Справа № 740/5731/18
Провадження № 2/740/23/20
УХВАЛА

11 лютого 2020 року м.Ніжин

Суддя Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області Олійник В.П., ознайомившись із позовною заявою Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

встановив:

Позивачем КП "Виробниче управління комунального господарства» пред`явлений позов до відповідача ОСОБА_1 про стягнення 797 грн. 54 коп заборгованості за спожиті послуги з вивезення та захоронення побутових відходів за період з 01 квітня 2017 року по 31 жовтня 2018 року.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 лютого 2020 року дану справу передано судді Олійнику В.П..

Згідно заяви від 10 лютого 2020 року відповідач ОСОБА_1 просить припинити незаконний розгляд даної справи Ніжинським міськрайонним судом, який не є судом, утвореним указом або законом відповідно до Конституції України та ЗУ «Про судоустрій» або ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» та направити справу на розгляд у суд, утворений указом або законом відповідно до Конституції України та ЗУ «Про судоустрій» або ЗУ «Про судоустрій і статус суддів». Також висловлює недовіру всім суддям Ніжинського міськрайонного суду, зокрема, судді Олійнику В.П. у справі №740/231/18 при постановлені ухвали від 05 червня 2018 року, як незаконну, необґрунтовану та несправедливу.

Згідно п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч.1 ст.39 ЦПК України з підстав, зазначених у ст.ст.36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя зобов`язані заявити самовідвід.

Статтею 40 ЦПК України визначено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, для визначення неупередженості суду належить виходити не тільки з суб`єктивного критерію, але й об`єктивного підходу, який визначає, чи були забезпечені достатні гарантії, аби виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (Рішення у справі Ferrantelli et Santangelo).

Європейський суд з прав людини звертає увагу і на ті зовнішні ознаки незалежності, які стосуються навіть гіпотетичної можливості впливу на суд. Існування самої лише можливості зовнішнього впливу на суд Європейський суд з прав людини іноді визнає достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду (справи «Бєлілос проти Швейцарії» та «Очолан проти Туреччини») і застерігає, що навіть самі лише сумніви «розсудливого спостерігача» в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянами права на справедливий суд (справи «Ферантелі та Сантанджело проти Італії», «Хаусчілд проти Данії» та «Веттштайн проти Швейцарії»).

Судді повинні приймати свої рішення цілком незалежно і мати змогу діяти без обмежень, без неправомірного впливу, підбурення, тиску, погроз, неправомочного прямого чи непрямого втручання.

Незалежність суддів є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, що забезпечується, крім іншого, забороною будь-якого впливу на суддів, захистом їх професійних інтересів.

Згідно п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Європи «Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів»- незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів.

З метою забезпечення об`єктивного та неупередженого розгляду справи безстороннім судом та запобігання безпідставних звинувачень з боку учасників процесу щодо необ`єктивності та упередженості в розгляді вказаної справи, для уникнення будь-яких сумнівів у сторін щодо зацікавленості та неупередженості судді Олійника В.П., із врахуванням морально-етичних міркувань, з метою дотримання та реалізації учасниками процесу їх процесуальних прав, а також з метою дотримання балансу інтересів між будь-якими несприятливими наслідками для сторін, вбачаються підстави для самовідводу в порядку п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.39, 40 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,-

постановив:

Заявити самовідвід судді Олійника Володимира Петровича в розгляді справи за позовом Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

Справу передати до канцелярії суду для вирішення питання про її розгляд іншим суддею, визначеному у порядку, встановленому ст.33 ЦПК України.

Копії ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Суддя В.Олійник.