СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/76/20
Провадження №2/547/219/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року смт Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка,

за участі секретаря судового засідання О.В.Постолюк,

ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_32,

ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_2 - адвоката С.Г.Грущенко,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Семенівського районного суду Полтавської області цивільну справу

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Оболонської сільської ради Семенівського району Полтавської області, третя особа ОСОБА_5 , про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , Оболонської сільської ради Семенівського району Полтавської області, третя особа ОСОБА_5 , про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем, визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги неможливістю для позивача, як спадкоємця за законом своєї тітки ОСОБА_6 , усю спадщину якої успадкував батько позивача ОСОБА_7 , отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 3,20 га, яка розташована на території Оболонської сільської ради Семенівського району Полтавської області, що належало померлій, ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі державного акту серія ПЛ №170218 від 26.10.2004. Також просить встановити що ОСОБА_8 була сестрою ОСОБА_7 , а також була тіткою позивача ОСОБА_1 . Документів, які б підтвердили родинні відносини між батьком і тіткою не збереглося.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_3 свій позов підтримав повністю, вказав, що його батько ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , успадкував усю спадщину своєї сестри ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя успадковану землю не оформив. Тому ОСОБА_1 спадкує усю спадщину свого батька, у т.ч. і спірну земельну ділянку, що успадкована батьком після батькової сестри. ОСОБА_1 вважає себе спадкоємцем першої черги після батька і можливо другої після тітки. Покійні жінки не були родичами. Свідоцтво про народження батька позивача " вигоріло ", його неможливо прочитати. ОСОБА_1 визнав, що ОСОБА_12 доглядали ОСОБА_8 за її життя.

ОСОБА_32 наголосив, що встановлення факту родинних відносин між померлими особами є можливим, оскільки це є одним із юридичних фактів від яких залежить вирішення питання про коло і черговість спадкоємства.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_13 у відзиві заперечував проти первісного позову повністю, вказав, що ОСОБА_4 проживала разом з ОСОБА_6 більш як 50 років. В останні роки перед смертю ОСОБА_8 важко хворіла, потребувала постійного стороннього догляду, однак окрім ОСОБА_2 за ОСОБА_8 ніхто не доглядав. Встановлення факту родинних відносин між померлими особами є неможливим, оскільки їх правоздатність припинена. Визнання права власності на землю є похідним від родинних відносин, тому право власності у порядку спадкування за законом не може бути визнано за

ОСОБА_1 відзив на первісний позов підтримала, пояснила, що є спадкоємцем за законом після ОСОБА_8 ніколи не цікавився долею і майном ОСОБА_8 . Остання була паралізована. Довідка, що вона померла одиноко, є недостовірною. Судовий спір ініціював ОСОБА_14 .

Третя особа ОСОБА_14 підтримав первісний позов, вважав, що земля має дістатися племіннику ОСОБА_8 . Третя особа ствердив, що допомагав грішми ОСОБА_8 , організував її поховання. ОСОБА_14 разом зі своєю дружиною разом доглядали ОСОБА_8 . Майже один рік до смерті вона жила сама.

Оболонська сільська рада заявою від 11.09.2020 не заперечує проти первісної позовної заяви, просить здійснити розгляд справи за відсутності свого представника.

Відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_8 , визнання за позивачем за зустрічним позовом ( ОСОБА_2 ) права власності в порядку спадкування за законом на ту ж саму земельну ділянку, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 проживала разом у одному будинку, допомагала їй матеріально, купувала одяг, предмети домашнього вжитку, ліки тощо. Разом вели спільне господарство, доглядали будинок та присадибну ділянку. Родинних зв`язків з померлою ОСОБА_6 ніхто не підтримував. Після смерті ОСОБА_8 залишилась низка документів останньої. При зверненні до приватного нотаріуса М.І.Литвин, їй було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки необхідно було встановити факт спільного проживання з померлою.

ОСОБА_33 вимоги зустрічного позову підтримала повністю. Наголосила, що ОСОБА_8 жила разом із ОСОБА_2 у с. Оболонь з 30.12.1997. Оскільки тривалий час жили разом то ОСОБА_2 має право на землю ОСОБА_8 не бажає ділити землю пополам.

ОСОБА_13 позов ОСОБА_2 підтримав, вказав, що у справі є докази, що ОСОБА_8 зловживала алкоголем, тому через безпорадний стан спадкодавця до спадкування разом із ОСОБА_1 має бути залучена і ОСОБА_2 . Остання більш як 5 років жила з спадкодавцем.

ОСОБА_1 у відзиві заперечував проти зустрічного позову, вказавши, що довідка Оболонської сільської ради вказує на одиноке проживання ОСОБА_8 у с. Оболонь на момент ї смерті. 5 років вони мали б проживати саме до момент смерті, а не у будь-який час до цього. У будь-якому разі можлива черга спадкування за законом ОСОБА_2 є наступною стосовно черги на спадкування за законом ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечував проти зустрічного позову, оскільки ОСОБА_2 не жила разом із ОСОБА_8 на момент її смерті. Дочка ОСОБА_2 забрала останню проживати до себе у м. Кременчук. ОСОБА_8 доглядав лише

ОСОБА_34 ОСОБА_32 заперечував проти зустрічного позову, оскільки ОСОБА_2 не може бути такою, що віднесена до 4-ї черги спадкоємців за законом. ОСОБА_8 на момент смерті проживала одиноко, а закон вимагає спільне проживання не менш як 5 років на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті. Черга спадкування за законом ОСОБА_2 є вищою навіть у разі припущення того, що ОСОБА_2 має право на спадкування у 4-ту чергу. Доказів перебування ОСОБА_8 у безпорадному стані не надано, оскільки такого не було.

Третя особа ОСОБА_14 заперечував проти зустрічного позову, вважав, що земля має дістатися ОСОБА_1 . Третя особа ствердив, що допомагав грішми ОСОБА_8 , організував її поховання. ОСОБА_14 разом зі своєю дружиною разом доглядали ОСОБА_8 . Майже один рік до смерті вона жила сама.

Оболонська сільська рада заявою від 11.09.2020 заперечує проти зустрічного позову, оскільки ОСОБА_8 на момент смерті проживала одиноко, що не дозволяє віднести ОСОБА_2 до кола ї спадкоємців як такої, що не проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини. Просить здійснити розгляд справи за відсутності свого представника.

Виконуючи приписи ст.ст. 264, 265 ЦПК України суд зазначає таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК України).

Тобто процесуальний обов`язок доведення позовних вимог, у т.ч. надання відповідних доказів (письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів, показань свідків) покладено саме на позивача.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до свідоцтва про народження батьками ОСОБА_6 є ОСОБА_17 і ОСОБА_18 (а.с. 11, 81). ОСОБА_6 народилася у с. Захарівка Семенівського району Полтавської області.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Оболонь Семенівського району Полтавської області, що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с. 10).

Згідно довідки Оболонської сільської ради від 16.01.2020 № 41 ОСОБА_8 була зареєстрована і проживала у АДРЕСА_1 . За цією адресою також зареєстрована ОСОБА_33 . На день смерті ОСОБА_8 проживала одиноко (а.с. 19).

Натомість згідно довідки Оболонської міської ради від 21.10.2019 № 1215 ОСОБА_8 до дня смерті проживала у с. Оболонь, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За цією адресою також зареєстрована ОСОБА_2 , яка є власником будинку (а.с. 83).

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Очеретувате Семенівського району Полтавської області, що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с. 12).

Актові записи про народження ОСОБА_7 не збереглися, перевірку проведено за первинним актовими записами за 1938 - 1944 роки, у т.ч. по с. Захарівка Семенівського району Полтавської області (а.с. 16).

Свідок ОСОБА_19 дала свідчення, що жила поруч із сім`єю ОСОБА_20 , у які було три сини і дочка, у т.ч. ОСОБА_21 і ОСОБА_22 .

Свідок ОСОБА_23 ствердив, що ОСОБА_24 і ОСОБА_25 є братом і сестрою, жили поруч з будинком свідка.

Факт родинних відносин померлої ОСОБА_6 та померлого ОСОБА_9 як сестри і брата підтверджується копією погосподарської книги № 5 Очеретуватської сільської ради Семенівського району Полтавської області, де в записах про членів сім`ї ОСОБА_17 (голова сім`ї) записано: дружина - ОСОБА_26 1912 р.н., син - ОСОБА_27 1938 р.н., син - ОСОБА_9 1941 р.н., син - ОСОБА_28 1946 р.н., дочка - ОСОБА_6 1948 р.н. (а.с.23-24).

Також у них однаковими є прізвища і по батькові, що, поза розумним сумнівом, дозволяє судові зробити висновок про те, що вини були рідними братом і сестрою.

Суд не погоджується з доводами ОСОБА_2 і ОСОБА_13 про неможливість встановлення факту родинних відносин між померлими особами судом, оскільки відповідний факт є юридичним для встановлення наявності між такими особами можливих відносин спадкування як спадкоємців другої черги.

ОСОБА_9 заявою від 26.12.2017 повідомив про прийняття спадщини своєї сестри ОСОБА_6 як спадкоємець другої черги (а.с. 40, 55-57), тобто у встановленому законом порядку прийняв усю її спадщину за законом. Заповіт ОСОБА_8 не складала (а.с. 43).

Заяву про прийняття спадщини ОСОБА_8 також подав ОСОБА_14 , вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги (а.с. 44, 45).

Відтак ОСОБА_7 є спадкоємцем другої черги за законом спадкодавця ОСОБА_8 як її рідний брат. Йому належить уся її спадщина незалежно від отримання свідоцтва про право на спадщину, у тому числі належна ОСОБА_6 земельна ділянка розміром 3,20 га, кадастровий номер :00:002:0023 на території Оболонської сільської ради Семенівського району Полтавської області; державний акт на право власності на земельну ділянку серія ПЛ № 170218 від 26.10.2004 (а.с.15).

М.П.Погребняк вважає себе спадкоємцем за законом четвертої черги спадкодавця ОСОБА_8 як такої, що згідно ст. 1264 ЦК України проживала однією сім`єю зі спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Щодо цього суд зазначає, що незалежно від того чи доведено чи не доведено відповідне право і обставини, відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

ОСОБА_2 склала 29.05.2018 заяву про прийняття спадщини ОСОБА_8 за законом, вказавши, зокрема, право на спадкування через проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років (а.с. 49). Завою від 31.05.2018 ОСОБА_2 просила нотаріуса зупинити оформлення спадщини оскільки має намір звернутися до суду за ст. 1264 ЦК України (а.с. 51).

Так, свідок ОСОБА_29 дав покази, що ОСОБА_6 і ОСОБА_4 більш як 50 років жили разом. Дочка забрала із села М.П.Ритченко у м. Кременчук через хворобу останньої. Свідок бачив, що ОСОБА_14 майже щодня приходив до ОСОБА_8 , яка жила одна.

Свідок ОСОБА_30 під час допиту у судовому засіданні вказала, що ОСОБА_8 приїхала "на курси" і після цього залишилася жити у селі у М.П.Погребняк. Вони постійно жили разом. Місяців за 6 до смерті ОСОБА_8 дочка ОСОБА_2 забрала ОСОБА_2 проживати у себе у м. Кременчук. ОСОБА_14 інколи приходив провідати і допомагати ОСОБА_8 . Остання дещо зловживала алкоголем, свідок бачила як та ходила на базар, спілкувалася з сусідами та іншими людьми, вела звичайний спосіб життя людини похилого віку. Родичі не з`являлися.

Свідок ОСОБА_31 під час допиту вказала, що була соціальним працівником, з 2012 року на її обслуговуванні перебувала ОСОБА_8 . Вона жила як квартирант у ОСОБА_2 після переїзду з с. Очеретувате. ОСОБА_8 зловживала алкоголем, могла себе повністю самостійно обслуговувати. Свідок допомагала ОСОБА_8 прибирати у дворі, у будинку, платила за неї комунальні платежі, допомагала прати.

Відтак суд робить висновок, що на момент смерті ОСОБА_8 з нею не проживала М.П.Погребняк у одному будинку. Остання проживала у м. Кременчук, а ОСОБА_6 проживала одиноко і нею опікувався ОСОБА_14 зі своєю дружиною і соціальний працівник ОСОБА_31 . З огляду на це М.П.Погребняк не може бути віднесена до спадкоємців четвертої черги за законом.

Також судові не надано доказів перебування спадкодавця ОСОБА_8 у безпорадному стані як на це вказує ОСОБА_13 для отримання права на спадкування за ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Суд повторює, що ОСОБА_2 не є спадкоємцем будь-якої черги ОСОБА_8 .

Також Верховний Суд у постанові від 17.10.2018, справа № 200/21452/15-ц, вказав, що судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); матеріальне забезпечення спадкодавця; надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; тривалий час здійснення зазначених вище дій; безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Таким чином, для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Жодна із перелічених обставин стосовно спадкодавця ОСОБА_8 не доведена.

Відтак суд повністю відмовляє у задоволенні зустрічного позову за безпідставністю.

Як вже встановлено у справі, ОСОБА_7 є спадкоємцем другої черги за законом спадкодавця ОСОБА_8 як її рідний брат. Йому належить уся її спадщина незалежно від отримання свідоцтва про право на спадщину, у тому числі належна ОСОБА_6 земельна ділянка розміром 3,20 га, кадастровий номер :00:002:0023 на території Оболонської сільської ради Семенівського району Полтавської області; державний акт на право власності на земельну ділянку серія ПЛ № 170218 від 26.10.2004 (а.с.15).

Усю спадщину ОСОБА_9 прийняв його син - ОСОБА_3 як спадкоємець за законом першої черги.

Так, ОСОБА_1 після смерті свого батька ОСОБА_7 прийняв спадщину шляхом постійного проживання з померлим ОСОБА_7 та фактичним вступом у володіння спадковим майном, оскільки були разом зареєстровані і разом проживали у будинку АДРЕСА_2 (а.с. 17).

ОСОБА_1 вже отримав 29.05.2019 свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадщини свого батька ОСОБА_7 і просив нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку, яку прийняв але не оформив його батько як рідний брат спадкодавця ОСОБА_8 (а.с. 64).

29.07.2019 позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Семенівського нотаріального округу Литвин М.І. з додатковою заявою за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,20 га, кадастровий номер :00:002:0023 розташована на території Оболонської сільської ради Семенівського району Полтавської області; державний акт на право власності на земельну ділянку серія ПЛ № 170218 від 26.10.2004 виданий на ім`я ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину якої прийняв, але не оформив своїх спадкових прав її рідний брат ОСОБА_9 (а.с. 64).

Постановами приватного нотаріуса М.І.Литвин відмовлено в посвідченні спадкових прав у зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували факт родинних стосунків спадкоємця зі та рекомендовано звернутися до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин (а.с. 13, 14).

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Семенівського районного суду Полтавської області із заявою про встановлення факту родинних відносин. Ухвалою суду від 09.12.2019 вказану заяву залишено без розгляду, оскільки під час розгляду справи виник спір про право (а.с. 20-22).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. (ст.ст. 1216, 1218, 1220, 1221, 1223 Цивільного кодексу України - далі ЦК).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК) дня смерті спадкодавця.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.ч. 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1270 ЦК).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до ст. 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Позивач ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька ОСОБА_7 , який, у свою чергу, є спадкоємцем за законом другої черги після смерті своєї сестри ОСОБА_8 .

Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК). Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну ділянку є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування").

Ураховуючи зазначене, суд робить висновок, що права позивача на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом порушено з незалежних від позивача і нотаріуса обставин, у т.ч. відсутністю доказів родинних відносин батька позивача - ОСОБА_1 і його сестри - ОСОБА_8 . Саме цим позивачеві створено об`єктивні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відтак суд захищає цивільне право позивача щодо отримання у спадок спадщини після ОСОБА_8 - спірної земельної ділянки.

Стосовно визнання двох фактів, що мають юридичне значення, за первісним позовом суд вважає їх встановленими і такими, що є одними з обставин, що підлягають встановленню у справі з метою забезпечення реалізації позивачем належного способу захисту його прав - визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на спадщину ОСОБА_8 , яка повністю успадкована її братом ОСОБА_7 як спадкоємцем другої черги. У свою чергу ОСОБА_1 успадкував усю спадщину свого батька ОСОБА_7 як спадкоємець першої черги, у т.ч. усю прийняту батьком спадщину його сестри.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

У пункті 54 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", заява № 4241/03 від 28.10.2010, вказано, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення у справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії", заява N 30544/96, п. 26, ECHR 1999-I).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Первісний позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_3 у порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 3,20 га розташовану на території Оболонської сільської ради Семенівського району Полтавської області, кадастровий номер :00:002:0023, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ПЛ № 170218 від 26.10.2004.

У задоволенні первісного позову у іншій частині - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку учасниками справи до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.Ф.Харченко

Повний текст рішення складено 23.09.2020.