Справа № 214/3662/20
2/214/2072/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 жовтня 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі Шевченко Ю.С.

за участю позивача - ОСОБА_1

за участю представника відповідача - Петрової Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестшляхбуд», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ТОВ «Вестшляхбуд» (далі за текстом «ТОВ»), в якому просить: стягнути з ТОВ на свою користь грошові кошти у розмірі 28556,46 грн., у якості відшкодування завданої йому майнової шкоди; стягнути з ТОВ на свою користь грошові кошти у розмірі 50000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. Також просить стягнути з відповідача на свою користь, судовий збір в розмірі 1681,60 грн., 2600,00 грн. витрат, пов`язаних з розглядом справи (проведення авто- товарознавчого дослідження); витрати на правничу допомогу 1500 грн.

В обґрунтування позову навів наступне. 17 березня 2020 року о 15:25 годині, біля електроопори №92 по проспекту 200-річчя, що Саксаганському районі, міста Кривого Рогу Дніпропетровської області водій ОСОБА_2 перебуваючи на своєму робочому місці на посаді механізатора ТОВ, керуючи екскаватором «CATERPILLAR 428 F2» державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, в результаті чого здійснив зіткнення із належним йому автомобілем марки «MERSEDES BENZ» державний номерний знак НОМЕР_2 (далі за текстом «автомобіль «Мерседес», під його, позивача керуванням. В наслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, що призвело до матеріальних збитків. 25 березня 2020 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області винесено постанову у справі № 214/2121/20, якою водія ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що становить 340 гривень (триста сорок гривень) 00 копійок. Постанова суду не оскаржена та набрала законної сили. Власником автомобіля «Mерседес», відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , є він, позивач. Внаслідок ДТП, яка сталася з провини водія ТОВ ОСОБА_2 , йому як власнику майна, була завдана майнова та моральна шкода. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «CATERPILLAR 428 F2» державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент ДТП не була добровільно застрахована, обов`язковому страхуванню тракторні колісні засоби не підлягають. У відповідності до вимог ст. 1166 ЦК України: майнова шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка спричинила шкоду, при наявності вини. З урахуванням обставин справи суд може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи ст. 1192 ЦК України. Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична особа або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У висновку викладеному у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.02.2012 р. зазначено, що згідно з роз`ясненнями п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 під час розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди за ст. 1172 ЦК України суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст. 1166 ЦК України, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває у трудових відносинах із цією організацією, і шкоду було заподіяно нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків незалежно від того, яким саме працівником цієї організації (постійним, сезонним, тимчасовим, за трудовим договором чи на інших умовах) вона була. Не впливають на виникнення обов`язку роботодавця з відшкодування заподіяної працівниками шкоди наступні обставини: 1) в який час було вчинено заподіяння шкоди - службовий або неслужбовий; 2) чи було джерело підвищеної небезпеки ввірено працівникові у процесі виконання ним трудових обов`язків, або він самовільно, неправомірно використав його у своїх особистих цілях. Окрім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц Верховний суд дійшов висновку про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. У відповідності до п. 6 пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК). Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК). Наполягає, що ТОВ є належним відповідачем за його позовом та має право зворотної вимоги до винуватця ДТП ОСОБА_2 , на підставі ст. 1191 ЦК України, у відповідності до якої, оособа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. 08.04.2020 року представникам ТОВ та водію ОСОБА_2 , позивачем було вручено повідомлення про проведення огляду спричинених в ДТП пошкоджень належного автомобіля «Mерседес» судовим експертом Рейнюком О.В., який проводився об 13:00 год. 13.04.2020 року, за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Камінського, 20, які були присутні під час проведення огляду автомобіля. У відповідності до висновку експертного автотоварознавчого дослідження сума матеріального збитку, заподіяного йому, позивачу, з технічної точки зору, як власнику автомобіля «Mерседес» Таким чином, майнова шкода, спричинена йому становить 18509,48 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, заподіяна фізичний особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка спричинила шкоду, при наявності вини. Вказує, що в результаті пошкодження належного йому автомобіля була спричинена також і моральна шкода. Він, як власник зазначеного автомобіля, пережив тяжкий стрес та дуже нервував з даного приводу, оскільки, окрім пошкодженого належного атомобіля, в результаті ДТП міг постраждати і сам. Певний час, не міг спокійно спати із-за цього, адже отримав тяжкий стрес, шок. Тривалий час збирав грошові кошти для того щоб придбати автомобіль та після його пошкодження йому були завдані моральні страждання. Внаслідок пошкодження автомобіля, не має можливості користуватися своїм майном, та як наслідок, - наразі, порушене його право на користування своїм майном, яке гарантоване Конституцією України. Так, у відповідності до вимог ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Спричинена йому моральна шкода полягає у емоційному стресі, дискомфорті, схвильованості та безпорадності, у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, моральними переживаннями, у зв`язку із пошкодження власного майна. На улагодження усіх проблем, які виникли внаслідок ДТП, витратив дуже багато часу, який треба оцінювати значно дорожче, ніж гроші. Враховуючи вище викладене, оцінює спричинену моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. Зазначає, що вказану моральну шкоду має відшкодувати власник транспортного засобу ТОВ. При визначенні моральної шкоди, виходив із вини робітника відповідача, глибини моральних страждань, а також вважає, що моральну шкоду відшкодувати у повному обсязі неможливо, так як немає матеріального критерію визначеного розміру завданої моральної шкоди.

Відповідно до положень частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В п.2 ч.3 цієї ж статті зазначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Під час підготовки до проведення судового розгляду його позовної заяви ним, як позивачем, були понесені наступні витрати: на проведення експертного автотоварознавчого дослідження витрачено грошові кошти в розмірі 2600,00 грн. За подання до суду позовної заяви сплачено 1681,60 гривень судового збору. Згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, у разі задоволення його позивних вимог, просить покласти судовий збір та інші понесені ним судові витрати на відповідача.

Під час розгляду справи заявлялося клопотання про відкладення її розгляду, яке задоволено.

Позивач ОСОБА_1 , в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, підтвердив зміст позову та відповіді на відзив, в якій він зазначає наступне. Зазначає, що на думку представника відповідача, за заподіяну мені майнову та моральну шкоду повинен відповідати боржник, тобто водій ОСОБА_2 , який постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області від 25.03.2020 року у справі № 214/2121/20 був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, однак, при цьому, представник відповідача не заперечує той факт, що водій ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ТОВ на момент скоєння ДТП від 17 березня 2020 року. Згідно постанови Саксаганського районного суду , 17 березня 2020 року о 15:25 годині, біля електроопори №92 по проспекту 200-річчя, що Саксаганському районі м. Кривого Рогу, водій ОСОБА_2 , перебуваючи на своєму робочому місці на посаді механізатора ТОВ, керуючи екскаватором «CATERPILLAR 428 F2» державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, в результаті чого здійснив зіткнення із належним мені автомобілем марки «Mерседес», внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, що призвело до матеріальних збитків. Вказує, що факт перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з відповідачем ТОВ, підтверджується постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу у справі № 214/2121/20, якою ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та якою на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 340 грн., оскільки у судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердив суду те, що працював механізатором у ТОВ. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «CATERPILLAR 428 F2» державний номерний знак НОМЕР_1 на момент ДТП не була добровільно застрахована, обов`язковому страхуванню тракторні колісні засоби не підлягають. Згідно відповіді начальника відділу врегулювання складних не моторних збитків АТ «СК`АРКС» за вих. №2613/12цв від 24.03.2020 року за його, позивача, заявою про страхове відшкодування від 17.03.2020 року відмовлено на тій підставі, що страхувальником було застраховане лише нерухоме майно у вигляді офісного приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Копія відповіді була залучена до позовної заяви. У відповідності до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка спричинила шкоду, при наявності вини. З урахуванням обставин справи, суд може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи ст. 1192 ЦК України. Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична особа або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК). Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК). Саме тому, ТОВ є належним відповідачем за його позовом та має право зворотної вимоги до винуватця ДТП - ОСОБА_2 на підставі ст. 1191 ЦК України, у відповідності до якої, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Щодо заперечень представника відповідача, з приводу розміру заявленої позовної вимоги у сумі 28556,46 грн., в якості відшкодування майнової шкоди, зазначив, що у відповідності до п. 1.5 Висновку експертного авто товарознавчого дослідження «По визначенню матеріального збитку №65/20 від 27.04.2020 року», складеного на підставі його заяви атестованим судовим експертом Рейнюком О.В., сума відновлювального ремонту автомобіля «Mерседес» складає саме 28556,46 грн. При цьому, товарознавче дослідження оцінки завданого майнового збитку проведено не оцінювачем, а судовим експертом товарознавцем ОСОБА_3 , відомості про якого внесені до Єдиного реєстру судових експертів України на сайті Міністерства Юстиції України (http://rase.minjust.gov.ua/) та судовий експерт ОСОБА_3 свою діяльність, як суб`єкт підприємницької діяльності. Таким чином, майнова шкода, спричинена в ДТП від 17.03.2020 року, внаслідок пошкодження автомобіля «Mерседес» з провини механізатора ТОВ ОСОБА_2 , становить 28509,48 грн. Згідно положень ч.1, ч.2 ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Щодо заперечень представника відповідача, з приводу розміру заявленої позовної вимоги у розмірі 50000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, зазначає, що відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. При визначенні розміру відшкодування, враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, заподіяна фізичний особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка спричинила шкоду, при наявності вини. В результаті пошкодження належного йому автомобіля була спричинена моральна шкода. Він, як власник автомобіля, пережив тяжкий стрес та дуже нервував з даного приводу, оскільки, окрім пошкодженого належного йому автомобіля, в результаті ДТП міг постраждати і він. Певний час він не міг спокійно спати із-за цього, адже він отримав тяжкий стрес, шок, вимушений був постійно вживати заспокійливі препарати, снодійне. Тривалий час він збирав грошові кошти для того щоб придбати автомобіль марки «Mерседес» та після його пошкодження йому були завдані моральні страждання. Внаслідок пошкодження автомобіля марки «MERSEDES BENZ» державний номерний знак НОМЕР_2 , він не має можливості користуватися своїм майном, та як наслідок, - наразі, порушене його право на користування своїм майном, яке гарантоване йому Конституцією України.

