Справа № 203/4295/19
Провадження № 2/0203/339/2020
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

при секретарі Давіденко Ю.А.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши в загальному порядку у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу у паперовій формі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог - виконавчий комітет Центральної районної у місті Дніпрі ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року позивач звернувся через суд з зазначеним позовом до ОСОБА_3 на предмет усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та зміну порядку участі у вихованні і спілкуванні, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу за рішенням суду від 30 вересня 2013 року залишився проживати з матір`ю, однак у зв`язку з вчиненням ОСОБА_3 йому перешкод спілкуванні з дитиною рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2014 року встановлений порядок спілкування батька з дитиною у вигляді зустрічей кожну другу та четверту неділю щомісяця з 10-00 год. до 12-00 год. у присутності матері ОСОБА_3 , проте це рішення відповідач ігнорує і не виконує взагалі, підбурює дитину проти батька, а його звернення до виконавчої служби залишились без належного реагування, тоді як він бажає і намагається активно приймати участь у вихованні сина, виконує рішення суду про стягнення аліментів, негативно характеризуючих обставин, які б тягли обмеження його у спілкуванні з дитиною не має, тому з урахуванням позитивного висновку органу опіки та піклування, просив суд з підстав, визначених ст. 159 СК України, зобов`язати відповідача забезпечити позивачу безперешкодно спілкуватись з сином, ОСОБА_5 , та приймати участь у його вихованні; встановити новий порядок спілкування батька з сином ОСОБА_6 кожного вівторка та четверга з 15-00 год. до 19-00 год. без присутності матері.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу розподілено 29 листопада 2019 року судді Колесніченко О.В .

З відкриттям загального позовного провадження ухвалою суду від 24 січня 2020 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її підготовка у підготовчому засіданні з обміном учасниками справи змагальними заявами по суті справи без виникнення процесуальних ускладнень.

Відповідач 20 травня 2020 року подала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала в повному обсязі, аргументуючи це тим, що шлюб розірвано було по досягненні дитиною 1 року через погрози і образи з боку чоловіка, що не змінилося і наразі, а дії позивача спрямовані не на спілкування з дитиною, а на з`ясування стосунків з відповідачем, приниження і прояв до неї агресії у переписці, розмовах, при зустрічах в присутності дитини, і доводи про невиконання рішення суду в частині вчинення перешкод у зустрічах відповідача з сином надумані, доказами не підтверджені, натомість сам позивач встановленого рішенням суду графіку побачень з дитиною не дотримується, то не приходить, то приходить не вчасно, що підтверджується відповідними актами. Крім того, питання виконання рішення суду врегульовано Законом України «Про виконавче провадження», а не шляхом пред`явлення нового позову. Стосовно зміни графіку побачень з сином та їх тривалості і частоти, зазначила, що такий графік не відповідає інтересам дитини, його розпорядку і режиму дня, оскільки в будні дні тижня у заявлений позивачем час з 7-45 год. до 18-00 год. син перебуває у школі, приймає участь в інших заняттях у групі продовженого дня, відвідує заняття у спортивному гуртку (карате, загальна фізична підготовка по 2,5 год. тричі на тиждень), відвідує заняття англійської мови (1 год. тричі на тиждень), потрапляючи додому виконує решту домашніх завдань, вечеряє і готується до сну, з урахуванням перерв на відпочинок і харчування дитини відповідного віку, тоді як різку зміну режиму та графіку дитини виключно під зручності батька призведе до дестабілізації психологічного і фізичного стану малолітньої дитини, яка не зможе повернутися до врівноваженого емоційного стану після прогулянок посеред навчального тижня, виконання домашніх завдань ввечері, з урахуванням також відсутності усталеного, врівноваженого контакту з дитино, у зв`язку з чим доцільніше такі зустрічі з батьком проводити у вихідні дні тижня, а тому просила в задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач 13 липня 2020 року подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій на спростування доводів та міркувань відповідача виклав свої доводи про те, що відповідач умисно ухиляється від виконання рішення суду від 19 серпня 2014 року через особисту неприязнь до нього, тоді як особисті стосунки не можуть бути підставою перешкод у спілкування з дитиною, перекручує факти щодо відсутності контакту з сином, який ним налагоджений і син радіє, коли вони бачаться, про що надав відео докази, а за для уникнення негативного впливу на сина неприязних стосунків між батьками він просив зміну порядку участі у спілкуванні з дитиною, який би виключав участь матері у їх побаченнях. Крім того, відповідач ні який спосіб не бажає надавати можливість спілкуватися з сином, щоразу відмовляючи у побаченнях з сином, а виконавча служба не забезпечує виконання рішення суду у примусовому порядку з посиланням на те, що рішення не зобов`язує виконавчу службу до якихось дій і у вихідні дні державний виконавець не працює, тому просив позов задовольнити і встановити новий порядок участі батька у спілкуванні з сином.

Третя особа, отримавши копію позовної заяви, пояснень по суті позову не надала, направивши 11 лютого 2020 року висновок виконавчого комітету Центральної районної ум. Дніпрі ради від 18 грудня 2019 року про доцільність визначення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні позивач підтримав позов повністю та наполягав на його задоволенні з наведених у позовній заяві підстав. Додатково пояснив, що відповідач налаштовує дитину проти нього, син боїться без її дозволу навіть визначити власні бажання у прогулянці, і у вихідний день, визначений для зустрічей рішенням суду відповідач постійно з надуманих причин відмовляє йому у побаченні з сином, керуючись виключно власним настроєм, маніпулюючи то сплатою аліментів, то незрозумілими відмовками, у зв`язку з чим запропоновані умови мирової угоди він прийняти не може, оскільки така угода про зустрічі у вихідні дні, так само як і рішення суду виконуватись не буде. Також зазначив, що він має можливість зустрічатись з сином у будь-які дні тижня, окрім вихідних.

Відповідач в судове засідання не прибула, уповноваживши свого представника, яка в судовому засіданні позов не визнала і наполягала на відмові у задоволенні позовних вимог з наведених у відзиві підстав. Додаткового пояснила, що запропонований позивачем графік зустрічей не відповідатиме інтересам малолітнього хлопчика з урахуванням графіку занять у школі, додаткових позашкільних заняттях спортом та англійською мовою, проте позивач навіть не намагався обговорити умови мирової угоди на яку відповідач погоджувалась піти за умов обопільних поступок, що спрямовано було б на врегулювання конфлікту за для дотримання інтересів дитини.

Третя особа, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не направила та у поданих неодноразово заявах клопотала про розгляд справи у відсутності представника з прийняттям при ухваленні рішення висновку органу опіки та піклування.

Суд, заслухавши усні пояснення сторін, дослідивши подані учасниками докази, дійшов висновку про вирішення справи за ст. 13 ЦПК України в межах заявлених вимог з відмовою у задоволенні позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 14 вересня 2012 року перебували у шлюбі, що розірваний на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2013 року, що набрало законної сили 11 жовтня 2013 року (а.с.67).

Сторони є батьками дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Кіровський відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 29 січня 2013 року вчинено актовий запис 50 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 (а.с.13).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2014 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування Кіровської районної у м. Дніпрі ради, про встановлення порядку спілкування з дитиною, зобов`язання вчинити дії - задоволено частково; встановлено ОСОБА_1 порядок спілкування з малолітнім сином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді їх зустрічей у другу та четверту неділі кожного місяця від 10-00 год. до 12-00 год. у присутності матері ОСОБА_3 (а.с.127-128).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2016 року, ОСОБА_8 в задоволенні позову до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування Кіровської районної у м. Дніпрі ради, про визначення порядку спілкування з дитиною у вигляді повного обмеження у спілкуванні з дитиною ОСОБА_9 , доки дитині не виповниться 7 років, без позбавлення батьківських прав - відмовлено в повному обсязі (а.с.119-122).

Частиною 5 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Оскільки у цій справі приймають ті самі сторони, спір між якими з приводу усунення перешкод у спілкуванні з дитино та визначення порядку участі у її вихованні вже розв`язаний рішеннями суду від 19 серпня 2014 року та 30 березня 2016 року, то встановлені вказаними рішеннями суду обставини додатковому доказуванню не підлягають.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Центральної районної у м. Дніпрі ради від 18 грудня 2019 року за № 16/388, надання якого в силу ст.19 СК України є обов`язковим, виконавчий комітет Центральної районної у м. Дніпрі ради визнав доцільним визначення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожного вівторка і четверга з 15-00 год. до 19-00 год. з дотриманням режиму дня дитини та обов`язкового виконання рекомендацій лікарів (а.с.36).

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Судом встановлено, що між сторонами після розірвання шлюбу триває конфлікт з приводу участі батька у вихованні сина, що ґрунтується на гострій неприязні батьків один до одного, у зв`язку з чим рішенням суду від 19 серпня 2014 року встановлений порядок участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітнього ОСОБА_4 у вигляді їх зустрічей кожного другої та четвертої неділі щомісяця з 10-00 год. до 12-00 год. у присутності матері ОСОБА_8 .

Вказане рішення набрало законної сили 02 вересня 2014 року, наразі є не скасованим та підлягає виконанню добровільно або в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» до його зміни, скасування судом вищої інстанції або зміни способу часті батька у вихованні сина.

В судовому засіданні позивачем не надано відповідно до свого процесуального обов`язку за ст.ст.12, 81 ЦПК України належних, допустимих та достатніх доказів того, що, починаючи з часу останнього перегляду способу участі батька у вихованні сина (рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2016 року після його перегляду апеляційним судом Дніпропетровської області від 30 травня 2016 року), вказане рішення суду від 19 серпня 2014 року не виконується, а позивачем чиняться перешкоди відповідачу у спілкуванні з малолітнім ОСОБА_5 .

Так, подані позивачем в копіях висновок о/у Кіровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 13 грудня 2015 року про перевірку матеріалів за фактом звернення ОСОБА_1 про вчинення перешкод у побаченні з дитиною, (а.с.10), висновок о/ КП Кіровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 22 листопада 2015 року про перевірку матеріалів за фактом звернення ОСОБА_1 стосовно невиконання рішення №203/947/14-ц, суд до уваги при розгляді даної справи не приймає, оскільки такі докази не підтверджують факти і відповідні правовідносини, що виникли з червня 2016 року, тобто з часу останнього перегляду способу участі батька у вихованні сина за рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2016 року після його перегляду апеляційним судом Дніпропетровської області від 30 травня 2016 року. Натомість аргументи позивача про повернення йому виконавчого листа, відмову державного виконавця у примусовому виконанні рішення суду від 19 серпня 2014 року, викрадення усіх вказаних документів з офісу у 2017 році підтвердження доказами не знайшли, оскільки позивач таких не надав, обмежившись усними поясненнями про це.

Подані позивачем, а так само відповідачем скріншоти особистої переписки сторін суд до уваги не приймає як доказ у справі, оскільки подані копії не містять дати такого листування, та джерел здобуття цієї інформації.

Доводів та доказів зміни кола обставин, що стали передумовою визначення певного графіку побачень позивача з дитиною, які свідчили б про необхідність збільшення ступеня участі батька у вихованні сина, в тому числі за більш щільним графіком зустрічей, визначеним рішенням суду від 19 серпня 2014 року, або в інший спосіб, зокрема, без присутності матері, в позові не наведено, суду не надано та в судовому засіданні не встановлено.

Саме по собі бажання позивача частіше бачити дитину поза межами, визначеними рішенням суду від 19 серпня 2014 року, не свідчить про зміну обставин, які стали передумовою визначення саме такого способу участі батька у вихованні сина, а враховуючи висновки кваліфікованого психолога від 18 травня 2020 року (а.с.101-102), свідчать про те, що обставини гострого міжособистісного конфлікту та зневаги батьків один до одного, роблять дитину заручником цих обставин та негативно впливають на його психоемоційний стан, формують викривлене сприйняття дитиною одного з батьків в противагу іншому, у зв`язку з чим до зміни фактичних обставин та відносин між сторонами в розрізі спільного виховання сина, підстави для зміни способу участі у вихованні дитини, визначені раніше рішенням суду, відсутні.

У відповідності до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки та піклування аналізує відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на інші документи, які стосуються справи, й подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки і піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Поданий суду висновок органу опіки та піклування Центральної районної ум. Дніпрі ради від 18 грудня 2019 року № 16/388 про доцільність визначення нового порядку участі батька у вихованні сина, не містить будь-яких даних про вивчення обставин і умов, які б давали підстави вважати, що визначений судом 19 серпня 2014 року спосіб участі у вихованні дитини і графік побачень з батьком підлягає зміні, у висновку не наведено, які обставини покладені в основу визначення саме такого способу участі у вихованні, а саме по собі перелічення у такому висновку обставин того, що батько не перебуває на обліку лікарів нарколога і психіатра, має зареєстроване місце проживання і добрі умови для перебування дитини, не свідчить про дійні мотиви і належне обґрунтування такого висновку та взагалі не містить будь-яких мотивів прийняття такого рішення з відхиленням доводів матері щодо суперечності режиму контактів батька з сином найвищим інтересам останнього, а тому суд з таким висновком не погоджується згідно ч.2 ст. 19 СК України з підстав його недостатнього обґрунтування, з огляду також на те, що питання відповідності/невідповідності такого способу участі у вихованні дитини органом опіки у цьому висновку взагалі не досліджувалось.

Доводи позивача про те, що визначений судом графік побачень у неділю примусово виконати не можливо у зв`язку з тим, що у державна виконавча служба у вихідні дні (субота, неділя) не працює, не може бути самостійною підставою зміни графіку спілкування батька з дитиною, оскільки такий спосіб участі у вихованні визначений судом у рішенні від 19 серпня 2019 року, був предметом перегляду судом апеляційної інстанції, якою рішення залишено в силі, а пред`явлення нового позову виключно з таких підстав є по суті незгодою з визначеним судом способом і підміною касаційного перегляду вказаного рішення суду.

Решта доводів позивача зводяться виключно до скарг на бездіяльність державного виконавця з виконання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2014 року, порядок оскарження чого визначений Розділом VII «Судовий контроль за виконання судових рішень» ЦПК України, а обраний позивачем спосіб захисту у формі нового позову на предмет невиконання (зобов`язання до фактичного виконання) вже ухваленого з приводу такого спору рішення суду, яке в силу ст. 1291 Конституції України, ст.18 ЦПК України є обов`язковим до виконання усіма особами на всій території держави, є неналежним способом захисту в розумінні ч.2 ст. 18 СК України.

Доводи відповідача про те, що у позивача, як батька, взагалі відсутній контакт з сином, суд до уваги не приймає, оскільки такі спростовуються наявними у справі доказами, зокрема, відеозаписом прогулянки з дитиною взимку 2020 року, фотокартками різних періодів, де дитина радісна і спокійно спілкується з батьком, проте із застереженням на дозволи і поради матері (а.с.113).

Так само не приймає суд до уваги доводи відповідача про невиконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини та неналежне матеріальне забезпечення дитини, оскільки такі висновки спростовуються довідкою державного виконавця Центрального відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 19 травня 2020 року за вих. № 17.5-34/1532/9 про відсутність у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів (а.с.118), а так само довідкою державного виконавця від 25 лютого 2020 року за вих. № 13.5-34/8666/9 про розмір отриманих аліментів (а.с.82) і виписками по картковому рахунку позивача за період з лютого 2017 року по вересень 2019 року (а.с.4-7). Також суд відкидає як припущення твердження відповідача про неблагонадійність позивача і участь у кримінальних провадженнях, оскільки такі жодними доказами не підтверджені, натомість в судовому засіданні встановлено, що позивач судимим не був (а.с.135), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває за даними сертифіката та довідки від 10 вересня 2019 року.

Подані відповідачем на підтвердження невиконання позивачем рішення суду від 19 серпня 2014 року копії актів про неявку ОСОБА_1 на виконання рішення суду до сина ОСОБА_6 з січня 2015 року по січень 2016 року (а.с.85-92), копії довідки Кіровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 10 лютого 2016 року про кількість звернень ОСОБА_8 до поліції за період з 2013 року по січень 2016 року (а.с.76-77), висновку ДІМ СДІМ Кіровського РВ ДМУ від 24 червня 2015 року про перевірку матеріалів за фактом звернення ОСОБА_8 про вчинення їй погроз з боку ОСОБА_1 (а.с.78), висновків о/у КП Кіровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 22 листопада 2015 року про перевірку матеріалів за фактом звернення ОСОБА_8 про вчинення їй погроз фізичної розправи ОСОБА_1 (а.с.79, 80), пояснень ОСОБА_1 до поліції за фактами звернення ОСОБА_8 від 22 листопада 2015 року (а.с.81), довідки слідчого Кіровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 05 січня 2016 року, витягу з ЄРДР від 14 грудня 2015 року за фактом грубого порушення громадського порядку ОСОБА_1 за місцем мешкання ОСОБА_8 (а.с.68), суд до уваги не приймає як неналежні, недопустимі і недостатні докази вказаних обставин, оскільки ці докази не стосуються і не доводять обставин виконання рішення суду після останнього перегляду в судовому порядку способу участі батька у вихованні сином (рішення від 15 березня 2016 року залишене в силі апеляційним судом 30 травня 2016 року), тобто після травня 2016 року і до часу звернення позивача з позовом у листопаді 2019 року, а стосуються обставин правовідносин сторін у 2015-2016 роках, оцінка яким надана у судових рішеннях від 15 березня 2016 року.

При цьому суд відзначає, що жодна із сторін не подала суду належних, допустимих і достатніх доказів виконання/невиконання рішення суду від 19 серпня 2014 року, участі батька у вихованні або навпаки вчинення матір`ю перешкод у цьому в період з червня 2016 року по листопад 2019 року, у зв`язку з чим суд позбавлений об`єктивної можливості визнати зміненими обставини, які стали підставою визначеного судом у рішенні від 19 серпня 2014 року способу участі батька у вихованні сина, а так само дійти висновку, що зміна способу участі батька у вихованні сина за встановлених обставин, буде дійсно відповідати інтересам самої дитини, що превалює над правами та інтересами батьків.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з заявлених підстав, у зв`язку з чим ухвалює це рішення про відмову у позові.

За правилами ст. 141 ЦПК України з урахуванням результату розгляду справи судові витрати відшкодуванню не підлягають і покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 11-13, 81, 141, 209, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в задоволенні його позову до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог - виконавчий комітет Центральної районної у місті Дніпрі ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги у паперовій формі до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текс складено та підписано 26 вересня 2020 року.

Суддя О.В. Колесніченко