ЧЕРВОНОАРМІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 292/1298/20
Номер провадження 2-о/292/27/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М УК Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 року смт.Пулини

Червоноармійського районного суду Житомирської області Суддя- Гуц О.В.

секретар судового засідання Риданова Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Пулини цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною заявою.

Свої вимоги мотивувала тим, що 29 грудня 2008 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вони зареєстрували у виконавчому комітеті Великолугівської сільської ради Пулинського району Житомирської області. За час перебування у шлюбі , ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син- ОСОБА_3 , який на даний час проживає разом з ними.

25 вересня 2014 року шлюб між нею та ОСОБА_2 був розірваний, але вони надалі продовжують проживати у одному будинку в АДРЕСА_1 .

29.03.2018 р., 26.04.2018р., 17.05.2018 р., 06.06.2018 р., 27.06.2018 р., 09.09.2018р., 16.11.2018 р., 03.01.2019 р., 10.06.2019 р., 09.11.2019 р., вона була змушена звертатися до Пулинського ВП з приводу вчинення домашнього насильства відносно неї ОСОБА_2 .. За даними фактами проводилися перевірки працівниками поліції та складено адміністративні протоколи за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.173-2 КУпАП, які направлені на розгляд до Червоноармійського райсуду.

Також було порушено кримінальне провадження, яке внесене у Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000337 від 17.11.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_2 за ст.126-1 КК України- домашнє насильство. Однак у ході слухання вказаного кримінального провадження судом була винесена ухвала про закриття кримінального провадження , у зв"язку з примиренням сторін.

Проте , ОСОБА_2 на шлях виправлення не став та продовжує вчиняти неправомірні дії відносно неї, а саме: регулярно вчиняє бійки, конфлікти, словесно ображає, чим принижує її гідність, погрожує та наносить їй тілесні ушкодження, свідками чого часто стає їх дитина та інші сторонні люди . Неодноразові звернення до поліції щодо припинення незаконних дій ОСОБА_2 відносно неї не дають позитивного та тривалого результату, через що вона постійно перебуває у напруженому та пригніченому стані, що вкрай негативно впливає на її психоемоційний стан, стан її здоров"я та рівень працездатності.

Неправомірні дії ОСОБА_2 викликають у неї побоювання за її безпеку, самостійно вона нездатна захиститись, тому вважає, що необхідно застосувати обмежувальний припис, що забезпечить дієвий, ефективний та невідкладний захист для недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Враховуючи вище викладене, просить суд видати обмежувальний припис строком 6 (шість) місяців, яким до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме: 1) заборонити перебувати у місці спільного проживання з нею за адресою: АДРЕСА_1 . 2) заборонити наближатися на 100 метрів до місць частого відвідування нею, а саме: місця проживання : АДРЕСА_1 та інших місць частого відвідування. 3) заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватися з нею; 4) заборонити вести листування, телефонні переговори, (в тому числі надсилати смс-повідомлення) з нею або контактувати з нею через інші засоби зв"язку особисто і через третіх осіб.

У судове засідання заявниця ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 не з"явилися, про місце та час його проведення належним чином повідомлені.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Отже неявка належним чином повідомлених заявника та заінтересованої особи не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису .

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для задоволення заяви, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі ст.21,24 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»:

3) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

6) кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі;

7) обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи;

8) особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі;

9) оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи;

14) психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

Згідно з ст.3 зазначеного Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на батьків (мати, батько) і дитину (дітей), рідних братів і сестер.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з ст.26 Закону право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, в т.ч. постраждала особа або її представник.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків".

Згідно з ст.350-3 ЦПК України заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису.

Заінтересованими особами також можуть бути інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції.

Відповідно до ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців.

Обмежувальний припис, виданий судом стосовно особи, яка на момент винесення рішення суду не досягла вісімнадцятирічного віку, не може обмежувати право проживання (перебування) цієї особи у місці свого постійного проживання (перебування).

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

При цьому, суд враховує, що за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів або інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.29 рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994р.)

Також суд виходить з того, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, який виконує захисну та запобіжну функцію і направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Підставою для видачі судом обмежувального припису є встановлення та доведення факту домашнього насильства (фізичного, сексуального, психологічного або економічного) кривдником відносно постраждалої особи, а також ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав.

Так, як вбачається із матеріалів справи, заявниця ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вони зареєстрували у виконавчому комітеті Великолугівської сільської ради Пулинського району Житомирської області. За час перебування у шлюбі , ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син- ОСОБА_3 ,який на даний час проживає разом з ними.

25 вересня 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірвано, однак вони надалі продовжують проживати у одному будинку за адресою : АДРЕСА_1 .

29.03.2018 р., 26.04.2018р., 17.05.2018 р., 06.06.2018 р., 27.06.2018 р., 09.09.2018р., 16.11.2018 р., 03.01.2019 р., 10.06.2019 р., 09.11.2019 р., заявниця зверталася до Пулинського ВП з приводу вчинення домашнього насильства відносно неї ОСОБА_2 .. За даними фактами проводилися перевірки працівниками поліції та складено адміністративні протоколи за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.173-2 КУпАП, які направлено на розгляд до Червоноармійського райсуду.

Також було порушено кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000337 від 17.11.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_2 за ст.126-1 КК України- домашнє насильство. По вказаному кримінальному провадженні судом винесено ухвалу про закриття кримінального провадження , у зв"язку з примиренням сторін. Однак ,як зазначає заявниця , ОСОБА_2 продовжує вчиняти відносно неї домашнє насильство (фізичного та психологічного)характеру.

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Згідно зі ст. 19 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, на держави учасниці покладено зобов`язання вживати всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів із метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Частиною 3 статті 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

В свою чергу, Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», положеннями якого заявник обґрунтовує свої вимоги, та норми статей 350-1, 350-2 ЦПК України, на які посилається як на підставу для видачі обмежувального припису, набрали чинність 07.01.2018 року. Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Враховуючи усі надані заявницею докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд вважає, що заявниця , як жертва домашнього насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо заявниці, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно кривдника строком на шість місяців.

На підставі вище встановленого, суд вважає за можливе заборонити ОСОБА_2 перебувати у місці постійного проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити наближатися на відстань менше ніж 100 (сто) метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуватиме у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити ОСОБА_2 вести будь-які види листування, телефонні переговори (спілкування, в т. ч. в мессенджерах) із ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-83, 259, 294, 350-5 - 350-8, 354-355, Перехідними положеннями ЦПК України, Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», суд , -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, задовольнити.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 (шість) місяців.

Встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 :

1. Заборонити ОСОБА_2 перебувати у місці спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

2. Заборонити ОСОБА_2 наближатися менш ніж на 100 (сто) метрів до місця частого відвідування заявницею, ОСОБА_1 , а саме: місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та інших місць частого відвідування.

3. Заборонити ОСОБА_2 особисто та через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому кривднику, переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватись з нею.

4. Заборонити ОСОБА_2 вести будь-які види листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс-повідомлення) з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Попередити ОСОБА_2 , що відповідно до ст.390-1 КК України, умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених ст. 91-1 цього Кодексу, або умисне невиконання обмежувальних приписів, або умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, караються арештом на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до двох років.

Судові витрати по справі, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Копії рішення суду вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. Учасникам справи, які не були присутні у судовому засіданні, копія рішення суду надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважений підрозділ органу Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районну державну адміністрацію та виконавчий орган сільської, селищної, міської, районної у містах ради за місцем проживання (перебування) заявника.

Відповідно до п.п.15.5 та п.15 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. В. Гуц