Справа № 131/278/15-ц
Провадження № 22-ц/801/1992/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Димбіцький Ю. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 рокуСправа № 131/278/15-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Медвецького С.К. ,Оніщука В.В.

при секретарі Очеретній М.Ю.

позивач- ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 ,

відповідач- Росоховатська сільської ради Іллінецького району Вінницької області ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Іллінецького районного суду від 25.02.2015 року , ухваленого в приміщенні Іллінецького районного суду суддею Дембіцьким Ю.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Росоховатської сільської ради Іллінецького району Вінницької області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом, -

В с т а н о в и в :

13.02.2015 року ОСОБА_1 звернулась в інтересах довірительки ОСОБА_2 ( дошлюбне - ОСОБА_4 ) до суду із позовом до Росоховатської сільської ради Іллінецького району Вінницької області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом.Зазначила, що у власності матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала земельна ділянка, площею 1,9421 га на території Росоховатської сільської ради Іллінецького району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ,яку успадкував проживаючий разом із нею чоловік ,а її батько- ОСОБА_6 , проте свідоцтво про право на спадщину не отримав. Останній до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 також на праві власності мав земельну ділянку, площею 1,9320 га на території Росоховатської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Посилаючись на те, що за життя ОСОБА_6 спадщину після матері не оформив, заповіту не склав, інших спадкоємців, які мали б право на обов`язкову частку у спадщині відсутні, а довірителька ОСОБА_7 ,являючись єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_6 , спадщину фактично прийняла , маючи на руках державні акти на право на власності на земельну ділянки , проте теж не оформила спадкові права на них в нотаріальному порядку через пропуск встановленого законом строку для цього, просила позов задовольнити.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 25.02.2015 року позов задоволено .Визнано за ОСОБА_2 , яка проживає по АДРЕСА_1 , право власності на земельну ділянку, площею 1,9421 га на території Росоховатської сільської ради Іллінецького району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що за життя належала її матері ОСОБА_5 і була успадкована батьком ОСОБА_6 та на земельну ділянку, площею 1,9320 га на території Росоховатської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала її батькові ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі особа ,що не брала участі у справі - ОСОБА_3 просить зазначене рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а у справі ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову. Вказала, що судове рішення порушує її права і інтереси, як онуки ОСОБА_6 і спадкоємиці за заповітом , оскільки суд неповно і невірно встановив обставини справи в частині з`ясування кола спадкоємців і осіб, що прийняли спадщину. Суд прийняв незаконне рішення попри відсутність доказів прийняття спадщини ОСОБА_2 , оскільки остання заяву про прийняття спадщини в передбачений законом строк не подавала ,а фактичне прийняття спадщини на час відкриття спадщини не існувало. Вона ж ОСОБА_3 ( ОСОБА_8 ) прийняла спадщину ,оскільки на час смерті діда проживала разом із ним, що підтверджується відміткою у паспорті про реєстрацію.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає .

Суд першої інстанції встановив, що відповідач - Росоховатська сільська рада Іллінецького району Вінницької області позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 визнала повністю. Задовольняючи позовні вимоги повністю, суд виходив із того ,що вимоги позивача ,крім повного визнання їх відповідачем підтверджуються письмовими доказами копіями : довіреності ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 (а.с.2), паспорта громадянина України ОСОБА_2 (а.с.3, 4), свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , батьками якої вказані ОСОБА_6 і ОСОБА_5 (а.с.5), свідоцтва про шлюб між ОСОБА_9 і ОСОБА_4 , в результаті чого останній присвоєне прізвище ОСОБА_10 (а.с.6), свідоцтв про смерть 4 травня 2005 року ОСОБА_5 (а.с.7) та про смерть 2 січня 2008 року ОСОБА_6 (а.с.8), державних актів на право власності на земельні ділянки на ім`я ОСОБА_5 і ОСОБА_6 (а.с.11, 12),а також довідками виконкому Росоховатської сільської ради Іллінецького району Вінницької області про місце проживання спадкодавців (а.с.9, 10), про вартість земельних ділянок (а.с.13) та листом державного нотаріуса про неможливість нотаріального оформлення спадкових прав ОСОБА_2 в зв`язку з пропуском строку прийняття спадщини і відсутністю факту її прийняття. (а.с.14).

Однак з висновками суду погодитись не можна, оскільки суд дійшов до них , невірно оцінивши докази, їх допустимість , достовірність і достатність і порушивши норми матеріального і процесуального права.

Оскільки позивач звернулась до суду з вимогами про визнання права власності за її довірителькою саме в порядку спадкування і останній відмовили у оформленні спадкових прав через пропуск строку прийняття спадщини, суд повинен був не просто визнати за нею право власності ,а застосовувати норми спадкового права у редакції на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Зі змісту ст.1223 ЦК вбачається, що право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини.

Відповідно до ч.1,3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до роз`яснень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання до нотаріальної контори або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи і підтверджується відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії ,у видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я позивача відмовлено з причини пропуску останньою строку прийняття спадщини і рекомендовано звернутись до суду із заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Однак, позивач звернулась до суду не із заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини ,а з позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування. При цьому безпідставно зазначила ,що інших спадкоємців немає , вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, також про те, що , фактично прийняла спадщину зокрема, маючи на руках державні акти спадкодавців. При цьому клопотань про витребування судом спадкової справи для підтвердження обставин відсутності інших спадкоємців не заявляла, питання наявності інших спадкоємців, зокрема ,за заповітом які прийняли спадщину, не з`ясовувала і до участі у справі їх в якості відповідачів не залучала.

Відтак, за відсутності даних про наявність інших спадкоємців за заповітом і даних про неприйняття ним спадщини або відмови від її прийняття, безпідставно зазначив відповідачем територіальну громади в особі Росоховатської сільської ради.

Суд зазначеного також належним чином не перевірив ,не звернув увагу, що належних ,допустимих і достатніх доказів вищевказаних обставин позивач не надала, клопотання про витребування спадкової справи для їх підтвердження не заявляла ,чим порушив норми процесуального законодавства щодо оцінки доказів для встановлення дійсних обставин справи ,так і не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню.

Так ,визнаючи за позивачем право власності на майно в порядку спадкування, ,суд не звернув увагу на відсутність доказів наявності у позивача, як спадкоємця першої черги за законом, об`єктивного права на спадкування ,з врахуванням того, що спадкування може здійснюватись за заповітом ; не з`ясував коло можливих спадкоємців, не витребував дані щодо спадкових справ до майна померлих і не роз`яснив позивачу наслідки невчинення ним процесуальних дій по ненаданню вказаних доказів, що привело до постановлення незаконного рішення.

Разом із тим, як вбачається з поданих ОСОБА_11 до апеляційної скарги доказів - копії заповіту від 09.02.2007 року, посвідченого сільським головою Росоховатської сільської ради , про який вона дізналась лише після звернення позивача до нотаріуса з заявою про оформлення спадщини, ОСОБА_6 залишив заповіт на все своє майно на її ім`я ОСОБА_12 ,як онуки ,та довідки з місця проживання - ОСОБА_11 прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_6 (а.с.37,39).

Згідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_12 після укладення шлюбу взяла прізвище ОСОБА_3 (а.с.79).

Таким чином, відповідно до положень ст.ст.1223 ЦК , спадкування за законом не могло відбуватись, оскільки існував заповіт ,а тому спадкування повинно було здійснюватись за заповітом. Відтак, ОСОБА_2 не могла одержати право на спадкування за законом ,не могла успадковувати майно спадкодавців , а тому її вимоги про визнання за нею права власності на земельні ділянки в порядку спадкування задоволенню не підлягали.

Також суд невірно застосував норми права в частині зазначених ОСОБА_2 обставин фактичного прийняття нею спадщини.

Поняття фактичного прийняття спадщини містять норми про спадкування ЦК УРСР 1963 року, які були чинними до 01.01.2004 року.

Так, відповідно до ст.549 ЦК УРСР визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння

спадковим майном.

Однак, оскільки спадкодавці померли після 01.01.2004 року ,спадкування здійснюється згідно чинного ЦК України, норми якого не передбачають прийняття спадшини шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном ,а передбачають прийняття спадщини шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини( ч.3 ст.1268 ЦК ) або подачі нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК)

Тому перебування на руках ОСОБА_2 , яка на час відкриття спадщини не проживала разом зі спадкодавцями і не подавала заяви протягом 6 місяців про прийняття спадщини, державних актів на право на власності на земельну ділянки померлих матері і батька, не свідчить про прийняття нею спадщини, тим паче за наявності заповіту.

Враховуючи ,що ОСОБА_6 прийняв спадщину у вигляді земельної ділянки після смерті дружини, постійно проживаючи з нею на час відкриття спадщини, і залишив заповіт на все своє майно на ім`я онуки - ОСОБА_12 ( ОСОБА_11 ),оскаржуване рішення безперечно порушує права спадкоємця за заповітом ОСОБА_3 на спадщину ,яка їй належить з часу відкриття і яку вона прийняла, постійно проживаючи зі спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини ,проте участі у розгляді справи не приймала.

Враховуючи ,що суд допустив неповне з`ясування і недоведеність обставин, що мають значення для справи, , які суд першої інстанції визнав встановленими ,невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи , і неправильно застосував норми матеріального права ,а також те, що позов був розглянутий до неналежного відповідача ,що привело до неправильного вирішення справи. Оскаржуване рішення залишатись в силі не може і підлягає скасуванню з ухваленням колегією суддів нового рішення - про відмову у задоволенні позову до Росоховатської сільської ради Іллінецького району про визнання за ОСОБА_13 права власності на земельні ділянки в порядку спадкування.

Відповідно до ст.141 ЦПК з ОСОБА_2 ,в інтересах якої заявлявся позов, на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374,376,382-384 ЦПК України ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Іллінецького районного суду від 25.02.2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Росоховатської сільської ради Іллінецького району про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом,- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1926 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Головуючий : С. Г. Копаничук

Судді: С. К. Медвецький

В. В. Оніщук