"02" листопада 2020 р.
Справа № 642/4674/20
Провадження № 2/642/1445/20
02 листопада 2020 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Грінчук О.П.,
за участі секретаря - Мотора В.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, заборгованості по аліментам, 3 відсотка річних та інфляційні втрати,
Ухвалою суду від 29.09.2020 справу відкрито в порядку спрощеного позовного провадження.
Позивач в судове засідання не з`явився, представник надала до суду заяву, в просила справу розглянути без її та позивача участі, проти заочного розгляду справи не заперечують.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв чи клопотань до суду не надавала, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася.
За таких обставин на підставі ст. 223 та ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явились, з ухваленням заочного рішення.
Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність позивача та відповідача, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судом встановлено, що 12.09.2008 сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 26.09.2018 розірвано.
Під час перебування у шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син, ОСОБА_3 .
Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 06.03.2019 було задоволено позов ОСОБА_1 та вирішено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а також ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 у розмірі ј її доходів щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.05.2018.

Постановою Харківського апеляційного суду від 29.05.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Позивачем отримано виконавчий лист та пред`явлено його до виконання.

Відповідач покладені зобов`язання по рішенню суду не виконує належним чином. Через це у неї утворилася заборгованість по сплаті аліментів.

Згідно розрахунку заборгованості, здійсненого приватним виконавцем Близнюковим Ю.В., заборгованість за ОСОБА_2 по виконанню виконавчого листа Ленінського районного суду м.Харкова від 642/2559/18 про стягнення з неї на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј розміру її доходів, починаючи з 30.05.2018 станом на 17.08.2020 складає 52628,38 грн.

На час ухвалення цього рішення вказаний розрахунок заборгованості не оспорений у порядку, встановленому законом, ні стягувачем, ні боржником.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 Сімейного кодексу відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач обізнана про необхідність утримувати дитину та сплачувати аліменти на підставі судового рішення, проте свої зобов`язання належним чином не виконує, жодних належних та допустимих доказів про відсутність вини у виникненні заборгованості по аліментам або відсутності в неї заборгованості зі сплати аліментів перед позивачем відповідачем не надано.

Таким чином, факт неналежного виконання платником аліментів ОСОБА_2 рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина підтверджується письмовим розрахунком заборгованості, складеним приватним виконавцем Близнюковим Ю.В.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів виникла внаслідок неналежного виконання нею своїх обов"язків щодо утримання неповнолітнього сина, покладених на неї судовим рішенням.

Як наслідок, в такому випадку настає відповідальність відповідача, передбачена ст. 196 СК України.

Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Верховний Суд у складі Великої Палати у Постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц зазначив, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Суд бере до уваги розрахунок пені за несвоєчасне виконання зобов`язання зі сплати аліментів, складений позивачем, згідно якого неустойка (пеня) за несплату аліментів за період з 30 травня 2018 року по 31 липня 2020 року складає 201461,81 грн.

При цьому, згідно ч.1 ст. 196 СК України, розмір пені за прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, а тому, враховуючи розрахунок заборгованості приватного виконавця Близнюкова Ю.В., пеня, яка підлягає стягненню з відповідача, не може перевищувати 52 628,38 грн., а тому позовні вимоги в цій частині про стягнення з відповідача пені за період з 30 травня 2018 по 31 липня 2020 у розмірі 52 628,38 грн. підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються за рішенням суду, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів.

Виходячи з положень сімейного законодавства та Закону України «Про виконавче провадження» у контексті обставин даної справи, сам факт наявності у відповідача заборгованості по аліментам станом на 17.08.2020 в розмірі 52628,38 грн. обчисленої приватним виконавцем, розмір якої на час ухвалення цього рішення не оспорений ні стягувачем, ні боржником у порядку, встановленому законом, не може бути прийнятий судом в якості підстав для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду. Адже права стягувача аліментів є захищеними в силу закону, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. і обчислена ним заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованість.

За таких обставин, в суду немає підстав вважати порушеним право ОСОБА_1 на отримання заборгованості по аліментам у порядку, визначеному ст.194-195 СК України, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», а тому правові підстави для задоволення цієї частини позовних вимог відсутні.

Крім того, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат від суми заборгованості по аліментам, що в розумінні позивача є збитками, в зв`язку з несвоєчасним виконанням зобов`язань по сплаті аліментів, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Сімейного кодексу України, а саме ст.196 СК України та містить в собі спеціальну відповідальність за прострочення сплати аліментів.

До даних правовідносин положення ст.625 ЦК України про відповідальність за порушення грошового зобов`язання не застосовується.

Відповідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів, в іншій частині вимог необхідно відмовити.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача в дохід держави у розмірі 840,80 грн. Крім того, враховуючи, що в позовних вимогах про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів, 3 % річних та інфляційних втрат відмовлено, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12 , 13, 81, 89, 141, 247, 263-265, 268, 274, 279, 280-283ЦПК України, ст. 196 СК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, заборгованості по аліментам, 3 відсотка річних та інфляційні втрати - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) пеню (неустойку) по заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 30 травня 2018 року по 31 липня 2020 року у розмірі 52628 (п`ятдесят дві тисячі шістсот двадцять вісім) грн. 38 коп.

В решті вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір на користь держави за позовну вимогу про стягнення пені по заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий: