Справа № 370/1286/20 Головуючий в суді І інстанції Тандир О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Поливач Л.Д.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 09 червня 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 , в порядку окремого провадження звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт залучення його до складу формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, посилаючись на те, що він звернувся до Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи з проханням надати довідку про участь у ліквідації аварії на ЧАЕС у складі цивільної оборони, однак Департамент повідомив йому, що вимоги Управління соціального захисту щодо надання довідки на підтвердження участі у складі ЦО є необґрунтованими, через що він вимушений звертатися до суду із цією заявою для подальшого встановлення йому статусу особи з інвалідністю та отримання посвідчення.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 09 червня 2020 року у відкритті провадження у справі відмовлено.

Не погодившись із цією ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушенням місцевим судом норм процесуального права.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зокрема вказує на те, що місцевим судом неналежним чином досліджено вимоги його заяви, не враховано наданих ним письмових доказів, не з`ясовано, що Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи не відмовляв йому у наданні довідки про участь у ліквідації аварії на ЧАЕС у складі цивільної оборони, а лише повідомив, що вимоги Управління соціального захисту щодо надання довідки на підтвердження участі у складі цивільної оборони є необґрунтованими, через що вважає висновок суду про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України безпідставним.

Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації повідомлявся належним чином про розгляд справи, своїм правом на подання відзиву не скористався.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги заявника зводяться до спору щодо його участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі цивільної оборони, оскільки органи державної влади відмовляють йому у видачі довідки про участь у ліквідації цієї аварії, відтак цей спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства та має здійснюватися в порядку адміністративного судочинства, тому суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження на підстав п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , в порядку окремого провадження звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт залучення його до складу формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, посилаючись на те, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи і даний факт підтверджується посвідченням ліквідатора ЧАЕС серії НОМЕР_1 від 30 січня 2020 року.

Також вказує, що 14 травня 2020 року він звернувся із заявою до Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи з проханням надати довідку про участь у ліквідації аварії на ЧАЕС у складі цивільної оборони, однак 18 травня 2020 року Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи повідомив, що вимоги Управління соціального захисту щодо надання довідки на підтвердження участі у складі цивільної оборони є необґрунтованими, оскільки залучались до невоєнізованих формувань цивільної оборони всі працівники всіх підприємств без видання розпорядчих документів на окремих громадян.

Встановлення цього факту ОСОБА_1 необхідне йому для встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи та отримання посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої вказаної норми передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать, зокрема, інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Правовий статус інваліда війни підтверджується відповідним посвідченням, виданим відповідно до Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302.

Верховним Судом наразі сформована усталена судова практика у справах за заявами фізичних осіб про встановлення факту участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань цивільної оборони, зокрема у постановах від 27 березня 2019 року в справі № 310/8703/17, від 19 листопада 2019 року в справі № 758/1149/18, від 18 вересня 2019 року в справі № 569/5187/19, від 25 вересня 2019 року в справі № 310/8705/17.

Так, згідно висновків Верховного Суду, оскільки законодавство передбачає спеціальний порядок встановлення статусу інваліда війни, то в окремому провадженні не може бути встановлений юридичний факт залучення заявника до складу невоєнізованих формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який фактично підтвердить належність особи до інвалідів війни.

У випадку якщо компетентний орган державної влади отримав від заявника документи, які підтверджують факт його залучення до формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, проте надав відмову, яку заявник, маючи документальні підтвердження зазначеного факту, вважає безпідставною, він може оскаржити такі дії органу влади до адміністративного суду, до повноважень якого належить, зокрема, перевірка законності й обґрунтованості відмови заінтересованої особи та оцінка наданих їй заявником документів як доказів його залучення до формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року, зі змінами, визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород.

Таким чином, з огляду на доводи заявника та наявні докази у матеріалах справи, колегія суддів вважає, що заявник звернувся до суду з метою отримання доказу, який би підтверджував правомірність його дій, спрямованих на отримання статусу інваліда війни, проте законодавство передбачає спеціальний порядок встановлення статусу інваліда війни, через що в окремому провадженні цивільного судочинства не може бути встановлений юридичний факт залучення заявника до складу невоєнізованих формувань Цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який фактично підтвердить належність заявника до пільгової категорії громадян, через що місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Посилання апелянта на те, що він звернувся до суду не із заявою про встановлення статусу інваліда війни, а із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, на правильність висновків суду не впливає, оскільки правове значення має не лише те, який факт просить встановити особа, а також мета встановлення цього факту та ітапорядок вирішення спірного питання, визначений Законом.

Доводи апеляційної скарги по своїй суті зводяться до помилкового тлумачення заявником норм процесуального і матеріального права, а також до повторення доводів заяви та є необґрунтованими, а правильне застосування судом першої інстанції норм права не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для її скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 09 червня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: