САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/2249/19
Провадження №2/726/48/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2020 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Асташев С. А., при секретарі Голик В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів у вигляді адресної матеріальної допомоги для часткового покриття витрат на оплату житлово-комунальних послуг інвалідам 1 групи,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом в якому вказує, що 09.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Управління місцевих пільг та допомог, контролю за призначенням пенсій та з питань опіки департаменту праці та соціального захосту населення ЧМР із заявою про надання адресної матеріальної допомоги, як інваліду І групи (підгрупи А), відповідно до комплексної програми «Захист» м. Чернівці на 2016-2018 роки, затвердженої рішенням Чернівецької міської ради VII скликання від 24.12.2015 року № 47.

Згідно п. 22 розділу І додатку IV Програми визначено надання з 01.08.2016 року адресної матеріальної допомоги для часткового покриття витрат на оплату житлово-комунальних послуг інвалідам І групи (підгрупа А), які зареєстровані в м. Чернівцях та не отримують інші щомісячні допомоги (виплати, доплати тощо) за рахунок коштів міського бюджету.

Згідно рішення департаменту, ОСОБА_1 призначено допомогу за період із вересня 2016 року по серпень 2018 року на загальну суму 5000,00 гривень.

Згідно висновків проведеної перевірки правильності інформації, що надається заявником, виявлено, що ОСОБА_1 знятий з реєстрації по АДРЕСА_1 з 29.04.2010 року.

Актом Департаменту № 4 від 07.09.2018 року виявлено переплату призначеної допомоги відповідачу за період з вересня 2016 року по серпень 2018 року на загальну суму 5000,00 гривень.

На підставі викладеного, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на їхню користь 5000,00 гривень надміру виплачених коштів.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак надіслала до суду письмову заяву з проханням справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судове засідання відповідач не з`явився. Однак його батько ОСОБА_2 , в судовому засіданні пояснив, що його син постійно проживає по АДРЕСА_1 з 2003 року, місце проживання не змінював. Дійсно отримував допомогу для часткового покриття витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Йому не відомо про причини відсутності відомостей про зареєстроване місце проживання його сина.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Управління місцевих пільг та допомог, контролю за призначенням пенсій та з питань опіки департаменту праці та соціального захосту населення ЧМР із заявою про надання адресної матеріальної допомоги, як інваліду І групи (підгрупи А), відповідно до комплексної програми «Захист» м. Чернівці на 2016-2018 роки, затвердженої рішенням Чернівецької міської ради VII скликання від 24.12.2015 року № 47.

Згідно рішення департаменту, ОСОБА_1 призначено допомогу за період із вересня 2016 року по серпень 2018 року на загальну суму 5000,00 гривень.

Згідно висновків проведеної перевірки правильності інформації, що надається заявником № 3985 від 06.08.2018 року, виявлено, що ОСОБА_1 знятий з реєстрації по АДРЕСА_1 з 29.04.2010 року.

Актом Департаменту № 4 від 07.09.2018 року виявлено переплату призначеної допомоги відповідачу за період з вересня 2016 року по серпень 2018 року на загальну суму 5000,00 гривень.

Департаментом відповідачу направлялися письмові повідомлення про повернення надміру виплачених бюджетних кошів в сумі, однак відповідач жодних дій по їх поверненню не вчинив.

Судом встановлено, що відповідач отримував допомогу для часткового покриття витрат на оплату житлово-комунальних послуг гідно п. 22 розділу І додатку IV Програми відповідно до комплексної програми «Захист» м. Чернівці на 2016-2018 роки, затвердженої рішенням Чернівецької міської ради VII скликання від 24.12.2015 року № 47 із змінами та доповненнями. Вказаним пунктом дійсно визначено, що допомога надається для часткового покриття витрат на оплату житлово-комунальних послуг інвалідам І групи (підгрупа А), які зареєстровані в м. Чернівцях та не отримують інші щомісячні допомоги (виплати, доплати тощо) за рахунок коштів міського бюджету.

Згідно довідки Міжрайонної психо-неврологічної МСЕК, ОСОБА_1 є інвалідом 1 групи з дитинства (підгрупи А).

Дійсно, звертаючись за призначенням йому допомоги, ОСОБА_1 заповнював заяву, в якій зазначив, що він зобов`язується повідомити департамент праці та соціального захисту населення міської ради в п`ятиденний термін про зміну групу інвалідності чи зміну місця реєстрації.

Позивач, посилаючись на норми ст. 166 ЦК України, зазначає, що відповідач вчинив неправомірну бездіяльність, при зверненні до уповноваженого органу приховав і умисно подав недостовірну інформацію щодо місця своєї реєстрації, а тому завдана ним матеріальна шкода підлягає відшкодуванню.

Оцінюючи такі твердження, та вирішуючи питання про порушення прав позивача, вважаю за необхідне вказати наступне.

Так, у пункті 2 додатку № 4 до комплексної програми «Захист», визначено її основоположну мету, та вказано, що програма передбачає систему соціально-економічних, матеріально-побутових, медичних, культурних заходів, спрямованих на посилення соціального захисту найбільш вразливих верств чернівчан на 2016-2018 роки. Головна мета посилення адресної матеріальної підтримки, покращання надання соціальних послуг громадянам міста, які опинилися в складних життєвих обставинах.

Варто зазначити, що у Програмі не визначено механізму повернення надміру виплачених коштів адресної допомоги, не передбачена відповідальність за подання недостовірних відомостей чи їх приховання. Вирішення данного спору грунтується на положеннях ЦК України, про відшкодування шкоди, визначені главою 82 цього кодексу.

Вирішуючи даний спір необхідним є констатувати, що ОСОБА_1 належить до соціально вразливої верстви населення, є інвалідом 1 групи з дитинства. Такі індивіди мають більшу за інших ймовірність зазнати соціальних збитків від дії економічних, екологічних, технологічних чинників. Часто рівень їхнього сприйняття та розуміння деяких формальностей відрізняється від сприйняття, знань та розуміння пересічної людини. Виступаючи стороною в процесі реалізації своїх прав, у тому числі у зносинах із органами державної влади чи місцевого самоврядування, вони є менш захищеними та потребують більш детального роз`яснення про ті чи інші обставини.

Так, згідно п. 30 Європейської соціальної Хартії (ратифікованої із заявами Законом № 137-V від 14.09.2006), кожна людина має право на захист від бідності та соціального відчуження. З метою забезпечення ефективного здійснення права на соціальну та медичну допомогу Сторони (в тому числі і Україна) зобов`язуються:

- забезпечити, щоб будь-якій малозабезпеченій особі, яка неспроможна отримати достатніх коштів своїми власними зусиллями або з інших джерел, зокрема за рахунок допомоги по соціальному забезпеченню, надавалась належна допомога, а у разі захворювання забезпечувався догляд, якого вимагає стан її здоров`я;

- передбачити, що кожна людина може отримувати у відповідних державних чи приватних службах такі поради та персональну допомогу, якi можуть бути необхідними для запобігання виникненню особистого або сімейного нужденного становища, для його подолання чи полегшення;

Судом встановлено, що звертаючись із відповідною заявою про призначення матеріальної допомоги, відповідно до довідки ПП «Садгора-Сервіс» № 3985 від 06.08.2018 року, ОСОБА_1 , на той момент, вже не був зареєстрований по АДРЕСА_1 року, оскільки знятий з реєстрації 29.04.2010 року. Однак звертаючись до вказаного органу, ОСОБА_1 пред`явив паспорт громадянина України, де на 11 його сторінці вказано про місце його реєстрації АДРЕСА_1 . Копія паспорту позивачем долучена до матеріалів справи.

Оцінюючи такі обставини, суд враховує, що ОСОБА_1 , будучи інвалідом 1 групи з дитинства, звертався до уповноваженого органу особисто, оскільки його підпис міститься у заяві, мав при собі паспорт громадянина України із пропискою. Суду, у межах даної справи, не відомо чи міг відповідач розуміти значення своїх дій та керувати ними без сторонньої допомоги та чи знав, маючи у паспорті відмітку про реєстрацію місця проживання,те що він насправді не зареєстрований за вказаною адресою. Судом також не може бути встановлено безпосередню вину ОСОБА_1 у неповідомленні достовірних відомостей чи умислу у їх неподанні.

Натомість згідно з актом обстеження житлово-побутових умов № 547 від 06.09.2018 року та письмових пояснень мешканців АДРЕСА_2 . Каштанової ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ) ОСОБА_1 протягом більш ніж 15-ти років проживає по АДРЕСА_1 . На підставі наявних матеріалів справи, судом не може бути констатована та обставина, що живучи більш ніж 15 років за вказаною адресою, маючи у паспорті відмітку про місце проживання за вказаною адресою, зважаючи на стан здоровя відповідача, він, при зверненні із заявою про надання щомісячної допомоги, достеменно знав, що не зареєстрований за адресою фактичного місця проживання.

Як і поняття «цивільних прав і обов`язків» - концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному праві: певні інші права та інтереси, які становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном». До такого поняття відносяться і «правомірні очікування» / «законні сподівання» (вчиняти певні дії відповідно до виданого державними органами дозволу).

Прийнявши відповідний пакет документів, уповноважені особи Департаменту не здійснювали будь-якої перевірки їх достовірності та призначили виплати із серпня 2016 року. Звертаючись із відповідною заявою, відповідач мав законні сподівання на отримання допомоги, як соціально вразливий індивід. Натомість прийнявши рішення про надання допомоги, виплачуючи вказану допомогу протягом двох років, не здійснивши при цьому первинну перевірку достовірності наданих відомостей, позивач у 2018 році встановив порушення з боку відповідача.

Таким чином, ОСОБА_1 мав законні сподівання на отримання допомоги, фактично набув «право власності» на соціальні виплати, однак провівши ретроспективу, позивач має намір позбавити його таких гарантій.

Суд також хоче звернути увагу на те, що попри відсутність реєстрації місця проживання відповідача за вказаною ним адресою, він все ж-таки постійно та безперервно проживав на території міста Чернівці тривалий час. Як вже зазначалось, головним завданням Програми «Захист» визначено соціальний захист найбільш вразливих верств чернівчан, покращання надання соціальних послуг громадянам міста, які опинилися в складних життєвих обставинах. Таким чином, ОСОБА_7 більш ніж 15 років проживає по АДРЕСА_1 , є уродженцем м. Чернівці, соціально слабкою верствою населення, є «Чернівчанином» та «громадянином міста», потребує допомоги для запобігання виникненню особистого нужденного становища. Окрім того відповідач не повинен нести відповідальність у формі відшкодування шкоди за бездіяльність уповноважених посадових осіб, які у розумний строк не здійснили будь-яких дій для встановлення достовірності поданих відомостей.

Згідно ч.1 ст. 614, ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Окрім того, стягнення із ОСОБА_1 суми відшкодування у розмірі 5000 гривень та судового збору у розмірі 1921 гривня понесе за собою непоправні наслідки, обтяжить і без того складний матеріальний відповідача, змусить пережити психологічні страждання, в подальшому може призвести до невиконання судового рішення та необґрунтованого його притягнення до відповідальності встановленої законом. Таких підхід не відповідатиме принципу соціальної справедливості, не буде спрямований на дотримання конституційного принципу утвердження і забезпечення прав і свобод людини, що є головним обов`язком держави, не забезпечить дотримання інтересів головної соціальної цінності в Україні людини. Суд переконаний, що бюджет Чернівецької міської ради не зазнає значних збитків внаслідок відмови у задоволенні позову та виконання утвердженою нею такої необхідної комплексної програми «Захист».

Таким чином, враховуючи відсутність можливості встановлення вини ОСОБА_1 та умислу на подання недостовірних відомостей, заборону дискримінації за ознакою інвалідності, з метою надання змоги реалізовувати свої права на рівних умовах з іншими членами суспільства, беручи до уваги пропорційність обмеження права особи з інвалідністю по відношенню до мети, яку прагне досягти позивач та відповідність позовних вимог соціальним потребам та викликам, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що застосування викладених у позову обмежень та задоволення позову є непропорційним та не буде вважатися необхідним у демократичному суспільстві.

Керуючись ст.ст. 614, 1166 ЦК України, 2, 76-81,264-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів у вигляді адресної матеріальної допомоги для часткового покриття витрат на оплату житлово-комунальних послуг інвалідам 1 групи відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Чернівецького Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Головуючий суддя С. А. Асташев