Номер провадження: 22-ц/813/4504/20
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника апелянта ОСОБА_1 - адвоката Сакуна Г.П.,

представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Дорошенка С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

встановив:

25 грудня 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалась на те, що 01.01.2000 року позичила ОСОБА_1 (на той час ОСОБА_3 ) за договором позики грошові кошти в розмірі 79 000 доларів США. Договір був оформлений двома розписками, підписаними сторонами, в яких вони обумовили відсотки за користування грошима.

Строк повернення грошей сторонами визначений не був.

В листопаді 2013 року позивачка звернулась до відповідачки з вимогою про повернення спірних грошей (т.1, а.с.19).

Однак позивачка стверджувала, що на час звернення із даним позовом, ОСОБА_1 від виконання зобов`язання ухиляється.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просила стягнути з відповідачки суму боргу з урахуванням процентів у загальному розмірі 3 163 549, 47 грн.

Представник позивача в останнє судове засідання не з`явився, надав заяву, згідно якої наполягав на задоволенні позову, просив розглянути справу без участі позивача.

Відповідач в останнє судове засідання не з`явилась, повідомлена про розгляд справи належним чином (розписка учасників справи), представником надана заява про відкладення розгляду справу, у задоволенні якої судом відмовлено, в процесі розгляду справи відповідачка позов не визнала.

Так, зі зміною своїх представників відповідачка змінювала підстави невизнання позову, стверджуючи, що розписки про отримання спірних грошей не підписувала, грошові кошти не отримувала, одночасно, заперечувала проти стягнення відсотків як таких, що не передбачені законом, також просила застосувати строк позовної давності.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу було задоволено частково.

Стягнуто з відповідачки на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 79 000 доларів США.

В решті позову було відмовлено

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивачки судовий збір у розмірі 2294 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2019 року, та постановлення нового - провідмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог, в апеляційному порядку не оскаржується.

Також слід зазначити, що справа перебувала в провадженні судді Черевка П.М., однак згідно рішення ВРП від 09.04.2020 року № 914/0/15-20 його було звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у відставку, у зв`язку з чим 24.04.2020 року Розпорядженням та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями по справі визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя Сегеда С.М., судді: Драгомерецький М.М. і Дрішлюк А.І. (т.3, а.с. 36, 37).

Розпорядженням щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 07.05.2020 року та протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 07.05.2020 року, судді Дрішлюк А.І. і Драгомерецький М.М. були замінені на суддів: Гірняк Л.А. і Комлеву О.С. (т.3, а.с. 39, 40).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.05.2020 року цивільну справу було прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 03 червня 2020 року.

Разом з тим, 03 червня 2020 року розгляд справи було відкладено на 21 жовтня 2020 року на 14 год. 00 хв. за клопотанням сторін через пандемію Коронавірусу - СОVІD - 19 (т.3, а.с.43-63).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що 01.01.2000 року між сторонами був укладений договір позики, за яким ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 (на той час ОСОБА_3 ) грошові кошти у розмірі 79 000 доларів США., а остання зобов`язалась повернути їх, без зазначення дати повернення.

Вказаний договір позики укладений у формі складання двох ідентичних за змістом розписок, одна з яких має уточнення в частині визначення особи позикодавця (т.1, а.с.80, 81).

Як вбачається зі змісту договору позики сторони обумовили відсотки за користування спірними грошима, а саме - 3% щомісячно від суми заборгованості.

Разом з тим, ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що до виниклих між сторонами правовідносин мають бути застосовані норми ЦК УРСР, які діяли станом на 01.01.2000 року.

Так, за статтею 374 ЦК УРСР за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості.

При цьому, у відповідності до ст. 375 ЦК УРСР укладення договору може бути в простій письмовій формі. Тобто, обов`язкове нотаріальне посвідчення договору законом не передбачено.

Відповідно до положення ст. 374 ЦК УРСР договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей.

Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Крім того, розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми, що відповідає положенням ЦК УРСР.

Так, ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 25 вересня 2014 року було задоволено клопотання відповідачки ОСОБА_1 та призначено у справі судову почеркознавчу та технічну експертизу (т.1, а.с.85-86).

Однак дана експертиза не була проведена через недостатню кількість вільних та експериментальних зразків підписів ОСОБА_1 .

У зв`язку з цим, та після збирання відповідних доказів у справі, ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 25 вересня 2014 року було задоволено клопотання відповідачки ОСОБА_1 та призначено у справі судову почеркознавчу та технічну експертизу (т.1, а.с.191-192).

В подальшому, а саме 25 лютого 2016 року, після збирання додаткових доказів у справі та здійснення оплати експертизи, Малиновський районний суд виніс ухвалу про призначення у справі судової почеркознавчої і технічної експертизи (т.1, а.с.220-221)

За результатами судово-почеркознавчої експертизи від 26.05.2016 року №17/167-П текст спірної розписки, який мається на а.с. 81 тому 1, виконаний позивачкою ОСОБА_2 , однак слово « ОСОБА_4 » та підпис від її імені виконані чорними барвниками, виконані особисто ОСОБА_3 - тобто особисто відповідачкою ОСОБА_1 (т.2, а.с.14-16).

В подальшому ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 09 березня 2017 року було задоволено клопотання відповідачки ОСОБА_1 та призначено у справі повторну судову почеркознавчу експертизу (т.2, а.с.122-125).

Згідно Висновку № 17-3799 судово-технічної експертизи, складеного 12 вересня 2017 року «У наданій на експертизу розписці від 01 січня 2000 року (а.с.80) рукописний запис «у» «К»+у»…»Н…»» дописаний до основаного тексту розписки» (т.2, а.с.156).

Висновком повторної судово-почеркознавчої експертизи № 17-1708/01 від 29 листопада 2017 року (т.2, а.с.159-166) фактично не спростовується Висновок первісної судово-почеркознавчої експертизи від 26.05.2016 року №17/167-П, згідно якого в розписці від 01 січня 2000 року слово « ОСОБА_4 » та підпис від її імені виконані чорними барвниками, виконані особисто ОСОБА_3 - тобто особисто відповідачкою ОСОБА_1 (т.2, а.с.14-16).

Крім того, у справі була проведена ще одна судова експертиза № 17-1709 від 27 грудня 2017 року (т.2, а.с.179-182), згідно Висновку якої встановити обґрунтованість позовних вимог чи їх безпідставність установити не представилось можливим.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що судові експертні висновки №17-3799 від 12.09.2017 року, № 17-1708/01 від 29.11.2017 року, та № 17-1709 від 27.12.2017 року доводів позивача не спростовують, заперечень відповідача не доводять.

Суд також обгрунтовано зазначив, що якщо строк виконання зобов`язання не встановлений, кредитор вправі вимагати його виконання в будь-який час .

У відповідності до ст. 165 ЦК УРСР боржник повинен виконати таке зобов`язання в семиденний строк з дня пред`явлення вимоги кредитором, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із закону, договору або із змісту зобов`язання.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2013 року позивачка направила відповідачці письмову вимогу про повернення боргу.

Відповідачка ОСОБА_1 отримала її 12.11.2013 року, що підтверджується кур`єрським повідомленням WELT EXPRESS WORLD Ltd. 00112838-AAWH із зазначенням виду документу, який доставлявся (т.1, а.с.19).

Оскільки до суду із даним позовом позивачка звернулась 25.12.2013 року, тобто із дотриманням встановленого законом строку для захисту порушеного права, підстави для відмови у позові в порядку статті 80 ЦК УРСР за строком позовної давності відсутні.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідно до статей 161, 162 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування,

договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про те, що на час звернення ОСОБА_2 до суду через неналежне виконання відповідачкою умов договору позики наявна заборгованість за основною сумою боргу в 79 000 доларів США, яка доведена позивачем в процесі розгляду справи, підлягає стягненню з відповідачки на корись позивачки.

При цьому суд обгрунтовано послався на позицію Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року (справа № 373/2054/16-ц , провадження № 14-446цс18), якою наданий аналіз суті договору позики, валютних зобов`язань та їх належного виконання.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 - адвоката Сакуна Г.П., які він дав в суді апеляційної інстанції, про те, що ОСОБА_1 не надавала розписок про отримання грошових коштів, так як ці розписки написані самою позивачкою ОСОБА_2 , то вони спростовуються наявними у справі судовими експертизами, про що зазначено вище.

Зазначені обставини свідчать про те, що прізвище « ОСОБА_4 » і підпис на розписці, яка мається на а.с. 81, тому 1, про отримання грошових коштів писала особисто ОСОБА_5 , яка на даний час має прізвище ОСОБА_1 .

Також є безпідставними доводи адвоката Сакуна Г.П. про те, що ОСОБА_1 грошових коштів від ОСОБА_2 не отримувала, договір позики був безгрошовим, оскільки зазначені доводи спростовуються текстом розписок про отримання грошових коштів.

Крім того, вищевказані доводи адвоката Сакуна Г.П. спростовуються тим, що відповідачка ОСОБА_1 заявляла про те, що боргу в доларах США від ОСОБА_2 вона не отримувала, ніяких розписок вона не писала, потім - про необхідність застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, що свідчить про фактичне визнання нею позовних вимог (т.1, а.с.38-40).

Також безпідставними є доводи представника ОСОБА_1 адвоката Сакуна Г.П. про те, що в розписці зазначена грошова одиниця як «умовні одиниці», а тому позивач не має права вимагати саме борг у доларах США, з посиланням на те, що її вимоги в цій частині недоведені.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що за усталеною практикою правовідносин, які склались в Україні, поняття «умовна одиниця» є саме вираженням долару США, а не будь-якої іншої іноземної валюти.

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що відповідачка ОСОБА_1 01.01.2000 року взяла в борг у позивачки ОСОБА_2 79 000 доларів США, без зазначення дати повернення, а тому повинна їх повернути на вимогу позикодавця ОСОБА_2 .

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27.10.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева