Справа № 388/386/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2020 року Долинський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого - судді Баранського Д.М.,

за участю секретаря Поліщук Т.І.,

представника ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Долинській цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Долинська державна нотаріальна контора Кіровоградської області, приватний нотаріус Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Кубасов Ігор Юрійович про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування запису про реєстрацію права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з цим позовом до ОСОБА_3 та з урахуванням уточнених позовних вимог просить: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 29 травня 2015 року Долинською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області Сіряк О.С. на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати в Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 , якій належав на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

На момент відкриття спадщини спадкодавець проживала із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був батьком позивачки.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, зокрема на зазначений житловий будинок. Спадкоємцями першої черги за законом були: чоловік спадкодавця ОСОБА_3 ; позивачка; ОСОБА_5 , який був сином спадкодавця, тобто рідний брат позивачки.

Отже, батько позивачки фактично прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини разом проживав із дружиною, тобто спадкодавцем.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , який був рідним братом позивачки. За життя ОСОБА_5 не оформив спадкові права після смерті матері.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 були: батько спадкодавця; донька спадкодавця ОСОБА_3 .

Тобто кожному із спадкоємців належала спадщина у розмірі 1/2 частини житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 , який був батьком позивачки. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку. Спадкоємцем майна батька за законом першої черги є позивачка у справі, а відтак має право на цю частину житлового будинку.

ОСОБА_2 зазначає, що їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину житлового будинку.

22 жовтня 2018 року цивільну справу передано іншому складу суду у зв`язку із закінченням повноважень судді, який здійснював судове провадження (а. с. 54, 55).

Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 19 лютого 2019 року у справі призначено підготовче судове засідання, встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті.

ОСОБА_3 подала до суду відзив на позов. Стверджує, що житловий будинок є особистою власністю ОСОБА_4 , яка була її бабою, а не спільною сумісною власністю подружжя. Дід відповідачки відмовився від спадщини після смерті дружини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , який був батьком відповідачки та попередньо прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 . ОСОБА_3 після смерті батька подала заяву про прийняття спадщини, дружина спадкодавця та його батько про відмову від спадщини. Інші спадкоємці спадщину не приймали. Свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 отримала відповідачка.

ОСОБА_3 зазначає, що її відзив від 21 травня 2018 року та заперечення від 10 червня 2018 року не слід брати до уваги та вважати їх неподаними, а цей відзив вважати єдиним відзивом.

Раніше ОСОБА_2 подала до суду відповідь на первісний відзив, який відповідачка просить вважати неподаним та не розглядати його доводи по суті. За цією відповіддю на відзив зазначає, що оскілки батько перебував з матір`ю у шлюбі то житловий будинок належав їм на праві спільної сумісної власності. Тобто до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 ввійшла 1/2 частина житлового будинку. Батько не відмовлявся від спадщини на користь сина, а тому його частка становить 3/4 частини житлового будинку, а брат позивачки успадкував лише 1/4 частину. Батько не відмовся від спадщини після смерті сина на користь племінниці, а тому після смерті сина частка батька становила 7/8 частин житлового будинку.

Отже, позивачка після смерті батька має право на 7/8 частин житлового будинку.

У судове засідання позивачка ОСОБА_2 не з`явилась, однак надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує.

Представник відповідачки ОСОБА_3 , ОСОБА_1 у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у позові.

Представник Долинської державної нотаріальної контори Кіровоградської області надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти позову.

Приватний нотаріус Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Кубасов І.Ю. надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про відмову у позові з таких підстав.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (чч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України).

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 (т. 1, а. с. 13).

На момент смерті ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_5 , який був її сином та чоловіком ОСОБА_3 . Інші особи, які були зареєстровані та проживали за цією адресою не є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 (т. 1, а. с. 74, 154, 155, 168).

До складу спадщини після смерті ОСОБА_4 увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що належав спадкодавцю згідно зі свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння, виданим 24 травня 1991 року Олександрійським міжміським бюро технічної інвентаризації на підставі рішення виконавчого комітету Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області № 90 від 25 квітня 1991 року (т. 1, а. с. 91, 92).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України).

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом чч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну.

З матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , що заведена ІНФОРМАЦІЯ_5 Долинською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області вбачається, що після смерті спадкодавця із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_5 , тобто її син.

У свою чергу ОСОБА_3 , який був чоловіком спадкодавця, ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто у строк для прийняття спадщини в порядку визначеному ст. 1273 ЦК України подав заяву про відмову від спадщини (т. 1, а. с. 71).

За матеріалами спадкової справи після смерті ОСОБА_4 убачається, що нею не було залишено заповіту, тобто спадкування здійснювалось за законом.

Отже, оскільки спадкоємець за законом першої черги - син спадкодавця ОСОБА_5 , який проживав зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, а також подав заяву про прийняття спадщини, відповідно прийняв спадщину, а інший спадкоємець за законом першої черги у встановленому порядку відмовився від спадщини, тому право на спадкування після смерті ОСОБА_4 реалізовано виключно ОСОБА_5 , який і набув належні права та обов`язки спадкодавця.

Інших спадкоємців за законом першої черги, які прийняли спадщину судом не встановлено.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , який на момент смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 разом з дружиною, донькою, пасинком та батьком.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_5 заведена 6 жовтня 2014 року Долинською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області.