Представник відповідача ТОВ «Вестшляхбуд» Петрова Т.А. в судовому засіданні, з позовними вимогами позивача не погодилась, при цьому пояснила, що заперечує проти суми позовних вимог, погоджується з розрахунками експерта. Також підтвердила зміст відзиву, відповідно до якого вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню з таких міркувань. 17.03.20 р. приблизно о 15:25 на пр. 200 річчя Кривому Рогу сталося ДТП за участі ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом та позивача, що керував автомобілем «Мерседес» в результаті зіткнення транспортні засоби зазнали пошкоджень. ОСОБА_2 керував екскаватором «CATERPSLAR 428 F2» державний знак НОМЕР_1 , що на праві приватної власності належить ТОВ «Весташляхбуд». Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.03.20 р. по справі № 2142121/20 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення на підставі ст. 124 КУпАП ОСОБА_2 . За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. (ч.2 ст. 1192 ЦК України). Вважає, що з огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Щодо зазначення позивачем твердження, що розмір матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля «Мерседес» складає саме 28 556,46 грн. зазначає, що на підставі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Правовідносини, які виникають у процесі здійснення оцінки майна, майнових прав, що належать фізичним та юридичним особам України на території України та за її межами, оцінка майна, майнових прав та професійна оціночна діяльність регулюються Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні» та іншими нормативно-правовими актами з оцінки майна, що не суперечать йому. Вказує, що дійсно, відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №65/20 від 27.04.20р. розмір матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля «Мерседес» встановлено експертом ОСОБА_3 18 509,48 грн., згідно досліджень п.1.5 експертного висновку вартість відновлювального ремонту складає 28 556,46 грн. Згідно з ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Зазначає, що розмір збитків встановлений експертизою не може відповідати реальній вартості втраченого майна на момент розгляду справи, адже законом не передбачено зобов`язання визначати розмір відшкодування шкоди тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку збитків причиненого транспортному засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі №3-50гс15, яка прийнята з підстав неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, та має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції в силу ст. 263 ЦПК України; а також в постановах Вищого господарського суду України від 01.02.2016 року у справі №910/6190/15-г, від 02.02.2016 року у справі №910/13155/15, від 02.02.2016 року у справі №910/25250/15, від 03.02.2016 року у справі №910/15485/15, від 04.02.2016 року у справі №910/14599/15. Відповідно до частин 1-5 статі 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Статтею 36 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено - Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Відповідно до статті 45 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права; діє як суд апеляційної інстанції у справах, розглянутих Верховним Судом як судом першої інстанції; аналізує судову статистику та вивчає судову практику, здійснює узагальнення судової практики. Щодо вимого стосовно стягнення моральної шкоди, зазначає, що позивач в супереч вимогам розумності, виваженості та справедливості оцінює розмір завданої йому моральної шкоди у розмірі у 50 000 грн. Однак, в обґрунтування вимог, щодо завдання йому моральної шкоди зазначає, зокрема, що він пережив тяжкий стрес та дуже нервував з цього приводу, оскільки, окрім пошкодженого авто, в результаті ДТП міг постраждати і сам, проте в матеріалах справи відсутні висновок МСЕК або висновок судової психологічної експертизи про те, що позивачу завдані моральні страждання (моральна шкода). Відповідно до п.3 Постанови Пленуму ВСУ № 4, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Зазначає, що в обґрунтування розміру моральної шкоди, позивач у пред`явленому позові посилається на те, що в наслідок ДТП йому спричинена моральна шкода, яка полягає в емоційному стресі, дискомфорті, схвильованості та безпорадності, моральним переживанням у зв`язку з пошкодженням власного майна. Однак на підтвердження зазначеного вище, позивач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів, що вказували б на те, що він дійсно зазнав моральних страждань. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Абзацом 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (з подальшими змінами та доповненнями), передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має буди зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст. ст. 76-89 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Крім того, в п. 9 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного суду України передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд повинен виходи із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, позивач при пред`явленні вимог про стягнення моральної школи має довести в чому полягає завдана шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача її заподіяно, з яких міркувань виходив позивач визначаючи розмір шкоди, та якими доказами він це підтверджує. Положеннями ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, твердження позивача, які складають зміст позовної щодо вимог про стягнення моральної школи, є не що інше, як припущення можливого розміру заподіяної шкоди, оскільки вони не підтверджується жодним належним та допустимим доказом, навіть словесно в своєму змісті позовної заяви Позивач не вказав, у чому саме проявляються душевні страждання їх глибина та тривалість, як це відобразилось у його повсякденному житті. Позивачем не було надано жодного доказу в обґрунтування своїх доводів з урахуванням характеру і обсягу душевних страждань, взагалі не вмотивовано та не обґрунтовано висновок щодо розміру морального відшкодування. Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди», надісланих листом Міністерства юстиції від 13.05.2004 №35-13/797 (в редакції від 20.09.2013), вказано, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Зазначає, що нормами діючого законодавства України не встановлено критерії визначення моральної шкоди в грошовому еквіваленті, не встановлено як мінімального, так і максимального розміру моральної шкоди, у зв`язку з чим звертаємо увагу суду на аналіз судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди. Згідно з абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, ступеня вини постраждалої особи, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Зазначає, що обов`язковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою особи, матеріали ж справи не місять доказів вини відповідача у заподіянні моральної шкоди позивачу. Розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості, справедливості та критеріям ст. 23 ЦК України, оскільки не надано доказів, які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань. Вказує, що у правовому полі існує своєрідна чотирискладова «формула відшкодування моральної шкоди», яку можна відобразити наступним чином: МШ = Д + В + Н + ПНЗ, де МШ - це моральна шкода, яка має місце лише у випадку одночасної наявності (суми) таких елементів як Д - діяння особи, яке має бути таким, що порушило право потерпілого; В - вина особи, яка заподіяла шкоду; Н - наслідки у вигляді моральної шкоди, яка була спричинена винним діянням порушника; ПНЗ - причинно-наслідковий зв`язок між діянням винної особи та моральними стражданнями, який підтверджує, що ці страждання були викликані саме протиправним діянням. Лише за наявності та доведеності всіх елементів такої типової для правопорушення формули забезпечать шанси на відшкодування моральної шкоди. У своїй постанові від 12.09.2018 у справі №335/11779/16-ц ВС вказав, що сама лише, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Крім того, Касаційний цивільний суд у постановах у справах №№336/2433/17-ц та 337/28/17 зазначає, що моральна шкода відшкодовується потерпілій особі її заподіювачем, між якими існують відносини, які за всіма критеріями відповідають вимогам ст.1 ЦК, якщо окремим законом на такі відносини, які не є цивільними за визначенням, не поширюються правила цього кодексу в субсидіарному порядку. Компенсація моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів і застосовується в разі наявності всіх умов (підстав) для притягнення особи до цивільно-правової деліктної відповідальності, в якій деліктом є цивільне правопорушення. Такими умовами є протиправність у діях, наявність шкоди (у цьому випадку моральної), вина, крім випадків, коли шкоду завдано органом державної влади або місцевого самоврядування, органом влади АР Крим, причинний зв`язок між настанням шкоди та протиправними діями. Вітчизняні суди неодноразово наголошували на тому, що відповідальність за моральну шкоду вимагає визначення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між ними. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди й умовою цивільно-правової відповідальності. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі Краска проти Швейцарії визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. У рішенні ЄСПЛ у справі Кузнєцов та інші проти Російської Федерації зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах Серявін та інші проти України, Проніна проти України ) і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Щодо стягнення коштів на правову допомогу зазначає, що позивач просить суд стягнути витрати у сумі 1500,00 грн. за правову допомогу, однак, не надає належних та допустимих доказів, щодо понесених ним витрат. Для підтвердження понесених витрат на оплату правничої допомоги позивачем надано: акт №3 від 28.05.20 р. про надання правничої допомоги за договором про надання юридичних послуг від 15.05.20 та квитанція на суму 1500,00 грн. без дати та не вказано за яким договором надавались послуги. З наданого до позову акту №3 від 28.05.20 р. про надання правничої допомоги за договором про надання юридичних послуг від 15.05.20 неможливо встановити у зв`язку з чим виконувались роботи адвокатом ОСОБА_4 , так як в найменуванні виду виконаної роботи зазначені загальні фрази, які можна віднести до будь якого юридичного питання, також не пов`язаного з розглядом даного спору. Вказує, що позивачем не надано договору про надання юридичних послуг від 15.05.20 р., з якого би видно було об`єм надання послуг та їх вартість, прейскуранту, в якому б значилась вартість надання послуг адвокатом за 1 годину, так як в акті зазначені лише години. Крім того, надана адвокатом квитанція про сплату послуг у сумі 1500,00 грн. Також не може бути належним доказом на підтвердження оплачених послуг, так як в ній відсутня дата отримання коштів на не зрозуміло на виконання якого договору та послуг вона видана. За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови поверненню тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Верховний Суд в постанові від 05.06.2018 у справі № 904/8308/17 дійшов висновків про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Первинні документи на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу повинні: відповідати вимогам первинного документа встановленим вимогам частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зокрема, містити посаду особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції;зміст послуг (зазначених в договорі про надання правової допомоги та актах) повинен мати посилання на конкретні дії та/або документи вчинені/складені адвокатом;платіжний документ має утримувати в собі належне, повне призначення платежу та відмітки банку його проведення відповідно до пунктів 1.22, 2.3, 2.24 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Національного банку України від 21 січня 2004 № 22. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У поданих документах позивачем жодним чином не обґрунтовано заявлену адвокатом вартість послуг з посиланням на первинні документи. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16. З огляду на запровадження нових правил відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, для підтвердження та обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу необхідне доведення відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 "Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення", зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 р. за № 1686/24218. Отже, слід звернути увагу на те, що позивачем не подано доказів відображення адвокатом ОСОБА_4 доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи, отриманих від позивача шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 "Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення", зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 р. за № 1686/24218. В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди на загальну суму 84338,03 грн., з яких - матеріальні збитки в сумі 28 556,46 грн., моральна шкода в розмірі 50000 грн., судові витрати в розмірі судового збору -1681,60 грн., витрат на проведення авто-товарознавчого дослідження 2600,00 грн., та витрат на правничу допомогу 1500,00 грн. - відмовити у повному обсязі.

Третя особа про час та місце розгляду справи була належно повідомлена, до суду не прибула, заяв про причини неявки не подала.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: посвідчення водія (а.с.15), свідоцтво про реєстрацію автомобіля «Mерседес» (а.с.15), поліс (а.с.16), постанова суду (а.с.17), повідомлення (а.с.18), висновок (а.с. 22-49).

Суд, керуючись вимогами ст. 77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: свідоцтво про реєстрацію автомобіля «Мерседес» (а.с.15), так як він підтверджує заявлені вимоги, а саме стосуються того, хто є власником вказаного автомобіля.

Суд вважає неналежним доказом поліс (а.с.16), так як цей доказ не стосується заявлених вимог.

Суд вважає належним доказом висновок (а.с. 22-49), так як цей доказ стосується обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме розмір матеріальної шкоди та оплати послуг спеціаліста.

Суд вважає належним доказом постанову суду (а.с.17), так як вона підтверджує заявлені вимоги, а саме стосується обставин пошкодження автомобіля «Mерседес».

Суд вважає належним доказом посвідчення водія ОСОБА_1 (а.с.15), так як цей доказ стосується обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме наявності у особи права керувати транспортними засобами.

Суд, відповідно до ст. 78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені належні письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові та визнані належними і допустимими докази, є достовірними.

Як передбачено ст.82 ч.6 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, обов`язкова для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як встановлено постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 березня 2020 року, водій ОСОБА_2 , керуючи екскаватором CATERPILLAR 428 F2 н.з НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, в результаті чого здійснив зіткнення із автомобілем «Мерседес», під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, що призвело до матеріальних збитків.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Позивач з 05.07.2018 року є власником автомобіля «Mерседес», що встановлено судом на підставі свідоцтва про реєстрацію.

17 березня 2020 року ОСОБА_2 , перебуваючи в трудових відносинах з ТОВ, керував екскаватором «CATERPSLAR 428 F2» державний знак НОМЕР_1 , що на праві приватної власності належить ТОВ «Весташляхбуд». Вказані обставини визнаються представником відповідача, вбачаються з постанови (а.с.17).

Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Мерседес» складає 28 556,46 грн., що встановлено висновком (а.с. 22-49).

Внаслідок пошкодження належного позивачу автомобіля, останній зазнав переживань та страждань, не має можливості вільно користуватися своїм майном, що встановлено поясненнями позивача.

Взаємини між сторонами регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про дорожній рух».

Судом встановлено, що 17 березня 2020 року ОСОБА_2 , порушив п. 13.1 «Правил дорожнього руху» України, не стежив за дорожньою обстановкою, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, в результаті чого здійснив зіткнення із автомобілем «Mерседес» , яким керував ОСОБА_1 , порушень вимог «Правил», останнім допущено не було.

Стаття 22 ЦК України надає право особі, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування. Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі - володіє транспортним засобом. Згідно ст.1188 ч.1 п.1 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винною особою, за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Як передбачено ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Обговорюючи питання про обґрунтованість позовних вимог до ТОВ, суд бере до уваги наступне.

Як передбачено ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав є відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно положень ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі; розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Отже з сукупності вказаних норм вбачається, що особа, якій завдані збитки, має право на їх відшкодування в межах необхідних для поновлення попереднього стану.

При цьому суд враховує, що порушення, які призвели до пошкодження автомобіля «Мерседес», допущені працівником власника екскаватора «CATERPILLAR 428 F2» - ТОВ, який керував зазначеним екскаватором, яке є який є джерелом підвищеної небезпеки.

Таким чином, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду в розмірі вартості виконання робіт, необхідних для відновлення автомобіля «Мерседес», в сумі 28556 грн. 46 коп.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна; відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Суд переконаний, що позивачу завдана моральна шкода в результаті незаконних дій, внаслідок яких був пошкоджений належний позивачу автомобіль. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, відповідно до ст.23 ЦК України, суд приймає до уваги грубий характер порушення водієм екскаватора «CATERPILLAR 428 F2» вимог правил дорожнього руху, глибину фізичних страждань позивача, майно якого було знищено, ступінь вини відповідача, зміни в звичайному способі життя позивача, який позбавився автомобіля, з урахуванням розумності та справедливості, вважає, що розмір моральної шкоди дорівнює 10000 грн. 00 коп. При цьому суд бере до уваги, що у судовому засідання не знайшли свого підтвердження всі обставини, на які позивач посилається в обґрунтування розміру моральної шкоди, а саме, що він не міг спокійно спати, тривалий час збирав грошові кошти для того щоб придбати автомобіль, на улагодження усіх проблем, які виникли внаслідок ДТП, витратив дуже багато часу.

Згідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичний особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Отже моральну шкоду в сумі 10000 грн. 00 коп. позивачу зобов`язаний відшкодувати відповідач.

Таким чином, суд вважає, що позивач обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України, звернувся до суду за захистом свого права.

Отже, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, та ст. 13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Також суд враховує, що часткове задоволення позову буду відповідати такому, передбаченому ст. 2 ЦПК України завданню цивільного судочинства, як справедливе вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушеного права позивача.

Відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню підтверджені документально: витрати по сплаті судового збору у сумі 1681 грн. 60 коп.; витрати, пов`язані з розглядом справи (проведення автотоварознавчого дослідження) у сумі 2600 грн. 00 коп.; витрати на правничу допомогу у сумі 1500 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 22, 23, 239, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст.14 Закону України „Про дорожній рух, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 133, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вестшляхбуд» - задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Вестшляхбуд», юридична адреса: м. Кривий Ріг, вул. Урожайна, 1, на користь ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 відшкодування майнової шкоди в сумі 28556 грн. 46 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Вестшляхбуд», юридична адреса: м. Кривий Ріг, вул. Урожайна, 1, на користь ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 у відшкодування моральної шкоди 10000 грн. 00 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Вестшляхбуд», юридична адреса: м. Кривий Ріг, вул. Урожайна, 1 на користь ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , витрати: по сплаті судового збору - у сумі 1681 грн. 60 коп.; витрати, пов`язані з розглядом справи - у сумі 2600 грн. 00 коп.; витрати на правничу допомогу - у сумі 1500 грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 15 жовтня 2020 року.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов