Провадження № 22-ц/801/327/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 рокуСправа № 127/26717/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2019 року про закриття провадження у справі, постановлену суддею Вінницького міського суду Вінницької області Бессараб Н.М.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Вінницької обласної державної адміністрації, Державного реєстратора Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації, Релігійної громади Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії УПЦ (ПЦУ) про визнання протиправними та скасування рішень загальних зборів, наказу, визнання незаконним та скасування запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2019 року провадження у вказаній справі закрито.

Не погодившись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права, в апеляційній скарзі просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В свою чергу відповідачі Державний реєстратор Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації та Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Велика Кісниця Ямпільського району Вінницько-Тульчинської єпархії УПЦ (ПЦУ) подали письмові відзиви на апеляційну скаргу, в яких просять залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Інші учасники правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В судовому засіданні державний реєстратор Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації Салецький І.О. при вирішенні питання поклався на думку суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам ухвала суду не відповідає.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що між учасниками справи виник спір щодо зміни канонічної підлеглості релігійної організації та прийнятих у зв`язку з цим рішень, тобто заявлені вимоги стосуються виключно внутрішньої діяльності релігійної організації, а тому спір не підлягає судовому розгляду, оскільки це є втручанням держави в релігійну діяльність релігійної організації.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Предметом даного спору є визнання недійсними рішень загальних зборів Релігійної громади щодо зміни підлеглості релігійної організації, проведення Парафіяльних зборів, змін у складі членів Парафіяльних зборів релігійної громади, прийняття нового Статуту та звернення і подання необхідних документів до Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації щодо внесення відповідних змін, а також оскарження змін в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, тобто спір виник всередині релігійної громади.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із ч.ч.1,2 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Стаття 35 Конституції України закріплює право кожного на свободу світогляду і віросповідання.

Статтею 5 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» передбачено, що церква (релiгiйнi органiзацiї) в Українi відокремлена вiд держави.

Водночас, відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання.

Релігійна громада з моменту її реєстрації юридичною особою, вступила у певні юридичні відносини з державою з метою отримання законодавчих гарантій її захисту, а державні органи влади реєструють статут чи зміни до нього тільки у випадку, якщо їх положення не суперечать законодавству.

Згідно ч. 3 ст. 5 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» держава захищає права і законні інтереси релігійних організацій.

Ст. 13 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» релігійна організація визнається юридичною особою з дня її державної реєстрації. Релігійна організація як юридична особа користується правами і несе обов`язки відповідно до чинного законодавства і свого статуту (положення).

Позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються визнання недійсними рішення зборів, визнання протиправною та скасування реєстрації змін до установчих документів релігійної громади, з підстав порушення процедури реєстрації.

Предмет даного спору не стосується свободи совісті та віросповідання жителів села. Позивач просить захистити свої релігійні права, як учасника релігійної громади та визнати недійсними рішення прийняті відповідачами від імені Релігійної громади, які на його думку прийняті з порушенням чинного законодавства України та суперечать вимогам Статуту Релігійної громади.

Отже, висновок суду першої інстанції, про те, що предметом спору є спір щодо канонічної приналежності, тобто вимоги стосуються виключно внутрішньої діяльності релігійної організації, є помилковим. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, стосуються питань участі позивача у створенні та діяльності релігійної громади.

За таких обставин колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що втручання держави у діяльність релігійної організації у спосіб, вказаний позивачем для захисту порушених прав, є безпосереднім втручанням держави у релігійну діяльність відповідної релігійної організації.

Спір, який виник у цій справі, також стосується правовідносин, з прийняття уповноваженим органом рішення з реєстрації статуту (положення) релігійної організації.

Дана категорія справ підсудна судам загальної юрисдикції, так як вбачається цивільний спір у даних правовідносинах.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується із правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 910/8132/19.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд в складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду у постанові від 27.01.2020 року у справі № 598/157/15-ц.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не звернув уваги на вказані норми Закону, не взяв до уваги правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 910/8132/19, як наслідок порушив норми процесуального права та помилково закрив провадження у справі.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та такими, що спростовують висновки суду, а тому приймаються судом до уваги.

Відповідно до п. 4 ч. 1ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2019 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 березня 2020 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.М. Шемета