У Х В А Л А

Іменем України

05 лютого 2020 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді: Таран Н.Г.,

секретаря судового засідання: Раєвського П.А.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому розгляді в залі суду міста Києва заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововоявленими обставинами рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.11.2018 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про перегляд рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.112018 року за нововоявленими обставинами, посилаючись на те, що 28.112018 року у справі за її позовом до ОСОБА_2 ухвалено рішення, яким позовні вимоги було задоволено частково. Зокрема, вказаним рішенням суду стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 2200 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.08.2018 року до досягнення дитиною повноліття. При зверненні до суду позивачем було вказано останню відому їй адресу місця проживання відповідача, а саме: АДРЕСА_1 . На початку 20.03.2019 року стало відомо, що відповідач проживає в Республіці Білорусь. 26.03.2019 року позивач зверталась до компетентного суду Республіки Білорусь з клопотанням про надання дозволу на примусове визнання та виконання на території Республіки Білорусь рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.11.2018 року. 18.06.2019 року позивачем отримано лист з Головного територіального управління юстиції у м. Києві з ухвалою Вітебського обласного суду від 17.05.2019 року, про те, що ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні вищевказаного клопотання, оскільки відсутні достовірні докази про те, що ОСОБА_2 був повідомлений про час та місце слухання справи в Деснянському районному суді м. Києва, що йому була вручена копія позовної заяви, у відповідності до положень міжнародних правових актів, учасниками яких є Республіка Білорусь і Україна в матеріалах справи відсутні і не були надані стягувачем. Вказувала, що підставами перегляду судового рішення є істотні для справи обставини (п.1 ч.1 ст.423 ЦПК України), які полягають у тому, що ухвалою Вітебського обласного суду Республіки Білорусь від 17.05.2019 року встановлено, що відповідач з 31.03.2018 року зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_2 , про що їй стало відомо тільки 18.06.2019 року, після отримання від ГТУЮ у м. Києві копії судової ухвали, які і стало відомо про те, що невручення за цією адресою відповідачу копії позову і неповідомлення про розгляд справи унеможливлюють виконання судового рішення про стягнення аліментів. Звернення позивача 15.07.2019 року до Деснянського районного суду м. Києва з проханням звернутись із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу Республіки Білорусь по питанню врученню відповідачу рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.11.2018 року, як і отримання 15.08.2019 року відповіді від Деснянського районного суду м. Києва на зазначене звернення, фактично унеможливило звернутись до суду з даною заявою у визначений п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України строк. У зв`язку з вищевикладеним позивач просила суд визнати причину пропуску строку на подання заяви про перегляд рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.11.2018 року поважною, поновити строк на подання заяви про перегляд вищевказаного рішення за ново виявленими обставинами, заяву задовольнити, рішення скасувати та ухвалити нове рішення.

Ухвалою суду від 09.09.2016 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для подання заяви про перегляд рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.11.2018 року за нововоявленими обставинами. Заяву про перегляд рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.11.2018 року по цивільній справі №754/11471/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, за нововоявленими обставинами залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 28.11.2019 року ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 09.09.2019 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

03.12.2019 року вказана справа надійшла до суду та відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду 04.12.2019 року розподілена судді Таран Н.Г.

Ухвалою від 09.12.2019 року поновлено ОСОБА_1 , строк на подання заяви про перегляд рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.11.2018 року за нововоявленими обставинами. Відкрито провадження за вищевказаною заявою та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Позивач - ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Однак, через загальну канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила скаргу задоволити.

Відповідач - ОСОБА_2 належним чином повідомлений про розгляд справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду не з`явився, причин неявки не повідомив.

Дослідивши матеріали заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та цивільної справи, оцінивши наявні у справі докази, наведені заявником підстави для скасування рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.10.2018 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання дитини. Зокрема, вказаним рішення суду стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 2200,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.08.2018 року до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання стосовно судових витрат. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Згідно із ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, у тому числі, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Із роз`яснень пункту 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» від 30.03.2012 року № 4 передбачено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі і стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення, і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і не можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених ч. 2 ст. 423 ЦПК підстав, перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в ст.ст. 424, 426 ЦПК України.

Згідно ст. 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано: 1) з підстави, визначеної пунктом 1частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Згідно ч. 3, 4 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03.04.2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18.11.2004 року).

Суд приходить до висновку, що доводи на які посилається заявник як на доказ наявності нововиявлених обставин, а саме на те, що 18.06.2019 року їй стало відомо про те, що відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим неможливо виконати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.11.2018 року, не може бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Крім того, ця обставина не спростовує фактів, покладених в основу судового рішення, не може вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

В розрізі даної справи факт проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_3 не є доказом, що може слугувати підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, про що імперативно вказано в пункті 2 частини 4 ст. 423 ЦПК України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про перегляд за нововоявленими обставинами рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.11.2018 року є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки наведені заявником обставини, не є нововиявленими у розумінні положень цивільного процесуального законодавства, а тому вплинути на висновки суду при постановленні рішення не могли. При цьому судом враховується, що після встановлення місця проживання відповідача, йому направлялись судові повістки, які ним отримано особисто, жодних заяв про перегляд постановленого судом рішення від відповідача на адресу суду не направлялось, що додатково оцінюється судом як відсутність підстав для скасування постановленого судового рішення.

Європейський суд з прав людини у справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04) рішення від 19.02.2009 року вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що на час розгляду даної заяви, відсутні визначені ст. 423 ЦПК України підстави для перегляду рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.11.2018 року за нововиявленими обставинами, тому, згідно п.1 ч. 3 ст. 429 ЦПК України, суд відмовляє в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та залишає рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.11.2018 року в силі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 258-261, 263, 423, 429 Цивільного процесуального кодексу країни, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововоявленими обставинами рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.11.2018 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі - відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя: Н.Г. Таран