Справа № 727/3481/19
Провадження № 2/727/341/20
10 березня 2020 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
головуючого судді Смотрицького В.Г.
при секретарі Булега Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Кривцова Крістіна Танасіївна, Перша чернігівська державна нотаріальна контора до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру,
Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на квартиру посилаючись на те, що вона є власником 3/4 часток квартири АДРЕСА_1 згідно з договором дарування частки квартири від 16.03.2018 року та згідно з свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом від 14.01.2019 року.
Відповідачу ОСОБА_2 належить 1/4 частка спірної квартири.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.02.2005 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кожному по 1/2 частці.
Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Першій чернігівській державній нотаріальній конторі відкрилась спадкова справа на 1/2 частку квартири, спадкоємцями були двоє синів ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідач ОСОБА_2 , які успадкували по 1/4 частці спірної квартири.
Відповідач своїм майном не цікавиться, не несе витрати по сплаті всіх комунальним послуг та не несе поточні витрати на утримання житлового будинку, що робить неможливим спільне володіння та користування майном.
Спірна квартира не може бути поділена в натурі, частка відповідача в квартирі є незначною, відповідач в даній квартирі не проживає, а проживає в квартирі АДРЕСА_2 , яка йому належить на праві спільної часткової власності, тому припинення його частки у спірній квартирі не завдасть істотної шкоди.
А тому просила припинити право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу, та визнати за нею в цілому право власності на зазначену квартиру.
Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутності та задовольнити позовні вимоги, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення.
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно у встановленому законом порядку, про поважні причини неявки суд не повідомили.
Третя особа приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Кривцова К.Т. в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутності.
Представник третьої особи Першої чернігівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу у відсутності представника, вирішення позовних вимог залишила на розсуд суду.
За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалює заочне рішення.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності по 1/2 частці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 23.02.2005 року (а.с.12).
Відповідно до договору дарування частки квартири від 16.03.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Кривцовою К.Т. (а.с.10), дарувальник ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 передав безоплатно у власність обдарованій ОСОБА_1 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .
Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Першій чернігівській державній нотаріальній конторі відкрилась спадкова справа на 1/2 частку квартири, спадкоємцями були двоє синів: ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 , які успадкували кожен по 1/4 частці спірної квартири.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 14.01.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Кривцовою К.Т., позивачка успадкувала належну ОСОБА_4 1/4 частку спірної квартири.
Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого вбачається, що позивачці ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 , а відповідачу ОСОБА_2 належить 1/4 частка квартири.
За змістом статей 316, 317 ЦК України, право власності передбачає право володіння, користування та розпорядження з боку власника своїм майном.
Згідно зі ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч.ч.1, 2 та 4 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Статтею 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.
Відповідно ч.1 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.
Згідно зі ст.155 ЖК України, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.
При вирішенні спору, суд виходить з того, що правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.
За вимогами ч.3 ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
За правилами ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п.п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п.4 ч.1 цієї статті.
Оцінюючи подані докази та встановлені судом обставини, є всі підстави вважати, що в даних правовідносинах встановленими і доведеними є всі умови, передбачені ч.1 ст.365 ЦК України, оскільки частка відповідача в квартирі є незначною, квартира є неподільною, відповідач в спірній квартирі не проживає, оскільки має інше житло, в якому він зареєстрований і фактично проживає та яке належить йому на праві спільної часткової власності, а тому, суд вважає, що припинення права власності на 1/4 частку квартири, яка належить відповідачу, не завдасть істотної шкоди його інтересам.
Відповідно ч.2 ст.365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Відповідно абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи.
Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.
За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.
На підставі викладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.155 ЖК України, ст.ст.316, 317, 319, 355, 356, 358, 365, 383 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 247, 259, 263, 265, 268, 280-289 ЦПК України, суд, -
Припинити право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 .
Визнати за ОСОБА_1 в цілому право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 22,00 кв.м., житловою площею 11,90 кв.м.
З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 17.03.2020 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя: