ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-о/753/488/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2020 р. Дарницький районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Комаревцевої Л.В.

з секретарем Гаврилюк О.В.

за участю заявника; ОСОБА_1

заінтересованої особи: ОСОБА_2

представника заінтересованої особи: ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

Заявник 11.09.2020 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк 6 місяців, яким визначити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 , а саме: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місцях проживання постраждалої особи ОСОБА_1 та її доньок, а саме в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 наближатись на відстань 500 (п`ятсот) метрів до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 та її доньок, а саме до квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 наближатись на відстань 100 (сто) метрів до місця роботи постраждалої особи ОСОБА_1 ; заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 та її доньок, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 та її доньок, або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заявник в обґрунтування заяви посилається на те, що під час спільного проживання з кривдником останній постійно протягом останніх двох років застосовував фізичне та психологічне насильство, тілесні ушкодження, сварки до неї та дітей. Потерпіла зверталась до поліції. Постійне фізичне та психологічне насильство стало підставою для звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. З огляду на викладені підстави заявник просить вжити заходи щодо заінтересованої особи.

Заявник в судовому засіданні вимоги заяви підтримала та просила задовольнити. Пояснила, що перебуває у шлюбі з відповідачем близько вісімнадцяти років. Останні два роки чоловік застосовує до неї та дітей психологічне та фізичне насильство, знущається, викидає речі. З метою збереження сім`ї подружжя звернулось до психолога, що не дало позитивних результатів. Діти та заявник залякані. Заявник бажає за результатами розгляду заяви отримати сприятливий психологічний простір, що допоможе їй займатися спокійно без сварок вихованням дітей. Вважає збереження сім`ї неможливим. Крім того вказує, що чоловік страждає на ігроманію.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив наступне. З дружиною прожили вісімнадцять років, виховують трьох донечок. Бажає зберігти сім`ю. Дійсно сварки виникали, що обумовлено карантинними заходами, дружина постійно вдома та не працює. ОСОБА_2 займається матеріальним забезпеченням сім`ї, виховує дітей, робить разом з ними уроки. Квартира АДРЕСА_2 , куди заявник має намір виселити свого чоловіка здається в оренду, кошти які отримуються від оренди витрачаються в інтересах сім`ї. Вважає заяву безпідставною та зазначає що необхідно працювати над стосунками спільно.

Представник заінтересованої особи проти задоволення заяви заперечував, пославшись на письмові заперечення.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд приходить до переконання про відмову у видачі обмежувального припису.

Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч.1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти) (ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п. 7 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч.3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п.9 ч.1 ст.1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п. 3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно із ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Як вбачається з матеріалів справи заявник звернулась до поліції із заявою про внесення даних про вчинення щодо неї кримінального правопорушення чоловіком.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001863 на підставі заяви ОСОБА_1 до ЄРДР 21.03.2020 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України ( а.с. 7).

Як пояснили сторони в судовому засіданні, матеріали по заяві закриті постановою слідчого, оскільки мають місце цивільно-правові відносини. Крім того сторони не заперечували про наявність конфлікту в цей день. ОСОБА_2 пояснив, що дружина спровокувала даний конфлікт щоб записати його на смартфон, який він їй подарував вартістю 30000 грн.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Крім того, як вбачається з пояснень ОСОБА_2 в судовому засіданні він дбає про дружину і дітей, заперечує щодо зміни місця проживання дружини та дітей, оскільки хоче виховувати доньок і зберегти нормальні людські відносини із заявником.

Звертаючись до суду, заявник посилалася на те, що протягом останніх двох років її чоловік знущається, ображає та постійно застосовує психологічне насильство та фізичне насильство до неї та дітей. Проте, як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, факт насильства викладений виключно в заяві заявника, за результатами розгляду якої матеріали по заяві закриті постановою слідчого, оскільки мають місце цивільно-правові відносини. Інших доказів психологічного та фізичного насильства щодо заявника та її дітей матеріали заяви не містять.

Щодо записів, наявних на диску, долученого до матеріалів заяви, ОСОБА_2 пояснив, що більшість конфліктів виникає вночі, ініціатором конфліктів є заявник, яка дикторським тоном вказує що робити чоловіку, при цьому здійснює запис на телефон, подарований чоловіком.

Вказані обставини заявником не спростовано в судовому засіданні.

Беручи до уваги наведені обставини, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про залишення заяви про видачу обмежувального припису без задоволення.

Керуючись ст.ст. 19, 76-77, 265, 273, 293, 294, 350-5 - 350-6 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354,355 ЦПК України, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 24.09.2020

Суддя: Комаревцева Л.В.