У цій спадковій справі міститься заява про прийняття спадщини ОСОБА_3 , яка є його донькою. Інші спадкоємці за законом першої черги, а саме дружина ОСОБА_6 та батько ОСОБА_3 у встановлений для прийняття спадщини строк відмовились від спадщини, про що свідчать їх заяви (т. 1, а. с. 80, 81).

Матеріали справи дають підстави вважати, що ОСОБА_5 заповіту не залишив. Тобто єдиною його спадкоємицею, яка прийняла спадщину є ОСОБА_3 , тобто відповідачка у справі.

29 травня 2015 року Долинською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області Сіряк О.С. після смерті батька ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Це свідоцтво зареєстровано у реєстрі за № 299 (т. 1, а. с. 96).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 , тобто батько позивачки та дід відповідачки. На момент смерті ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі заяви ОСОБА_2 від 30 березня 2015 року, тобто доньки спадкодавця, приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Кубасовим І.Ю. заведено спадкову справу (т. 1, а. с. 166).

Після смерті ОСОБА_3 залишилась спадщина у виді земельної ділянки площею 7,90 га, що знаходиться на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, що належала спадкодавцю згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-КР № 002027, який виданий 27 березня 2002 року на підставі розпорядження Долинської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 139-р від 15 березня 2002 року, кадастровий номер земельної ділянки: :02:000:2071 (т. 1, а. с. 183, 184).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_3 заповіту не залишив. Тобто спадкування після його смерті здійснювалось за законом.

Після смерті ОСОБА_3 будь-хто з його спадкоємців, окрім ОСОБА_2 , із заявою про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини не звертався.

На момент смерті ОСОБА_3 пережив дружину ОСОБА_4 , а також свого сина ОСОБА_5 .

Відповідачка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , тобто на момент смерті діда - ІНФОРМАЦІЯ_4 , була неповнолітньою. Тобто вона в силу ч. 4 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину після його смерті, оскільки не відмовилась від неї.

Оскільки на момент смерті ОСОБА_3 не було живого його сина ОСОБА_5 , тобто батька відповідачки, відповідно вона за положеннями ч. 1 ст. 1266 ЦК України спадкує його частку за правом представлення.

Отже, спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 , які прийняли спадщину є його донька - спадкоємець за законом першої черги ОСОБА_2 , а також онука ОСОБА_3 - спадкоємець за правом представлення.

6 серпня 2015 року приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Кубасовим І.Ю. спадкоємцю ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 7,9042 га, кадастровий номер: :02:000:2071, що знаходиться на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. Це свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 438 (т. 1, а. с. 198).

Будь-яких даних щодо участі у спадкуванні після смерті ОСОБА_3 його онуки ОСОБА_3 , матеріали спадкової справи не містять.

Статтею 100 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження.

Згідно з чч. 1, 2 ст. 101 ЦК УРСР (1963 року) в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності.

Отже, положення акта цивільного законодавства не забороняло мати у власності громадянина жилий будинок.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Положеннями ст. 27 Кодексу про шлюб та сім`ю України передбачено, що подружжя може укладати між собою всі дозволені законом майнові угоди. Проте угоди між ними, спрямовані на обмеження майнових прав жінки, чоловіка або дітей, недійсні і не обов`язкові ні для подружжя, ні для третіх осіб.

Зміст статей 67-70 СК України визначає право на розпоряджання часткою у майні, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснення права спільної сумісної власності після розірвання шлюбу, право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом п. 4.21 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за N 282/20595, при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя.

Зі змісту заяви ОСОБА_3 про відмову від спадщини після смерті дружини ОСОБА_4 убачається, що йому нотаріусом роз`яснено при вчиненні таких дій про його право отримати свідоцтво про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя, тобто на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . У свою чергу ОСОБА_3 заявою повідомив, що не претендує на видачу йому свідоцтва про право у спільному майні подружжя (т. 1, а. с. 71).

Мотиви вчинення ОСОБА_3 цих дій можуть бути різними, однак сукупність таких юридично значимих дій з боку одного з подружжя, як відмова від спадщини до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та відмова від отримання свідоцтва про право у спільному майні подружжя із зазначенням в особистій заяві нотаріусу про відсутність претензій на майно, що за життя за правовстановлюючими документами належало іншому з подружжя, дає підстави суду вважати, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на момент смерті його дружини належав їй особисто, а не подружжю на праві спільної сумісної власності. Доказів, що свідчать про інше матеріали справи не містять.

Таким чином на момент смерті спадкодавцю ОСОБА_4 належав на праві особистої власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Спадщину після її смерті прийнято єдиним спадкоємцем ОСОБА_5 , який був її сином. Після його смерті спадщину прийнято єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 , а тому видача їй спірного свідоцтва про право на спадщину не порушує прав інших спадкоємців.

З огляду на вищезазначене, суд не знаходить підстав для задоволення цього позову.

Відповідачкою не надано доказів понесення судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1216-1218, 1220, 1221, 1222, 1258, 1261, 1266-1270, 1273, 1275, 1301 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 19, 42, 48, 76, 81, 82, 83, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Долинська державна нотаріальна контора Кіровоградської області, приватний нотаріус Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Кубасов Ігор Юрійович про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування запису про реєстрацію права власності.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Відповідачка: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ).

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Долинська державна нотаріальна контора Кіровоградської області (пров. Братів Клепачів, 3-б, м. Долинська, Долинський район, Кіровоградська область, 28500).

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Кубасов Ігор Юрійович ( АДРЕСА_4 ).

Повний текст рішення складений 28 вересня 2020 року.

Суддя Долинського районного суду Д. М. Баранський