КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

[1]

26 жовтня 2020 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Немировська О.В., перевіривши виконання вимог ст. 356 ЦПК України по цивільній справі за заявою представника Акціонерного товариства «БМ-Банк» - Білоус Тетяни Анатоліївни про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 20 вересня 2017 року у справі № 234/2016 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Офісбуд» на користь Акціонерного товариства «БМ-Банк» грошових коштів,

встановив:

20 жовтня 2020 року представник АТ «БМ-Банк» звернувся до Київського апеляційного суду з заявою про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 20 вересня 2017 року у справі № 234/2016 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Офісбуд» на користь Акціонерного товариства «БМ-Банк» грошових коштів.

Згідно з ч.3 ст. 375 ЦПК України заява про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу подається до апеляційного суду, юрисдикція якого поширюється на місто Київ, протягом трьох років з дня прийняття рішення міжнародним комерційним арбітражем.

Відповідно до ч.4 ст. 375 ЦПК України заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною третьою цієї статті, повертається без розгляду. Суд за клопотанням заявника може поновити пропущений строк на подання заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо визнає причини його пропуску поважними.

При зверненні до суду із заявою, представник АТ «БМ -Банк» - Білоус Т.А. просила поновити строк на звернення до суду, посилаючись на те, що 18 вересня 2020 року заявник вже звертався з відповідною заявою до суду, однак вона була повернута ухвалою Київського апеляційного суду з підстав невідповідності вимогам ст. 476 ЦПК України.

З матеріалів заяви вбачається, що заявник 18 вересня 2020 року звертався до Київського апеляційного суду із заявою про визнання та надання дозволу на виконання Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 20 вересня 2017 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду було встановлено, що вказана заява була подана без дотримання вимог ст. 476 ЦПК України, зокрема заявником не було надано оригіналу належним чином засвідченого арбітражного рішення та оригіналу арбітражної угоди або їх нотаріально завірених копій, а також засвідченого належним чином їх перекладу. На підставі викладеного заява була залишена без руху.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року заява була визнана неподаною та повернута заявникові. Судом встановлено, що заявником не в повному обсязі виконано вимоги ухвали про залишення заяви без руху та не надано засвідченого перекладу наданих документів у відповідності до вимог п.6 ч.4 ст. 476 ЦПК України.

При повторному зверненні до суду з вказаною заявою, представник АТ «БМ-Банк» зазначала, що повернення заяви є підставою для поновлення строку для звернення до суду із заявою. Однак, такі доводи заявника є необґрунтованими та не можуть бути безумовною підставою для визнання причин пропуску строку поважними.

Так, зі змісту поданої заяви вбачається, що заявник просить суд про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, яке було ухвалене та отримане представником АТ «БМ-Банк» 20 вересня 2017 року. Подана заява не містить доводів про те, у зв`язку з чим заявник був позбавлений об`єктивної можливості звернутись до суду із заявою, яка б відповідала вимогам ст. 476 ЦПК України, протягом трьох років з моменту ухвалення арбітражного рішення, тобто у строк, встановлений ст. 475 ЦПК України.

Повернення заяви з підстав її невідповідності вимогам процесуального закону та отримання відповідної ухвали суду 16 жовтня 2020 року, як про те вказує заявник, не є підставою для визнання причин пропуску строку поважними.

Неспроможними є і доводи заявника про те, що Київським апеляційним судом було повернуто заяву до закінчення строку для усунення недоліків та без врахування замовлення заявником перекладу арбітражних рішення та угоди, оскільки клопотання про продовження строку для усунення недоліків заява представника АТ «БМ-Банк» від 05 жовтня 2020 року, копія якої надана до суду, не містить.

Також слід звернути увагу, що заявник не позбавлений права на апеляційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду, якою подану в строк, встановлений ст. 475 ЦПК України, заяву було повернуто заявнику.

В силу статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За вимогами статей 8, 129 Конституції України та статей 2, ЦПК України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Цим принципом керується суддя, здійснюючи правосуддя.

Водночас, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Мушта проти України», «Мельник проти України»), що застосовується як джерело права при розгляді справ судами згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» звернув увагу, що якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З викладеного вбачається, що право на звернення до суду не є абсолютним та обмежено вимогами процесуального закону. Застосування відповідних обмежень у передбачених законом випадках не може вважатися порушенням права особи на доступ до суду.

В даній справі хоча предметом розгляду і є заява про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражного суду, а не апеляційна скарга на судове рішення, судом мають бути з`ясовані об`єктивні причини пропуску встановленого законом процесуального строку.

Положення ЦПК України не визначають конкретного переліку обставин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Отже, у кожному конкретному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

В даному випадку суду не надано належних та допустимих доказів, що підтверджували б об`єктивну неможливість заявника вчинити всі можливі дії, спрямовані на подання належним чином оформленої заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення у строки, визначені чинним законодавством України, наведені заявником причини пропуску строку не можна визнати поважними, а тому у задоволенні клопотання представника АТ «БМ-Банк» - Білоус Т.А. про поновлення строку слід відмовити.

За таких обставин заяву АТ «БМ-Банк» про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 20 вересня 2017 року у справі № 234/2016 про стягнення з ТОВ «Офісбуд» на користь АТ «БМ-Банк» грошових коштів, слід повернути без розгляду.

Керуючись ст. 475 ЦПК України, суддя

ухвалив:

у задоволенні клопотання представника Акціонерного товариства «БМ-Банк» - Білоус Тетяни Анатоліївни про поновлення строку на звернення до суду із заявою відмовити.

Заяву представника Акціонерного товариства «БМ-Банк» - Білоус Тетяни Анатоліївни про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 20 вересня 2017 року у справі № 234/2016 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Офісбуд» на користь Акціонерного товариства «БМ-Банк» грошових коштів повернути без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановленняв апеляційному порядку до Верховного Суду.

Суддя

№ справи: 824/198/20

№ провадження: 22-вк/824/199/2020

Суддя-доповідач: Немировська О.В.