ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 2/2218/2106/11
Провадження № 22-ц/4820/391/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Журбіцький В.О.,

з участю позивачки ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

його представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Національна академія Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького, про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку та земельної ділянки за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 грудня 2019 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст первісних позовних вимог

В лютому 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку та земельної ділянки, їх поділ у натурі, вселення та усунення перешкод у користуванні житлом.
ОСОБА_1 зазначила, що з 10 жовтня 1981 року вона перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, за час якого сторони набули житловий будинок по АДРЕСА_1 . Вказаний будинок придбаний нею та відповідачем за спільні кошти та належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя. На підставі державного акта на право приватної власності на землю від 17 серпня 1999 року ОСОБА_2 отримав у власність земельну ділянку площею 0,12 га за вказаною адресою. Між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу майна, а ОСОБА_2 вигнав позивачку з будинку та замінив замки на вхідних дверях, внаслідок чого вона може користуватися житлом.

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , розділити їх в натурі відповідно до висновку експерта, вселити її у будинок і зобов`язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкод у користуванні ним.

Короткий зміст додаткових позовних вимог

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя посилаючись на те, що житловий будинок по АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці, яка також є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Процесуальні дії суду першої інстанції

Ухвалою від 30 березня 2015 року вказані позови об`єднані судом в одне провадження.

Ухвалою від 10 жовтня 2016 року суд залучив Національну академію Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького (далі Академія) до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Судові рішення щодо заявлених вимог

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 березня 2017 року позов у частині вимог про поділ житлового будинку та земельної ділянки в натурі залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 24 липня 2017 року, позов задоволено частково. Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житлом шляхом її вселення у будинок АДРЕСА_1 . В решті позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 11 квітня 2018 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 24 липня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку та земельної ділянки скасовано. Справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині судові рішення залишені без змін.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 грудня 2019 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину спільного сумісного майна подружжя, а саме: житлового будинку по АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,12 га (кадастровий номер :17:006:0055) по АДРЕСА_1 , призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Залишено ОСОБА_2 іншу Ѕ частину цього майна.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд виходив з того, що вказані житловий будинок і земельна ділянка набуті ОСОБА_2 і ОСОБА_1 за час шлюбу та належать їм на праві спільної сумісної власності подружжя, внаслідок чого частки сторін у цьому майні є рівними.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційних скаргах, які подані безпосередньо ОСОБА_2 і його представником, адвокатом Роховим О.В., останні просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційні скарги

Апеляційні скарги мотивовані тим, що ОСОБА_2 набув житловий будинок і земельну ділянку в особисту приватну власність безоплатно, це майно не придбавалося за спільні кошти сторін, не є спільною сумісною власністю подружжя та не підлягає поділу. Суд першої інстанції зробив неправильні висновки з установлених обставин, не застосував норми чинного законодавства, що регулюють спірні відносини, а також правові позиції Верховного Суду України, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційні скарги, в якому просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, вказуючи на його законність та обґрунтованість.
Академія не висловила своєї думки щодо апеляційних скарг.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 10 жовтня 1981 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 лютого 2011 року.

У період з 3 серпня 1976 року до 3 березня 1999 року ОСОБА_2 проходив військову службу та наказом Голови Державного комітету у справах охорони державного кордону України №32 від 27 січня 1999 року був звільнений у запас.

20 травня 1997 року між Акціонерним товариством відкритого типу «Техбудінвестпроект» (далі АТВТ «Техбудінвестпроект») і ОСОБА_2 укладено договір про сумісну діяльність на будівництво садиби в житловому масиві «Дивокрай». За умовами вказаного договору АТВТ «Техбудінвестпроект» як генеральний замовник по виконанню договору на капітальне будівництво №14 від 30 квітня 1996 року, укладеного між ним і Управлінням будівництва та розквартирування Прикордонних військ України, зобов`язалося здійснити будівництво та передати у власність ОСОБА_2 садибу, а той, у свою чергу, зобов`язався прийняти участь у дольовому фінансуванні будівництва житлового масиву. При цьому ОСОБА_2 повинен був придбати акції АТВТ «Техбудінвестпроект» на суму 1 000 грн, а також сплатити товариству до 1 червня 1997 року одноразовий внесок за гараж у розмірі суми, еквівалентній 5 000 доларів США.

На виконання договору про сумісну діяльність ОСОБА_2 20 травня 1997 року придбав 100 простих іменних акцій АТВТ «Техбудінвестпроект» вартістю 1 000 грн, а 26 травня 1997 року сплатив товариству 9 260 грн.

Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 (Академія) від 29 липня 1997 року №3 виділено військовослужбовцям, які брали дольову участь у будівництві житла, позачергово житлові приміщення. Зокрема, ОСОБА_2 на склад сім`ї з чотирьох осіб, у тому числі він, дружина ОСОБА_1 , син ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_5 , виділено трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області від 29 грудня 1997 року №610-р затверджено акт державної приймальної комісії від 23 грудня 1997 року по прийняттю в експлуатацію закінчених будівництвом 9-ти двохквартирних житлових будинків, загальною площею 20 386 кв.м, розташованих в мікрорайоні «Дивокрай».

7 липня 1998 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок

АДРЕСА_3 від 10 серпня 1999 року №5 передано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,12 га, розташовану в мікрорайоні «Дивокрай» і призначену для індивідуального житлового будівництва.

На підставі цього рішення 17 серпня 1999 року Грузевицька сільська рада Хмельницького району Хмельницької області видала ОСОБА_2 державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІХМ №036914, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №431.

В подальшому адресу спірного житлового будинку змінено на АДРЕСА_1 .

3 грудня 2012 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю зареєструвала декларацію про готовність об`єкта до експлуатації прибудови до житлового будинку та гаража по АДРЕСА_1 , які були побудовані в період з 2000 до 2004 року.

18 лютого 2014 року Реєстраційна служба Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області видала ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , та внесла відповідний запис про право власності відповідача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10 лютого 2014 року зареєстровано право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер :17:006:0055, розташовану по АДРЕСА_1 , та призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України та ст. 16 Закону України від 7 лютого 1991 року №697-ХІІ «Про власність», які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Аналогічні положення містяться у чинній ст. 60 СК України.

За змістом ч. 1 ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Із положень ч. 1 ст. 28 КпШС України слідує, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Схожа норма міститься у чинному СК України (стаття 70).

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 30 ЗК України (в редакції Закону 1992 року), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 22 КпШС України (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Положення ст. 22 КпШС України (ст. 60 СК України) визначають презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, тобто один із подружжя вправі заперечити поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Норма статті 30 ЗК України (в редакції Закону 1992 року) в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку в разі переходу права власності на будівлю і споруду.

За загальним правилом, закріпленим у цій нормі, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість.

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок придбаний ОСОБА_2 у той час, коли він перебував із ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі.
Згідно довідок Грузевицької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 12 листопада 2010 року №437, від 28 березня 2011 року №126, від 12 серпня 2015 року №202 і від 23 грудня 2016 року №982, а також акту обстеження проживання у житловому будинку та погосподарської книги (т. 1 а.с. 33, 34, 133, 136, 153; т. 3 а.с. 8; т. 5 а.с. 85, 87-90) сторони були зареєстровані та спільно проживали у житловому будинку по АДРЕСА_4 .

Із спільної заяви від 29 листопада 2001 року, з якою ОСОБА_2 і ОСОБА_1 звернулися до суду в ході розгляду справи №2-947 за 2002 рік (т. 2 а.с. 208-209) слідує, що сторони за спільні кошти придбали спірний житловий будинок, здійснили його добудову та ремонт.
Обґрунтовуючи заперечення проти позову, ОСОБА_2 надав суду письмові докази, в тому числі:
-довідку Військової частини НОМЕР_2 від 28 вересня 2012 року №1016 про те, що з 1981 по 1994 року ОСОБА_2 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_3 і працював в умовах дії електромагнітного випромінювання та джерел електромагнітних імпульсів (т. 2 а.с. 98; т. 3 а.с. 122);
-договір про сумісну діяльність по будівництву квартир для військовослужбовців від 30 жовтня 1996 року №14, укладений між Акціонерним товариством відкритого типу «Хмельницькголовпостач» (далі АТВТ «Хмельницькголовпостач») і Управлінням Прикордонних військ України (т. 4 а.с. 164-165);
-договір про сумісну діяльність на будівництво садиби в житловому масиві «Дивокрай», укладений 20 травня 1997 року між АТВТ «Техбудінвестпроект» і ОСОБА_2 (т. 3 а.с. 55-56).

-розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області від 29 грудня 1997 року №610-р, яким затверджено акт державної приймальної комісії від 23 грудня 1997 року про прийняття в дію закінчених будівництвом 9-ти двохквартирних житлових будинків загальною площею 20386 кв.м, розташованих в мікрорайоні «Дивокрай», з відповідними додатками (т. 2 а.с. 112, 225-229; т. 7 а.с. 42-46);

-акт передачі квартир від 20 січня 1998 року, укладений між АТВТ «Хмельницькголовпостач» та Академією (т. 2 а.с. 111; т. 3 а.с. 84);

-акт від 11 лютого 1998 року перевірки по виконанню умов договору №14 від 30.10.96 р. та №2 від 11.01.97 р. про сумісну діяльність по будівництву квартир для військовослужбовців, укладених між АТВТ «Хмельницькголовпостач» і управлінням будівництва та розквартирування Прикордонних військ України (т. 2 а.с. 109-110; т. 3 а.с. 85-86);

-довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «Техбудінвестроект» від 23 липня 1998 року №10 про те, що ОСОБА_2 оплачено фактичну вартість квартири АДРЕСА_3 площею 86,7 кв.м 77 590 грн (т. 2 а.с. 113-114);

-розписку ОСОБА_6 від 8 жовтня 1998 року про повернення ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 5 000 грн, які останній позичав на будівництво гаража (т. 3 а.с. 87);

-акт Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області від 21 березня 2000 року за наслідками ревізії спільної діяльності АТВТ «Хмельницькголовпостач», ТОВ «Техбудінвестпроект» і Управління будівництва та розквартирування Прикордонних військ України з матеріалами ревізії (т. 4 а.с. 142-152, 233-243; т. 7 а.с. 120-129).

Ці докази достовірно та достатньо не підтверджують той факт, що відповідач набув житловий будинок по АДРЕСА_1 , за особисті кошти.

Твердження ОСОБА_2 про те, що спірний будинок надано йому відповідно до Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суперечать фактичним обставинам справи.

Отже, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що житловий будинок набутий ОСОБА_2 і ОСОБА_1 за час шлюбу та належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку, то вони відповідно набули право спільної сумісної власності на земельну ділянку, на якій цей будинок розташований.

ОСОБА_2 не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на житловий будинок і земельну ділянку, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Також суд правомірно керувався тим, що частки сторін у цьому майні є рівними.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги про неправильність застосування норм матеріального права є помилковими.

Висновки суду першої інстанції не суперечать правовим позиціям Верховного Суду України, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі.

3. Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 грудня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 6 березня 2020 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай

Головуючий у першій інстанції Козак О.В.
Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 48