бесіда та попереджено про недопущення зловживання алкогольними напоями, належного виконання батьківських обов`язків (а.с. 20);

- 30 травня 2019 року з ОСОБА_1 проведена бесіда та було надано рекомендацію стосовно штучного хімічного захисту, відвідувати доньку в ПЦРЛ, попереджена про недопущення зловживання алкогольними напоями, необхідність належного виконання батьківських обов`язків (а.с. 18);

-14 червня 2019 року відповідачка надала пояснення/зобов`язання службі у справах дітей та вказала, що знайшла в с.Мигія будинок, зобов`язалась навести в ньому порядок, забезпечити продуктами харчування, знайти роботу (а.с. 21);

-відповідно до акту №6 обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї, складеного 12 грудня 2019 року ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 у будинку друзів, що складається в 2 кімнат, з пічним опаленням, в якому відсутні місця для навчання, проведення дозвілля дітей, спальні місця для дітей. Встановлений факт порушення санітарно-гігієнічних норм проживання, продукти харчування відсутні, будинок не придатний для проживання дитини (а.с. 22);

-від 10 березня 2020 року № 7 обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 у будинку співмешканця, що складається з 3 кімнат, з пічним опаленням, в якому відсутні місця для навчання, проведення дозвілля дітей. Встановлений факт порушення санітарно-гігієнічних норм проживання, в будинку брудно, присутні сторонні запахи, немає ремонту, продукти харчування відсутні, будинок не придатний для проживання дитини. ОСОБА_1 перебувала у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 26);

- відповідно до акту № 32 обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї, складеного 12 березня 2020 року ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 у будинку співмешканця, що складається з 2 кімнат, з пічним опаленням, в якому відсутнє місце для навчання дитини, у незадовільному стані перебувають місця для проведення дозвілля дитини, спальне місце для дитини. Встановлений факт порушення санітарно-гігієнічних норм проживання, продукти харчування в дуже обмеженій кількості. ОСОБА_1 перебувала у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 27).

Згідно виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_5 перебувала на лікуванні у КП «Первомайська центральна районна лікарня» з діагнозом гострий бронхіт середньої важкості, анемія ІІ ст., гострий риніт, 26 червня 2018 року - у КП «Первомайська центральна районна лікарня» з діагнозом правостороння поза лікарняна середньо та нижньодольова пневмонія, в період з 03 липня 2018 року - 31 липня 2018 року - у обласній дитячій лікарні у хірургічному відділенні з діагнозом внегоспітально - деструктивна гнійна пневмонія, пневмоторакс, кардиопатія з порушенням ритму, з 22 серпня 2018 року - 30 вересня 2018 року - у обласній дитячій лікарні у хірургічному відділенні з діагнозом ОГДП справа (а.с. 36).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Первомайської районної державної адміністрації від 14 липня 2020 року у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не виконує своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини є достатньо підстав для позбавлення її батьківських прав (а.с.68-73).

ОСОБА_9 фахівець з соціальної роботи Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, яка була допитана як свідок пояснила, що дійсно відповідачка проживає без реєстрації на території с. Мигія, зловживає спиртними напоями. Її дитина ОСОБА_5 у травні 2019 року була знайдена біля траси без нагляду матері. Комісією неодноразово обстежувались умови проживання відповідачки. Останнього разу у березні 2020р. під час обстеження умов проживання відповідачка перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно повідомлення Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області від 18 травня 2020 року ОСОБА_1 28 травня 2019 року притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1, ч.2 ст. 178 КУпАП за розпивання пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв у заборонених законом місцях, а бо поява у громадських місцях у п`яному вигляді, за ст. 127 ч. 1 за порушення прави дорожнього руху пішоходами, велосипедистами та особами, які керують гужовим транспортом, і погоничами тварин, та за ст. 183 КУпАП завідомо неправдивий виклик спеціалістів (а.с. 17).

Відповідно до повідомлення Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області від 04 березня 2020 року ОСОБА_1 10 травня 2019 року притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 178 КУпАП за розпивання алкогольних напоїв у громадських місцях 30 вересня 2019 року - за ч.1 ст. 127 КУпАП порушення правил дорожнього руху пішоходами (а.с. 25).

Так, районний суд надаючи оцінку наведеним доказам вірно зазначив, що окрім повідомлення Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не підкріплені відповідними постановами. Також слід зазначити, що відсутні данні про те, що відповідачка про таке повідомлена, виконувала дані постанови.

Із пояснень свідка ОСОБА_10 , яка працює юрисконсультом КЗ «Первомайський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради, відомо що у березні 2020 року до центру була доставлена малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачка почала відвідувати дитину у вересні 2020 року, так за цей місяць вона відвідала дитину три рази: 08, 10 та 14 вересня. Коли відповідачка вперше прийшла, то дитина останню не впізнала.

Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька.

Згідно пунктів 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків та саме наявність ухилення від здійснення своїх батьківських обов`язків.

Так, частина 1 статті 170 СК України передбачає, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також, в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Вирішуючи питання щодо можливості позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , районний суд обґрунтовано застосував практику ЄСПЛ у аналогічних справах, як то передбачено частиною 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): «136. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю [рішення у справі «Гнахоре проти Франції» (Gnahore v. France), заява № 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-ІХ]. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. the Czech Republic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року)».

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року).

У рішенні по справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87).

Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC],N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII).

Вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», § 54, § 58).

Так, районний суд оцінюючи надані позивачем докази, зазначав, що з фактичних обставин, встановлених в судовому засіданні вбачається, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі акту від 28 травня 2019 року була знайдена, як така, що без догляду батьків тривалий час гуляла коло траси, в зв`язку з чим на теперішній час перебуває у КЗ «Первомайський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради. Відповідачка не забезпечує дитині належних умов для проживання, не дбає про її гігієну та стан здоров`я. У будинку, де вона проживає, не створено умов для перебування у ньому дитини, її освіти та розвитку. Приміщення потребує ремонту, прибирання, перебування у цьому житлі за теперішніх умов є небезпечним для життя та здоров`я дитини. ОСОБА_1 ставиться до своїх батьківських обов`язків безвідповідально, належним чином не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини.

За вказаних обставин, районний суд дійшов вірного висновку, що розлучення відповідачки з дитиною у даному разі є необхідним в інтересах самої дитини з метою забезпечення їй належних умов проживання, навчання і медичного догляду та недопущення страждань дітей через відсутність піклування та неповноцінне виховання.

Крім того, таке розлучення є необхідним і для матері дитини, з метою створення належних умов для проживання з нею дитини, її виховання та розвитку та зміни матір`ю способу життя і відношення до виховання дитини.

В той же час, в судовому засіданні відповідачка заперечувала проти позову, та просила його не задовольняти.

Як зазначено в позовній заяві, після відібрання дитини, відповідачка приходила до служби у справах дітей з вимогою повернути їй дитину.

Також, із пояснень свідка ОСОБА_10 слідує, що відповідачка протягом вересня 2020 року тричі відвідувала дитину, зробила ремонт у одній кімнаті у будинку, де проживає.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування відповідачка перебуває під соціальним супроводом в Первомайському районному центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, як асоціальна сім`я, з нею проводилась роз`яснювальна робота, спеціалістами центру надавалась інформаційні, соціально-економічні, соціально-педагогічні послуги, але відповідачки не йшла на контакт та не дотримувалась рекомендацій. Крім того, відповідачка неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за злісне невиконання батьківських обов`язків.

Проте, районний суд правильно зазначив про те, що відсутні в матеріалах справи докази притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за злісне невиконання батьківських обов`язків компетентними органами.

Також, судом правильно зазначено, що відсутні в матеріалах справи і докази щодо здійснення соціального супроводу сім`ї відповідачки та його результатів.

Відповідно до п.2.3 Порядку виявлення сімей (осіб), які беребувають у складних життєвих обставинах,надання їм соціальних послуг та здійснення соціального супроводу таких сімей (осіб), затвердженого постановою КМУ від 21 листопада 2013 року № 896, який діяв на час відібрання дитини соціальний супровід передбачав:

- здійснення соціальної допомоги, надання соціальних послуг та

соціальної реабілітації відповідно до потреб особистості та характеру самих проблем

- соціальне виховання, психологічну, соціальну та юридичну підтримку, консультування, у процесі якого виявляються основні напрями

подолання складних життєвих обставин; збереження, підтримку і захист здоров`я сім`ї чи особи, сприяння у досягненні поставленої мети і розкритті їх внутрішнього потенціалу тощо.

У процесі здійснення соціального супроводу Центри надають інформаційні послуги, психологічні послуги, соціально-педагогічні послуги, соціально-медичні послуги, втому числі в здійсненні профілактичних, лікувально-оздоровчих заходів, юридичні послуги, соціально-економічні послуги, в тому числі і допомога в залученні додаткових ресурсів для задоволення матеріальних інтересів і потреб сімей чи осіб, які перебувають у складних життєвих обставинах, що реалізуються у формі сприяння у наданні натуральної допомоги (забезпечення одягом та взуттям тощо); допомога в оздоровленні, сприяння в отриманні державних соціальних допомог, у наданні грошової допомоги, а також допомоги у вигляді грошових

компенсацій; інформування з питань працевлаштування та сприяння

цьому, навчання; посередництво в наданні гуманітарної допомоги.

Відповідно до вимог ст.2 ЗУ «Про соціальні послуги» основними цілями надання соціальних послуг Соціальні послуги надаються для досягнення таких цілей: профілактика складних життєвих обставин; подолання складних життєвих обставин; мінімізація негативних наслідків складних життєвих обставин.

Згідно ст. 16 вказаного Закону соціальні послуги поділяються на послуги, спрямовані на соціальну підтримку - сприяння подоланню особою/сім`єю складних життєвих обставин.

Відповідно до постанови КМУ «Про організацію надання соціальних послуг» від 01 червня 2020 року для планування організації та надання соціальних послуг органи соціального захисту населення визначають потреби населення адміністративно-територіальної одиниці/ територіальної громади у соціальних послугах у порядку, затвердженому Мінсоцполітики, яким визначено механізм виявлення осіб/сімей, які перебувають у складних життєвих обставинах або мають найвищий ризик потрапляння в такі обставини, та організації надання їм соціальних послуг відповідно до індивідуальних потреб.

Із матеріалів справи не вбачається, що заходи соціального супроводу передбачені вказаними нормативними актами застосовувалися відповідними органами стосовно відповідачки з метою подолання нею складної життєвої ситуації.

Як видно з матеріалів справи, позивач обмежувався лише складанням актів обстеження матеріально-побутових умов проживання відповідачки, та констатацією фактів: зловживання нею алкогольними напоями, безладу в помешканні, відсутність їжі, відсутність умов для виховання дитини, не працевлаштованість, відсутність житла. Проте, що зроблено відповідними службами і яка реальна допомога, окрім бесід, надана, як то можливо: працевлаштування, надання цільової матеріальної допомоги на придбання житла чи побутових речей, одежі тощо, такі данні відсутні. Також зазначаючи про вживання алкогольних напоїв, відсутні данні з медичних установ про перебування відповідачки на відповідному обліку, її лікування з приводу алкоголізму.

За таких обставин, районний суд дійшов правильного висновку про те, що умови проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю є на даний час небезпечними для дитини та непридатними, проте такі умови можуть бути змінені відповідачкою і для цього не всі передбачені законом заходи вжиті відповідними органами. Тому, позбавлення батьківських прав, яке тягне за собою розірвання сімейних зав`язків дитини з її матір`ю на даний час є невиправданим та передчасним, оскільки є занадто радикальним.

Враховуючи наведене, районний суд повно та всебічно дослідив обставини справи, наданим сторонами доказам надав належну оцінку, правильно встановив характер спірних правовідносин та норми права які їх регулюють і дійшов обґрунтованого висновку про застосування тимчасового заходу, що відповідає інтересам дитини, та необхідність саме відібрання у ОСОБА_1 дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без позбавлення батьківських прав, Так в апеляційній скарзі міститься посилання про попередження відповідачки про кримінальну та адміністративну відповідальність, проте ким та при яких обставинах та у який спосіб (дієвий для відповідачки) таке відбулося не зазначається.

Також, посилаючись в апеляційній скарзі на притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності, рішень компетентних органів з цього приводу не надається.

Зазначення в апеляційній скарзі про те, що відповідачка не цікавилася дитиною за час її перебування в дитячому закладі спростовуються показами свідка ОСОБА_10 , про що зазначено в даній постанові, про що також зазначається і в тій же апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги фактично містять викладення обставин позовних вимог та не вказують на незаконність рішення суду.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (частина четверта статі 170 СК України).

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Районний суд вирішуючи питання про стягнення аліментів та визначаючи їх розмір, у відповідності до наведених норм права, правильно врахував матеріальний стан відповідачки, та визначив розмір аліментів, які підлягають стягненню, як ј частини від усіх видів доходів, щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

Будь якого обґрунтування щодо збільшення розміру аліментів визначеного судом апеляційна скарга не містить.

Відповідно до положень ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення, оскільки воно ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст.375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 28 грудня 2020 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова