Провадження № 2/127/4376/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2020 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Вінницького обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та збільшення частки за рахунок поліпшення власними коштами. Позов мотивовано тим, що з 06.07.1984 року сторони перебували у шлюбі. У 1985 році у сторін народився син ОСОБА_3 . Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.11.2016 року шлюб був розірваний. 16.05.2005 року позивач отримав ордер на двокімнатну квартиру, яка розташована за адресою:. АДРЕСА_1 . В подальшому сторони у справі та ОСОБА_3 за договором міни від 30.08.2005 року обміняли зазначену квартиру на трикімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . При обміні квартири позивач доплатив власні кошти в сумі 8700 доларів США. У подальшому позивачем було здійснено ряд ремонтних робіт у квартирі з покращенням її технічного стану на загальну суму 46047 гривень. Позивач також зазначив, що проживання в одній квартирі після розірвання шлюбу не є можливим, запропонував відповідачу викупити у нього його 1/3 частку у спірній квартирі, однак вона відмовилась. Просить збільшити частку у спільній сумісній власності за рахунок поліпшення позивачем власними коштами та стягнути з відповідача на користь позивача 2 /3 частки ринкової вартості квартири АДРЕСА_3 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою суду від 26.07.2017 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

19.10.2017року ОСОБА_2 звернулась в суд з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання договору недійсним та поділ спільного майна подружжя, у якому заперечила проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , зазначивши, що квартира АДРЕСА_3 не належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, а відповідно до договору міни від 30.08.2005 року належить їй, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності у рівних частках. За таких обставин ця квартира не може бути предметом поділу між колишнім подружжям як об`єкт спільного майна. Натомість у первісній позовній заяві до поділу не було включено майно, яке було придбано нею та ОСОБА_1 у період шлюбу за оплатними угодами та які є або були об`єктами їхнього права спільної сумісної власності. Таким майном, на думку ОСОБА_2 є автомобілі MITSUBISHI SPASE WAGON 1.8., 1989 року випуску та SEAT ALTEA, 2005 року випуску. Перший з автомобілів до цього часу зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 , а другий автомобіль 28.12.2016 року був перереєстрований на ОСОБА_4 , яка є матір`ю відповідача. Оскільки своєї згоди на відчуження цього автомобіля вона не надавала, посилаючись на відповідні цивільно-правові норми просила суд визнати недійсним договір про відчуження автомобіля SEAT ALTEA, 2005 року випуску, який був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та поділити спірні автомобілі між сторонами. Вартість автомобіля MITSUBISHI SPASE WAGON 1.8., 1989 року випуску була визначена у розмірі 78000 гривень, а вартість автомобіля SEAT ALTEA, 2005 року випуску - 182000 гривень. Також у позові було зазначено, що спору з приводу вартості автомобілів між сторонами немає.

Ухвалою суду від 09.11.2017року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до спільного розгляду з первісним позовом.

28.11.2017року ухвалою суду призначено у справі судову будівельно - технічну оціночну експертизу. Провадження по справі зупинено до отримання висновку експерта.

Ухвалою суду від 13.04.2018року відновлено провадження по справі в зв`язку з повернення ухвали суду від 28.11.2017року без виконання, оскільки не була здійснена оплата.

04.05.2018року ухвалою суду призначено у справі судову будівельно - технічну оціночну експертизу. Провадження по справі зупинено до отримання висновку експерта.

Ухвалою суду від 05.04.2019року відновлено провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

13.05.2019року ОСОБА_2 , надала суду заяву про зміну предмету позову, згідно якої просила поділити майно, що є спільним сумісним майном подружжя наступним чином: визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на автомобіль Mitsubishi spase wagon 1.8, 1989року випуску, білого кольору; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості відчуженого відповідачем без згоди ОСОБА_2 згоди автомобіля Seat altea, 2005рокуу випуску, сірого кольору у розмірі 91000 (182000:2) гривень та грошову компенсацію за автомобіль Mitsubishi spase wagon 1.8, 1989року випуску, білого кольору у розмірі 39 000 (78000:2) гривень, а всього 130 000грн.

Ухвалою суду від 13.05.2019року прийнято до провадження заяву ОСОБА_2 про зміну предмету позову по зустрічній позовній заяві.

06.06.2019року ОСОБА_2 надала суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, яка мотивована тим, що спільне володіння і користування спірною квартирою є неможливим з огляду на неприязні стосунки, які склалися між співвласниками квартири. Виділити ОСОБА_1 його частину квартири в натурі, яка б могла використовуватись ним як окрема квартира, неможливо, сама квартира є неподільною річчю, а частка відповідача у праві спільної часткової власності є незначною, що є підставою для припинення права ОСОБА_1 на його 1/3 частку у квартирі з виплатою йому грошової компенсації. Припинення права власності відповідача на цю частку не завдасть йому шкоди та не порушить його житлових прав, оскільки у його власності перебуває 1 /2 частка квартири АДРЕСА_4 та квартира АДРЕСА_5 . Із врахуванням оціночної вартості квартири та вартості спільного майна подружжя, просила припинити право власності ОСОБА_1 на 1 /3 частку у квартирі АДРЕСА_3 та визнати право власності на цю частку за нею, поділити майно, яке є їхньою з відповідачем спільною сумісною власністю, визнавши за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на автомобіль MITSUBISHI SPASE WAGON 1.8., 1989 року випуску, білого кольору. З врахуванням того, що автомобіль SEAT ALTEA, 2005 року випуску був відчужений ОСОБА_1 без її на те згоди, просила стягнути з нього грошову компенсацію вартості його частки у квартирі АДРЕСА_3 з урахуванням поділу їх спільного майна у розмірі 258 111, 66 гривень.

05.12.2019року ОСОБА_1 надав суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій зазначив, що кошти в сумі 8700 доларів США він отримав у борг від ОСОБА_5 у 2005 році. У зв`язку з тим, що зазначена сума коштів була повернута з його особистих коштів, вважає, що має право на збільшення розміру своєї частки у квартирі, яка з врахуванням оціночної вартості квартири має становити 623011,66 гривень. Просив суд визначити його частку у квартирі в грошовому еквіваленті у розмірі 623011,66 гривень та стягнути цю суму з ОСОБА_2 як грошову компенсацію за його частку.

Ухвалою суду від 06.02.2020року прийнято до провадження заяву ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог по первісному позову.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник первісний позов підтримали, зустрічний позов не визнали та надали суду пояснення, аналогічні тим, які викладені у первісній позовній заяві, заяві про уточнення позовних вимог та письмових запереченнях. При цьому акцентували увагу суду на тому, що спірні автомобілі не можуть бути предметом поділу, оскільки вони були передані ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у рахунок боргів.

ОСОБА_2 та її представник первісний позов не визнали, зустрічний позов підтримали та надали суду пояснення, які аналогічні тим, які викладені у зустрічному позові, заяві про зміну предметі спору та заяві про збільшення розміру позовних вимог. До винесення судом рішення представник ОСОБА_2 адвокат Усов Ю.В. заявив про застосування до позовних вимог ОСОБА_1 позовної давності, обґрунтовуючи її тим, що збільшення розміру своєї частки ОСОБА_1 пов`язує із подіями, які сталися у 2005 році.

Треті особи в судове засідання не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.07.1984 року, який згідно заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02.11.2016 року розірвано.

Відповідно до договору міни від 30 серпня 2005 року, який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І. та зареєстрований у реєстрі за № 3602, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як «сторона один» та ОСОБА_7 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , яка діяла від свого імені та від і мені свого малолітнього сина ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , як «сторона два» здійснили обмін квартир. При цьому у власність «сторони один» переходить в рівних частках кожному квартира АДРЕСА_3 . У власність «сторони два» переходить у рівних частках квартира АДРЕСА_6 .

Згідно з п. 1 договору міни від 30.08.2005 року, міна проводиться без доплати.

Відповідно до частини 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною 1 статті 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

За таких обставин квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності у рівних частках, тобто по 1 /3 у кожного, оскільки вони були набуті кожним із них відповідно до договору від 30.08.2005 року.

Таким чином, є хибним твердження ОСОБА_1 про те, що спірна квартира належить йому та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, тому ті норми права, які регламентують право спільної сумісної власності та поділ майна, що є у спільній сумісній власності, на які ОСОБА_1 посилається у своїй позовній заяві та заяві про зміну предметі спору, не можуть буди застосовані судом при вирішення його позову.

Ні у позовній заяві, ні у заяві про зміну предмету позову ОСОБА_1 не зазначає конкретний розмір частки у спірній квартирі, на який необхідно збільшити його частку та не вказує на те, у кого із двох інших співвласників квартири необхідно вилучити цю частку для передачі йому, що саме по собі виклює можливість для задоволення його позовних вимог.

Обґрунтовуючи збільшення своєї частки у квартирі ОСОБА_1 посилається на те, що при вчинення договору міни від 30.08.2005 року ним була вчинена доплата у розмірі 8700 доларів США. З метою доказування цієї обставини ОСОБА_1 до позовної заяви була долучена копія розписки від імені ОСОБА_7 про те, що нею була отримана від ОСОБА_1 доплата при обміні квартири в сумі 8700 доларів США.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Частиною 4 статті 203 ЦК України передбачено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з частинами 1, 5 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Стаття 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 632 ЦК України передбачено, що Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 639 ЦК України передбачає, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 715 ЦК України передбачено, що за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 716 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини 1 статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

З договору міни від 30.08.2005 року вбачається, що він був укладений у встановленій Законом письмовій формі та є нотаріально посвідчений. Сторонами за договором ні в цілому, ні у певній його частині він у судовому порядку оспорений не був, тому усі його положення є чинними.

Згідно з п. 1 договору міни від 30.08.2005 року, міна проводиться без доплати.

Оскільки зміст розписки від 30.08.2005 року, яка вчинена від імені ОСОБА_7 стосується істотних умов договору та суперечить його змісту, вона не можу бути взята судом до уваги як належний та допустимий доказ.

Крім того, сам факт здійснення доплати ОСОБА_1 за договором міни від 30.08.2005 року не може свідчити про обґрунтованість його вимог щодо збільшення розміру його частки у спірній квартирі, оскільки з розміром своєї частки, яка визначена цим договором, ОСОБА_1 погодився, підписавши договір міни. У межах строку позовної давності розмір цієї частки ним оспорений не був.

Крім того, доказів наявності будь-яких коштів станом на 30.08.2005 року, які б належати ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності в розумінні ст. 57 СК України, ні ОСОБА_1 , ні його представниками надано не було.

Документи, які були додані ОСОБА_1 до позовної заяви та які підтверджують витрати на проведення ремонтних робіт не можуть слугувати підставою для збільшення розміру частки ОСОБА_1 у спірній квартирі, оскільки ним не були надані докази належності йому на праві особистої приватної власності витрачених ним коштів для проведення таких робіт. На час здійснення таких витрат ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що свідчить про належність цих коштів до їх спільної власності.

За таких обставин позов ОСОБА_1 є безпідставним і у його задоволенні слід відмовити.

Статтею 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказує, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю на вимогу учасників (учасника) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири.

Згідно з ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

З огляду на зазначені вище норми права виділити ОСОБА_1 його частину квартири в натурі, яка б могла використовуватись ним як окрема квартира, неможливо, сама квартира є неподільною річчю, а частка відповідача у праві спільної часткової власності є незначною.

Спільне володіння і користування квартирою є неможливим з огляду на неприязні стосунки, які склалися між співвласниками квартири.

Припинення права власності ОСОБА_1 на цю частку не завдасть йому шкоди та не порушить його житлових прав, оскільки у його власності перебуває 1 /2 частка квартири АДРЕСА_4 та квартира АДРЕСА_5 , що підтверджується інформаційною довідкою № 169213432 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім того, ОСОБА_1 не лише не заперечує щодо припинення його права на 1/3 частку у спірній квартирі, а й просить про це суд у своїй позовній заяві та у заяві про уточнення позовних вимог.

Таким чином судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо припинення права ОСОБА_1 на його 1/3 частку у квартирі АДРЕСА_3 та визнання права на цю частку за ОСОБА_2 . Спір між сторонами полягає лише у розмірі грошової компенсації.

За таких обставин у суду є всі підстави для припинення права власності ОСОБА_1 на 1/3 частку у квартирі АДРЕСА_3 з виплатою йому грошової компенсації вартості цієї частки.

При визначенні розміру грошової компенсації за належну ОСОБА_1 1/3 частки у квартирі АДРЕСА_3 суд виходить з наступного.

Згідно з висновком експерта № 440 від 03 квітня 2019 року, який складений Подільським центром судових експертиз ринкова вартість вказаної квартири на теперішній час становить 1 164 335 гривень.

Таким чином вартість 1/3 частки у цій квартирі складає 388 111, 66 (1 164 335 : 3) гривень.

Однак зазначена сума має бути зменшена, оскільки сторонами був заявлений спір про поділ спільного майна подружжя і вирішення цього спору є доцільним разом із вирішенням спору щодо припинення права на частку у спільному майні.

Пункти 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11 звертають увагу судів на те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя визначені статтею 60 СК України.

Відповідно до статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з листом № 31/2-У-100аз від 15.09.2017 року, який був надісланий Регіональним сервісним центром у Вінницькій області на запит адвоката Усова Ю.В., станом на 15.09.2017 року за ОСОБА_1 з 17.06.2000 року зареєстрований транспортний засіб MITSUBISHI SPASE WAGON 1.8, 1989 року випуску, білого кольору. Крім того, з 21.09.2007 року по 28.12.2016 року у власності ОСОБА_1 перебував транспортний засіб SEAT ALTEA, 2005 року випуску, сірого кольору.

Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 вбачається, що саме 28.12.2016 року транспортний засіб SEAT ALTEA, 2005 року випуску, сірого кольору був зареєстрований на ОСОБА_4 .

Таким чином, оскільки автомобілі MITSUBISHI SPASE WAGON 1.8, 1989 року випуску та SEAT ALTEA, 2005 року випуску були придбані на ім`я ОСОБА_1 у період шлюбу з ОСОБА_2 , вони з моменту їх придбання набули статусу майна як об`єкта права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними.

Статтею 370 ЦК України також визначає, що частки у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частинами 2, 3 статті 65 СК України передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Статтею 71 СК України закріплює, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, то спір може бути вирішено судом.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Оскільки автомобіль SEAT ALTEA, 2005 року випуску, сірого кольору був відчужений ОСОБА_1 без письмової на те згоди ОСОБА_2 , його вартість має бути врахована при поділі між ними спільного майна.

Заперечення ОСОБА_1 щодо неможливості поділу автомобілів, оскільки вони були передані третім особам за борги, суд до уваги не приймає, оскільки у підтвердження наявності боргу перед ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та повернення у погашення цього боргу двох автомобілів, позивачем за первісним позовом були надані письмові розписки від 08 вересня 2007 року, 05 вересня 2010 року, 16 червня 2012 року, 19 листопада 2012 року, 04 вересня 2013 року, 02 вересня 2016 року, 28 грудня 2016 року. У жодній із цих розписок відсутня письмова згода ОСОБА_2 чи то на отримання, чи то повернення позики шляхом передачі автомобілів. Остання ж категорично заперечує наявність будь-яких боргових зобов`язань у неї чи її чоловіка у період шлюбу.

За таких обставин у суду відсутні підстави вважати, що ті боргові зобов`язання, які брав на себе ОСОБА_1 є спільними з ОСОБА_2 , тому такі боргові зобов`язання якщо й мали місце, не могли бути погашені за рахунок спільного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

При визначенні вартості спільного мана подружжя суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_12 вказала про те, що середня ринкова вартість автомобіля MITSUBISHI SPASE WAGON 1.8., 1989 року випуску становить 78000 гривень, а середня ринкова вартість автомобіля SEAT ALTEA, 2005 року випуску становить 182000 гривень. Також ОСОБА_2 зазначила, що спору з приводу вартості майна у них з ОСОБА_1 немає.

Про те саме ОСОБА_2 вказувала і у заяві про зміну предмету спору, і у заяві про збільшення розміру позовних вимог.

Позивачем та його представниками після звернення ОСОБА_2 із зустрічною позовною заявою подавались заперечення на зустрічну позовну заяву, заперечення на заяву про зміну предмету позову, заява про уточнення позовних вимог. Усі зазначені заяви подавались до початку розгляду справи по суті.

У жодному із перелічених процесуальних документів ні ОСОБА_1 , ні його представники не ставили під сумнів ту оцінку автомобілів, про яку вказала ОСОБА_2 . Заперечення стосувались лише стосовно того, що спірні автомобілі не належать до об`єктів права спільної сумісної власності, тому не можуть предметом поділу.

Статтею 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Оскільки у жодному із процесуальних документів ні ОСОБА_1 , ні його представники н заперечували щодо вартості спільного майна подружжя, у суду є всі підстави вважати, що ці обставини були визнані сторонами до початку розгляду справи по суті.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

У суду не виникло сумніву щодо достовірності тієї оцінки автомобілів, про які вказала у своєму позові ОСОБА_2 .

Таким чином, суд вважає за можливе поділити майно, яке належить чи належало сторонам на праві спільної сумісної власності, наступним чином: визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на автомобіль MITSUBISHI SPASE WAGON 1.8., 1989 року випуску, білого кольору; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості відчуженого ним без її згоди автомобіля SEAT ALTEA, 2005 року випуску, сірого кольору у розмірі 91 000 (182 000 : 2) гривень та грошову компенсацію за автомобіль MITSUBISHI SPASE WAGON 1.8., 1989 року випуску, білого кольору у розмірі 39 000 (78 000 : 2) гривень, а всього 130 000 гривень.

З урахуванням припинення права ОСОБА_1 на 1/3 частку у квартирі АДРЕСА_3 та стягнення з ОСОБА_2 на його користь грошової компенсації вартості цієї частки, су вважає за доцільне не стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за спільне мано подружжя, а зменшити на 130 000 гривень суму компенсації, яка має бути сплачена ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 як компенсація вартості його частки у спільній квартирі.

За таких обставин суд приходить до переконання, що сума грошової компенсації за належну ОСОБА_1 частку у квартирі АДРЕСА_3 становить 258 111, 66 (388 111, 66 - 130 000) гривень, які ОСОБА_2 внесла на депозитний рахунок суд відповідно до квитанції № 0.0..1 від 16.09.2020 року, код квитанції 2085-5780-8381-5643.

Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 1940,00 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 60, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України ст. ст. 356, 365, 368, 370 ЦК України, п. п. 23-25, 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсний та поділ спільного майна подружжя", керуючись ст. ст. 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Зустрічний позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на автомобіль марки Mitsubishi Spase WAGON 1.8, 1989року випуску, білого кольору.

Припинити право власності ОСОБА_1 на 1 /3 частку у квартирі АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1 /3 частки у квартирі АДРЕСА_3 з урахуванням поділу спільного сумісного майна подружжя в розмірі 258 111,66гривень.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1 /3 частку у квартирі АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1940,00 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Первісний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24.09.2020року.

ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , НОМЕР_3 .

Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації, м. Вінниця, вул. Кропивницького, 2, .

ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 .

Суддя: