Провадження № 2/947/612/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2020 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Нефедової Г.В.,

представника відповідача - АТ « Альфа-Банк» - Байрамова О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства « Альфа-Банк», державного реєстратора Комунального підприємства « Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича про визнання дій державного реєстратора протиправними, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,-

ВСТАНОВИВ:

1.Стислий виклад вимог і заперечень (аргументів) учасників справи

Позивач просить суд визнати дії державного реєстратора Комунального підприємства « Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45637277 від 21.02.2019 року за АТ « Укрсоцбанк» відносно квартири АДРЕСА_1 . протиправними та скасувати дане рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що іпотечний договір, на підставі якого було звернуто стягнення на предмет іпотеки, не містить відповідного застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом передачі права власності на предмет іпотеки, окремого договору про позасудове стягнення права власності на предмет іпотеки не укладався, а крім того, під час звернення стягнення на предмет іпотеки не було застосовано вимоги закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Представник відповідача - АТ « Альфа-Банк», який є правонаступником АТ « Укрсоцбанк», позовні вимоги не визнав у повному обсязі, враховуючи, що позивачем було невірно обрано спосіб захисту прав, а також позивач та його представник необґрунтовано вважають, що до даних правовідносин можливо застосовувати Закон України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також, що у іпотечному договорі наявне відповідне застереження щодо можливості позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов`язань по кредитному договору.

2. Процесуальні дії у справі

Позовна заява подана до суду 12.06.2019 року ( а/с 2) із сплатою судового збору у розмірі 768,40 грн. ( а/с 1).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи 12.06.2019 року головуючим по справи обрано Луняченко В.О ( а/с 41), та ухвалою від 18.06.2019 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження ( а/с 42).

18.06.2019 року, одночасно із ухвалою про відкриття провадження, судом задоволено клопотання позивача, та забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , а також заборонено здійснювати дії направлені на примусове проникнення до квартири, виселення та/або зняття з реєстрації осіб, що проживають та зареєстровані у даній квартирі ( а/с 54).

У судовому засіданні 15.10.2019 року, за участю представників позивача та відповідача, закінчено підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті ( а/с 89).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.12.2019 року, під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду від 18.06.2019 року про забезпечення позову, здійснено заміну позивача у цивільної справі - замість АТ « Укрсоцбанк» залучено правонаступника АТ « Альфа-Банк» ( а/с 111 виділених матеріалів ).

Постановою від 03.12.2019 року Одеськім апеляційним судом задоволено частково апеляційна скарга та змінена ухвала Київського районного суду м. Одеси від 18.06.2019 року, шляхом виключення з резолютивної частини ухвали висновку про забезпечення позову шляхом накладення арешту, та залишення без змін заборони здійснювати дії направлені на примусове проникнення до квартири, виселення та/або зняття з реєстрації осіб, що проживають та зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 ( а/с 114 виділених матеріалів ).

3. Фактичні обставини, встановлені судом та оцінка доказів

Як встановлено у судовому засіданні між АКБ « Укрсоцбанк» (після зміни найменування АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 31.05.2006 року укладено кредитний договір №661/Ф03.9/055, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті у сумі 49 900,00 доларів США, зі сплатою 12% річних за користування грошима та кінцевим терміном погашення заборгованості до 30.05.2021 року.

Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 20.10.2008 року про внесення змін до Договору кредиту №661/Ф03.9/055 від 31.05.2006 року, процентну ставку за користування кредитними коштами було встановлено у розмірі 14 (чотирнадцять) відсотків річних.

Також, Додатковою угодою № 2 від 25.06.2009 року про внесення змін до Договору кредиту №661/ФОЗ.9/055 від 31.05.2006 року сторонами встановлено, що кредитор надає позичальнику у тимчасове платне користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 52 766,34 доларів США, зі сплатою 14 % річних та зміненим порядком повернення заборгованості та кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту 30.05.2026 рік.

Згідно до п. 1.2. Кредитного договору, кредит надається на наступні цілі: придбання нерухомого майна - двокімнатної квартири, загальною площею 45,3 кв. м., житловою площею 25,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У якості забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору, між АКБ «УКРСОЦБАНК» (після зміни найменування АТ «УКРСОЦБАНК») та ОСОБА_1 , було укладено Іпотечний договір, посвідчений 05.06.2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1310.

Предметом іпотеки визначена сторонами двокімнатна квартира, загальною площею 45,3 кв. м., житловою площею 25,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належала іпотекодавцю на підставі Договору купівлі - продажу посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофнець В.В. за реєстровим № 1264.

У зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору, Іпотекодержатель - Акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК» на підставі Іпотечного договору, що посвідчений 05.06.2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1310 було 21.02.2019 року зареєстровано право власності на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру, загальною площею 45,3 кв. м., житловою площею 25,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, підставою внесення запису про право власності стало Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45637277 від 21.02.2019 13:36:01 яке здійснено державним реєстратором Комунальне підприємство «Агенція реєстраційний послуг», Одеської області Манюта С.В., на підставі договору про внесення змін №1, серія та номер: 539, виданий 25.06.2009 року, видавник: приватний нотаріус Трофімець В.В.; повідомлення, серія та номер: б/н, виданого 17.10.2018 року, видавник:Укрпошта; повідомлення, серія та номер: 908, виданий 21.03.2018, видавник: АТ « Укрсоцбанк»; Іпотечний договір, серія та номер: 1310, виданий 05.06.2006, видавник приватний нотаріус Трофімець В.В.

4. Норми права , якими врегульовані спірні правовідносини

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини щодо забезпечення виконання зобов`язань врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК) .

Частинами першою та другою статті 16 ЦК визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону № 898-IV).

За приписами частини першої статті 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону № 898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Приписами статті 36 Закону № 898-IV (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону № 898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим відповідно до пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), який набрав чинності на момент прийняття оскаржуваного рішення, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

5. Обґрунтування мотивів рішення суду с оцінкою аргументів сторін

У цьому випадку умовами іпотечного договору від 05 червня 2006 року, зокрема пункту 4.5.3 статті 4 Договору іпотеки, передбачено, що іпотекодержатель має право, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст.. 37 Закону України « про іпотеку»

7 червня 2014 року набрав чинності Закон № 1304-VII, підпуктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та Договору іпотеки) споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV).

Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.

Зазначена правова позиція визначена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі №802/1340/18а.

Однак, як зазначено також у вищенаведеної постанові ВС рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (частина друга статті 26 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

В даному випадку судом було запропоновано представнику позивача у судовому засіданні 30.01.2020 року вирішити питання про уточнення позовних вимог, однак, згідно наданої письмової заяви від 04.03.3020 року сторона позивача наполягала на розгляді позовної заяви у існуючої редакції.

Дані обставини, на думку суду, не дозволяють здійснити ефективний спосіб захисту порушеного права, а тому є підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

7.Розподіл судових витрат

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК ).

Відмови у задоволені позовних вимог у повному обсязі є підставою і для відмови у задоволені вимог про стягнення судових витрат понесених позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 158,258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного Товариства « Альфа-Банк» ( код ЄДРПОУ - 23494714, місце реєстрації: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) , Державного реєстратора Комунального підприємства « Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича ( код ЄДРПОУ - 42474669, місце реєстрації: 67721, Одеська обл., Білгород-Дністровський район, село Руськоіванівка, вул. Генерала Селезньова, 62 ) про визнання дій державного реєстратора протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відносно квартири АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня оголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Луняченко В. О.

Повне судове рішення складено судом 10.03.2020