Ухвала

22 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 523/14083/16-ц

провадження № 61-13291 ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд», про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ), в якому з урахуванням уточнень, просив стягнути на його користь з МТСБУ страхове відшкодування у розмірі 71 819,25 грн, витрати на проведення огляду у розмірі 771,76 грн, пеню у розмірі 7 758,44 грн, інфляційні збитки у розмірі 3 508,04 грн, 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 856,00 грн, та з ОСОБА_1 - матеріальні збитки у розмірі 108 809,55 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у розмірі 71 819,25 грн, витрати на проведення огляду у розмірі 771,76 грн, пеню у розмірі 7 758,44 грн, інфляційні збитки у розмірі 3 508,04 грн, 3% річних у розмірі 856,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки у розмірі 108 809,55 грн.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2018 року рішення суду першої інстанції змінено. Викладено абзац четвертий резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 та МТСБУ в рівних частках на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 2 329,05 грн, тобто з кожного по 1 164,53 грн». У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2019 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою МТСБУ на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2018 року у вказаній вище справі відмовлено на підставі пункту 1 частини шостої, частини дев`ятої статті 19, статей 389, 394 ЦПК України.

У вересні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (пункт 1 частини шостої, частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 193 523,04 грн, яка станом на 1 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200), тому в силу вимог закону ця справа є малозначною за ціною позову.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

При цьому касаційна скарга не містить мотивів про те, що оскаржувані судові рішення підпадають принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, факт визнання цієї справи малозначною ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2019 року, й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд», про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара