Справа № 496/3457/20
Провадження № 2/496/1684/20
У Х В А Л А

01 вересня 2020 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Буран В.М., вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спільною сумісною власністю майна подружжя та визнання права власності на Ѕ частину майна, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов вищевказаний цивільний позов, разом з яким було подано заяву про забезпечення позову.

Позивач зазначає, що серед підстав її звернення до суду із зазначеним позовом є те, що відповідач ухиляється від реєстрації за позивачем права власності на Ѕ частину майна, а також вчинення відповідачем дій з придбання та відчуження майна поза інтересами сім`ї.

Обґрунтовує заяву тим, що забезпечення позову необхідно для охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у разі ухвалення його на користь позивача.

Відповідно до положень ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений: забороною вчиняти певні дії та накладенням арешту на майно. Частиною 2 цієї статті зазначено, що суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Суд розглянувши вищезазначену заяву та дослідивши всі надані до неї докази, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.

Від так, судом встановлено, що позивач звернулась до суду з позовом в якому просить визнати спільною сумісною власністю майно подружжя, яке було придбане відповідачем, за час перебування сторін по справі в шлюбі, однак право власності на яке, зареєстроване лише на ім`я відповідача, оскільки ОСОБА_1 просить визнати права власності на Ѕ частину даного майна за собою, за час перебування справи в проваджені судді, існує ймовірність того, що до розгляду справи по суті, відповідач, як власник майна, може виконати дій щодо відчуження спірного майна.

Дослідивши матеріали справи та зазначені позивачем обставини, суд вважає, що на теперішній час невжиття заходів забезпечення позову може призвести до реального ускладнення виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, а отже необхідним є вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно будь-яких реєстраційних дії щодо житлового будинку з надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки наданої для будівництва та обслуговування цього будинку, автомобіля марки «OPEL», 2005 року випуску, зареєстрованого 10.05.2018 року, д.з. НОМЕР_1 . Оскільки реєстрація автомобіля та придбання вищевказаного житлового будинку із земельною ділянкою, проведена на ім`я відповідача по справі у 2018 та 2019 роках, тобто перебуваючи у шлюбі укладеного з позивачем у 2014 році.

Таке забезпечення позову, враховуючи його предмет, можна вважати співмірним із заявленими вимогами.

Необхідність обрання даного виду забезпечення позову є обґрунтованою, так як відсутність арешту та відчуження вказаного майна може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення, так як існує реальна можливість для відповідача відчужити майно третім особам, що суттєво ускладнять виконання можливого рішення суду.

Суд також встановлює, що наразі відсутні підстави вважати застосування даного виду забезпечення позову таким, що спричинить відповідачу збитки.

Крім того, суд бере до уваги те, що позивач має зареєстроване місце проживання в Україні. Також, у суду не має підстав вважати майновий стан позивача таким, який ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідачеві, які можуть бути спричинені забезпеченням позову чи у випадку відмови у позові.

Суд також зазначає, що арешт полягає в забороні здійснювати юридично значимі дії відносно майна щодо його відчуження. Право власності не позбавляється, право користування не позбавляється, якісні та кількісні показники майна не втрачаються.

Згідно наданого Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 є не тільки директором (керівником), а і засновником та єдиним учасником та кінцевий бенефіціарним власником (контролером) ТОВ «САНВІТО ПЛЮС», дата реєстрації якого відбулась 25.05.2018 року, тобто особою, що має право на відчуження належної йому в товаристві частки, а даному випадку усіх прав щодо ТОВ «САНВІТО ПЛЮС».

На даний час, позивач звернулась до суду з вимогою, в тому числі про визнання спільною власністю подружжя корпоративних прав у статутному капіталі ТОВ «САНВІТО ПЛЮС».

Практика розгляду подібних справи, вказує на наступне, зокрема, апеляційний суд Київської області у справі №22-ц-4523/12 22-ц/1090/6053/12 у своєму рішенні від 16 жовтня 2012 прийшов до висновку, що хоча внесок до статутного фонду господарського товариства не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, і ні сам вклад, ні корпоративні права на засноване відповідачем ТОВ не підлягають поділу, позивачка має право на компенсацію в розмірі половини внеску відповідача до статутного фонду ТОВ, а отже заявлений позивачем вид заходу забезпечення позову у вигляді арешту корпоративних прав у статутному капіталі ТОВ «САНВІТО ПЛЮС», є не доцільним заходом забезпечення позову в рамках даної справи.

Щодо заходів забезпечення позову по відношенню до нежитлових приміщень №№ 2, 4, 5, 8, 10 та квартир №№ 2, 6, 7, 9, 10, 11, 14, 18, 19, 21, 22, 23, 26, 27, 28, 30, 31, 35, 38, 39, 40, 42, 43, 47 за адресою: АДРЕСА_2 , то без наданих суду доказів на підтвердження права власності за ОСОБА_2 на зазначене майно, суд не вбачає підстав у вчиненні забороняючих заходів щодо них. Оскільки, без наданої інформації, суд не має можливості на стадії забезпечення позову перевірити чи можуть заходи забезпечення позову обмежити права інших осіб (можливих власників, наймачів).

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву позивача про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, а саме: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, Департаменту нотаріату та державної реєстрації Міністерства юстиції України, державним реєстраторам, нотаріусам, вчиняти в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно будь-які реєстраційні дії відносно:

-житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з одного житлового будинку з черепашнику під літ. «А», загальною площею 168,30 кв.м., житловою площею 69,30 кв.м., та надвірних споруд, літери: «Б» - вбиральня, I- цистерна, 1-2 огорожа; земельної ділянки, площею 0,1577 га, кадастровий номер :02:001:0328, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- автомобіля марки «OPEL», 2005 року випуску, зареєстрованого 10.05.2018 року, д.з. НОМЕР_1 .

В порядку ст. 157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 28.09.2005 р., РНОКПП НОМЕР_3 ).

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса: АДРЕСА_4 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Біляївським РВ ГУ ДМС України в Одеській області від 14.12.2012 р., РНОКПП НОМЕР_5 ).

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Примірник ухвали про забезпечення позову направити сторонам по справі, а також відповідним державним органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду на протязі 15 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Суддя Буран В.М.