Постанова

Іменем України

24 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 755/673/19

провадження № 61-22549св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 липня 2019 року у складі судді Гончарука В. П. та постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Заришняк Г. М., Мараєвої Н. Є., Рубан С. М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про скасування записів про проведену державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк», банк) про скасування записів про проведену державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позову вказував, що 15 лютого 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «ОМЕГА БАНК», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2622/0208/71- 012, за яким банк зобов`язався надати позивачу кредит на придбання житла в розмірі - 50 000,00 доларів США на строк з 15 лютого 2008 року по 08 лютого 2036 року, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти та виконати інші зобов`язання за кредитним договором у встановлені в ньому строки.

15 лютого 2008 року на отримані в кредит грошові кошти позивач придбав квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Дмухом Б. Л. від 15 лютого 2008 року за реєстровим № 482.

На забезпечення виконання кредитного договору, 15 лютого 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «ОМЕГА БАНК», і позивачем було укладено іпотечний договір № 2622/0208/71-012-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Дмухом Б. Л. за реєстровим № 485, за яким позивач передав в іпотеку Банку придбану квартиру АДРЕСА_1 .

У зв`язку з укладенням сторонами договору іпотеки, 15 лютого 2008 року приватним нотаріусом КМНО Дмухом Б. Л. було накладено заборону відчуження на квартиру, зазначену в іпотечному договорі, про що внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

21 лютого 2008 року за заявою позивача було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за реєстровим номером № 30183, про що Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» видано реєстраційне посвідчення № 032884 від 21 лютого 2008 року.

06 серпня 2012 року до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстратором - приватним нотаріусом КМНО Мироник О. В. було внесено зміни, а саме, на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року № 937 зареєстровано: 1) нове обтяження (іпотека) за реєстраційним № 12829172 щодо квартири АДРЕСА_1 , власником якої є позивач, 2) заборона відчуження на нерухоме майно за реєстраційним № 12829050, за якими новим обтяжувачем квартири та іпотекодержателем за договором іпотеки стало АТ «Альфа-Банк».

28 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою щодо розпорядження нерухомим майном - вказаною вище квартирою, шляхом укладення договору дарування, проте отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з обтяженням квартири іпотекою та її перебуванням під забороною відчуження, про що приватним нотаріусом КМНО Потапчук 3. А. складено довідку за вих. № 58/01-16.

21 січня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну підстав позову, просив усунути перешкоди у розпорядженні нерухомим майном - квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання недійсним іпотечного договору від 15 лютого 2008 року, укладеного між Позивачем та ВАТ «Сведбанк». Зазначена справа перебуває на стадії судового розгляду і на момент звернення з даним позовом, судом по суті не вирішена.

Таким чином, незаконне перебування квартири в іпотеці Банку та під забороною відчуження створює перешкоди позивачу у реалізації ним права на розпорядження нерухомим майном, яке перебуває у його приватній власності.

Посилаючись на викладене, просив задовольнити позов та усунути перешкоди у розпорядженні ОСОБА_1 нерухомим майном - квартирою АДРЕСА_1 , шляхом скасування запису про проведену державну реєстрацію обтяження за реєстраційним номером 6607097, зареєстрованим 15 лютого 2008 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмух Б. Л. на підставі іпотечного договору від 15 лютого 2008 року № 2622/0208/71-012-Z-1 за реєстровим №485, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмух Б. Л., укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 .

А також просив усунути перешкоди у розпорядженні ОСОБА_1 нерухомим майном - квартирою АДРЕСА_1 , шляхом скасування запису про проведену державну реєстрацію обтяження за реєстраційним номером 12829050, зареєстрованого 06 серпня 2012 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О. В. на підставі іпотечного договору № 2622/0208/71-012-Z-1 від 15 лютого 2008 року за реєстровим № 485, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмух Б. Л., укладеного між ВАТ «Сведбанк» і ОСОБА_1 та договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року за реєстровим № 937, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О. В.

Усунути перешкоди у розпорядженні ОСОБА_1 нерухомим майном - квартирою АДРЕСА_1 , шляхом скасування запису про проведену державну реєстрацію обтяження за реєстраційним номером 12829172, зареєстрованого 06 серпня 2012 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О. В. на підставі іпотечного договору №2622/0208/71-012-Z-1 від 15 лютого 2008 року за реєстровим № 485, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмух Б. Л., укладеного між ВАТ «Сведбанк» і ОСОБА_1 та договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року за реєстровим № 937, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О. В.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року апеляційну ОСОБА_1 залишено без задоволення, а заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що державна реєстрація обтяжень речових прав на нерухоме майно - спірну квартиру є похідною від договору іпотеки, а відтак законність та чинність такої реєстрації безпосередньо залежить від законності та чинності зазначеного правочину іпотеки та договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року № 93, які на час ухвалення судом оскаржуваного рішення є чинними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кругленко М. С. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, а у справі ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не було надано належної оцінки тій обставині, що до проведення бюро технічної інвентаризації державної реєстрації права власності на спірну квартиру за позивачем ВАТ «Сведбанк» не мало права звертатись із заявою про реєстрацію в своїх інтересах жодних обтяжень щодо цього майна, а нотаріус, як державний реєстратор - реєструвати обтяження нерухомого майна.

Крім того представник заявника вказує, що сама по собі чинність договору іпотеки та/або договору купівлі-продажу не має значення для вирішення цієї справи, оскільки зміст таких договорів не впливає на визначений Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» обов`язок проведення державної реєстрації переходу права власності на нерухоме майно до моменту укладення іпотечного договору та до державної реєстрації обтяжень нерухомого майна.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 05 лютого 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «ОМЕГА БАНК», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2622/0208/71- 012, за яким банк зобов`язався надати позивачу кредит на придбання житла в розмірі - 50 000,00 доларів США на строк з 15 лютого 2008 року по 08 лютого 2036 року, а позивач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти та виконати інші зобов`язання за кредитним договором у встановлені в ньому строки.

В той же день, 15 лютого 2008 року на отримані в кредит грошові кошти позивач придбав квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Дмухом Б. Л. від 15 лютого 2008 року за реєстровим № 482.

На забезпечення виконання кредитного договору, 15 лютого 2008 року між ВАТ «Сведбанк» і позивачем було укладено іпотечний договір № 2622/0208/71-012-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Дмухом Б. Л. за реєстровим № 485, за яким ОСОБА_1 передав в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1 .

21 лютого 2008 року за заявою позивача було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за реєстровим номером № 30183, про що КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» видано реєстраційне посвідчення від 21 лютого 2008 року № 032884.

Відповідно до копії витягу № 5445908 з Державного реєстру правочинів від 15 лютого 2008 року, позивач набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки за іпотечним договором, на підставі договору купівлі-продажу від 15 лютого 2008 року.

06 серпня 2012 року до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстратором - приватним нотаріусом КМНО Мироник О. В. було внесено зміни, а саме, на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року № 937 зареєстровано: 1) нове обтяження (іпотека) за реєстраційним № 12829172 щодо квартири АДРЕСА_1 , власником якої є позивач, 2) заборона відчуження на нерухоме майно за реєстраційним № 12829050, за якими новим обтяжувачем квартири та іпотекодержателем за договором іпотеки стало - Акціонерне товариство «Альфа-Банк».

Крім того, право власності позивача на спірну квартиру підтверджується копією листа КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 06 серпня 2018 року за № 062/14-10112 (И-2018), в якому зазначено, що 21 лютого 2008 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі- продажу квартири від 15 лютого 2008 року № 482.

Приватним нотаріусом КМНО Потапчук 3. А. видано довідку від 28 листопада 2017 року за вих. №58/01-16 про неможливість вчинення нотаріальної дії за заявою ОСОБА_1 щодо посвідчення договору дарування квартири АДРЕСА_1 .

З копії інформаційної довідки від 28 листопада 2017 року №105379854, в якій наведена актуальна інформація про об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 , її технічні характеристики, відомості про державну реєстрацію права власності на квартиру, її власника та зареєстровані обтяження щодо вказаної квартири, встановлено, що право власності на вказану квартиру зареєстровано за позивачем. Також, в цій інформаційній довідці зазначено, що квартира перебуває в іпотеці ПАТ «Альфа-Банк» та під забороною відчуження.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2019 відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Дніпровського районного суд м. Києва.

10 січня 2020 року справа № 755/673/19 надійшла до Верховного Суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому в тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За приписами статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно з статтею 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

За змістом статті 19 Закону України «Про іпотеку» зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частин першої та другої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) речові права на чуже нерухоме майно: а) право володіння; б) право користування (сервітут); в) право постійного користування земельною ділянкою; г) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); ґ) право забудови земельної ділянки (суперфіцій); д) право користування нерухомим майном строком більш як один рік. Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації згідно з цим Законом; 3) обмеження речових прав.»

Частиною шостою цієї статті передбачено, що реєстрація права власності повинна передувати реєстрації інших речових прав на таке майно та їх обмежень і проводитися в разі вчинення правочину щодо такої нерухомості, встановлення обмежень речових прав на таку нерухомість.

Згідно з частиною четвертою статті 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обмежень щодо нерухомого майна, право власності на яке не зареєстровано, проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності на цей об`єкт нерухомого майна. Власник нерухомого майна зобов`язаний у цьому випадку подати заяву про державну реєстрацію права власності на такий об`єкт відповідно до цього Закону.

З копії інформаційної довідки від 28 листопада 2017 року № 105379854, в якій наведена актуальна інформація про об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 , її технічні характеристики, відомості про державну реєстрацію права власності на квартиру, її власника та зареєстровані обтяження щодо вказаної квартири, судами попередніх інстанцій встановлено, що право власності на вказану квартиру зареєстровано за позивачем. Також, в даній інформаційній довідці зазначено, що квартира перебуває в іпотеці ПАТ «Альфа-Банк» та під забороною відчуження.

Отже, з огляду на вищенаведені норми права та встановлені судами обставини у цій справі, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що державна реєстрація обтяжень речових прав на нерухоме майно - на спірну квартиру є похідною від договору іпотеки, а відтак законність та чинність такої реєстрації безпосередньо залежить від законності та чинності зазначеного правочину іпотеки та договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року №93, які на час ухвалення судом оскаржуваного рішення є чинними, в зв`язку з чим відхиляє доводи касаційної скарги про те, що ВАТ «Сведбанк» не мав права звертатись із заявою про реєстрацію у своїх інтересах будь-яких обтяжень щодо спірної квартири, а нотаріус, як державний реєстратор, - реєструвати обтяження нерухомого майна до проведення в БТІ державної реєстрації права власності на квартиру за позивачем, адже таких обмежень не встановлено.

Інші доводи касаційної скарги спростовуються встановленими судами фактами і обставинами, а також змістом правильно застосованих до спірних правовідносин норм матеріального закону.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська