Дата документу 31.01.2020
Провадження № 8/334/1/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2020 року суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Турбіна Т.Ф., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2014 року по цивільній справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії по Хортицькому району м. Запоріжжя до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із заявою про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2014 року по цивільній справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії по Хортицькому району м. Запоріжжя до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію.

В обґрунтування заяви зазначила, що вказаним рішенням було задоволено позовні вимоги Концерну та з неї стягнуто за період з квітня 2012 року по квітень 2013 року заборгованість у розмірі 3822,50 грн. за поставлену теплову енергію у нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , власником якого вона є, а також судові витрати у розмірі 229,40 грн.

Заявниця вважає, що вказане рішення прийняте суддею без врахування рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24.02.2012 року та ухвали апеляційного суду Запорізької області від 09.04.2015 року, якими її було зобов`язано укласти з Концерном «МТМ» в особі філії по Хортицькому району м. Запоріжжя договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 4000542 на постачання теплової енергії до нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , починаючи з 26.12.2014 року. А оскільки договірні відносини між нею та Концерном повинні вважатись укладеними лише з 26.12.2014 року, заочне рішення Ленінським районним судом було винесено незаконно, оскільки заборгованість, яку було стягнуто з неї не було встановлено жодним договором.

Просить скасувати заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2014 року та закрити провадження у справі (а.с.166, т.1). Одночасно ОСОБА_1 подала заяву про поновлення строку на подачу заяви про перегляд рішення за ново виявленими обставинами (а.с.167, т.1).

Ухвалою суду від 04.08.2015 заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення за ново виявленими обставинами залишено без руху (а.с.180, т.1).

Ухвалою суду від 31.08.2015 відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення за ново виявленими обставинами (а.с.11 т.5).

Представником Концерну «МТМ» подані заперечення та письмові пояснення на вказану заяву, в яких проти задоволення заяви просили відмовити, обґрунтовуючи це тим, що із заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у зв`язку нововиявленими обставинами вбачається, що вона дізналася про нововиявлені обставини 09.04.2015 року (дата рішення Апеляційного суду Запорізької області №22-ц778/2044/15 від 09.04.2015 року про зміну строку дії договору), а отже, згідно вимог ч.2 ст.362 ЦПК строк подання заяви про перегляд у зв`язку нововиявленими обставинами збіг 09.05.2015 року (тобто місяць з дня проголошення рішення Апеляційного суду, що є днем встановлення обставин, що мають істотне значення).

В зв`язку з тим, що заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення за нововиявленими обставинами датується 23.07.2015 року (до суду заява надійшла 03.08.2015 року)- строк для подання заяви пропущений, а крім того, станом на теперішній час заборгованість встановлена та стягнута спірним заочним рішенням суду від 10.04.2014 року у розмірі 3822,52 грн. та судові витрати у розмірі 229,40 грн. заявницею повністю сплачені, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями квитанцій та копією постанови старшого державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області від 05.09.2017 року про закінчення виконавчого провадження № 43511325, у зв`язку з повним фактичним виконанням. Просять в задоволенні заяви відмовити в повному обсязі. (а.с.35-37, т.5).

Згідно розпорядження керівника апарату суду від 27.09.2016 №650 справа протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи передана в провадження судді Добрєва М.В.

11.04.2017 та 17.10.2017 від ОСОБА_1 надійшли доповнення до її заяви про перегляд рішення за ново виявленими обставинами (а.с. 93, 130 т.5).

Н підставі розпорядження керівника апарату суду № 80 від 31.10.2018 року та Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 31.10.2018 року, матеріали вказаної справи було передано на розгляд судді Турбіній Т.Ф.

Під час слухання справи заявниця та її представники неодноразово просили заяву задовольнити у повному обсязі, посилаючись на письмові пояснення, долучені до заяви. З жовтня 2018 року в судові засідання заявниця, її представники неодноразово не з`явились.

Від представника Концерну «МТМ» надійшла заява розглядати справу за відсутності представника.

Суд вивчивши матеріали справи та долучені до неї письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступних висновків.

За змістом ч.1, п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України в редакції, що була чинною на час звернення із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, у зв`язку з нововиявленими обставинами можуть бути переглянуті рішення, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили. Підставами для перегляду рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 423 ЦПК України в чинній редакції, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Стаття 425 ЦПК України встановлює, що заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.

Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Судом встановлено, що Ленінським районним судом м. Запоріжжя 10.04.2014 року (справа № 334/11783/13-ц) було задоволено позовні вимоги Концерну «МТМ» в особі філії Хортицького району м. Запоріжжя та з ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість за поставлену теплову енергію у нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , власником якого вона є за період з квітня 2012 року по квітень 2013 року у розмірі 3822,50 грн., а також судові витрати у розмірі 229,40 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 26.09.2014 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що заочне рішення суду від 10.04.2014 року вона отримала 18.09.2014 року.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10.10.2014 року апеляційна скаргу була повернута апелянту для вирішення питання про перегляд заочного рішення у відповідності до вимог ст.. 228 ЦПК України (в редакції, що діяла на час виникнення подій).

На вимогу вищевказаної ухвали апеляційного суду, 16.12.2014 року ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з заявою про його скасування, в якій зазначила, що з рішення від 10.04.2014 року їй стало відомо про існування заочного рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24.02.2012 року (справа № 2/825/370/2012), яке вона має намір оскаржити в апеляційному порядку.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.12.2014 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 10.04.2014 року була визнана неподаною та повернута заявниці.

14.01.2015 року ОСОБА_1 повторно звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з заявою про скасування заочного рішення від 10.04.2014 року.

Ухвалою від 30.01.2015 року вказана заява ОСОБА_1 про скасування заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2014 року була залишена без задоволення. Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яка ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03.07.2015 року була залишена без задоволення.

У заяві про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2014 року та ухвали від 30.01.2015 року ОСОБА_1 зауважила, що про їх існування вона узнала лише після отримання їх копій, а саме 09.06.2015 року, а тому не мала можливості при їх винесенні отримувати судовий захист та правову допомогу, оскільки не була належним чином повідомленою про час та місце проведення судових засідань.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24.02.2012 року (справа № 2/825/370/2012) позовні вимоги Концерну «МТМ» були задоволені та ОСОБА_1 зобов`язано з 01.09.2011 року укласти договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 4000542 з Концерном «МТМ» в особі філії по Хортицькому району м. Запоріжжя на постачання теплової енергії до нежитлового приміщення №2, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 . Ухвалою суду від 06.11.2014 року (справа №2п/337/49/2014) вказане рішення було скасовано та 26.12.2014 року винесено нове заочне рішення (справа №2/337/2386/2014), резолютивна частина якого повністю співпадала з заочним рішенням від 24.02.2012 року.

Не погоджуючись з заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2014 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яку ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 09.04.2015 року було задоволено частково, а саме: рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2014 року в цій справі було змінено та датою, з якої зобов`язано ОСОБА_1 укласти договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді з Концерном «МТМ» в особі філії по Хортицькому району м. Запоріжжя на постачання теплової енергії до нежитлового приміщення №2, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 вказати 26.12.2014 року (тобто дату винесення заочного рішення), а не 01.09.2011 року (як зазначено в рішенні). В решті рішення було залишено без змін.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.07.2015 року апеляційну скаргу заявниці на ухвалу суду від 30.01.2015 року було повернуто та роз`яснено про можливість її оскарження та заочного рішення від 10.04.2014 року в загальному порядку.

03.08.2015 року ОСОБА_1 втретє звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з заявою про скасування заочного рішення від 10.04.2014 року та ухвали від 30.01.2015 року, разом з вказаною заявою було подано клопотання про поновлення строку для подачі такої заяви, в якому було зазначено, що копію заочного рішення від 10.04.2014 рок та ухвали від 30.01.2015 року нею було отримано поштовою кореспонденцією лише 23.07.2015 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2015 року у відкритті провадження по справі за вищевказаною заявою було відмовлено на підставі п.3 ч.2 ст.122 ЦПК України (в редакції, що діяла на час розгляду заяви), у зв`язку з тим, що ухвалою суду від 30.01.2015 року аналогічну заяву ОСОБА_1 було залишено без задоволення.

03.08.2015 року ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з заявою про перегляд заочного рішення від 10.04.2014 року за новими обставинами, в якій просила скасувати вказане рішення та закрити провадження по справі. Разом з вказаною заявою було подано клопотання про поновлення строку подачі заяви про перегляд заочного рішення від 10.04.2014 року та ухвали від 30.01.2015 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.08.2015 року вказана заява була залишена без руху, у зв`язку з несплатою судового збору.

12.08.2015 року ОСОБА_1 вчетверте звернулась до суду з заявою про скасування заочного рішення від 10.04.2014 року, в якій просила скасувати вказане рішення та закрити провадження по справі. Разом з вказаною заявою було подано клопотання про поновлення строку подачі заяви про перегляд заочного рішення від 10.04.2014 року.

14.08.2015 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя у відкритті провадження по справі за вищевказаною заявою було відмовлено на підставі п.3 ч.2 ст.122 ЦПК України (в редакції, що діяла на час розгляду заяви), у зв`язку з тим, що ухвалою суду від 30.01.2015 року аналогічну заяву ОСОБА_1 було залишено без задоволення.

12.08.2015 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати заочне рішення від 10.04.2014 року та закрити провадження по справі. Разом з вказаною заявою було подано клопотання про поновлення строку подачі апеляційної скарги про скасування заочного рішення від 10.04.2014 року.

20.08.2015 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати заочне рішення від 10.04.2014 року та ухвалу від 05.08.2015 року (справа № 2п/334/78/15), закрити провадження по справі. Разом з вказаною заявою було подано клопотання про поновлення строку подачі апеляційної скарги про скасування заочного рішення від 10.04.2014 року.

Ухвалами апеляційного суду Запорізької області від 28.08.2015 року апеляційну скаргу залишено без руху, у зв`язку з тим, що апелянтом було пропущено строк її подачі та не надано клопотання про поновлення цього строку, а також у зв`язку з несплатою судового збору.

На виконання вищевказаної ухвали апеляційного суду Запорізької області, 01.09.2015 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу разом з заявою про поновлення строку для подачі апеляційної скарги.

31.08.2015 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати заочне рішення від 10.04.2014 року та ухвалу від 15.08.2015 року (справа № 2п/334/82/15), закрити провадження по справі. Разом з вказаною заявою було подано клопотання про поновлення строку подачі апеляційної скарги.

11.09.2015 року на виконання ухвали апеляційного суду Запорізької області від 28.08.2015 року ОСОБА_1 подала квитанцію про сплату судового збору.

31.08.2015 року ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з заявою про скасування заочного рішення від 10.04.2014 року, в якій просила скасувати вказане рішення та закрити провадження по справі. Разом з вказаною заявою було подано клопотання про поновлення строку подачі заяви про скасування заочного рішення від 10.04.2014 року.

Ухвалою суду від 01.09.2015 року вказана заява була залишена без руху, а ухвалою від 05.11.2015 року повернута позивачці.

01.09.2015 року ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з заявою про скасування заочного рішення від 10.04.2014 року, в якій просила скасувати вказане рішення та закрити провадження по справі, посилаючись на те, що ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 09.04.2015 року спір між сторонами було припинено.

Ухвалою суду від 02.09.2015 року вказана заява залишена без руху, у зв`язку з несплатою судового збору, а ухвалою від 29.12.2015 року повернута позивачці.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03.09.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.08.2015 року залишено без руху , у зв`язку з несплатою судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 20.10.2015 року апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.08.2015 року була відхилена, а вказана ухвала залишена без змін.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26.10.2015 року при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2014 року було подовжено строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі від 28.08.2015 року.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 04.12.2015 року при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2014 року було подовжено строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі від 28.08.2015 року.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 09.12.2015 року при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.08.2015 року було подовжено строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі від 03.09.2015 року.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15.02.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.08.2015 року було визнано неподаною та повернуто апелянту.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15.02.2016 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2014 року було відмовлено.

31.08.2015 року та 01.09.2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з аналогічними заявами про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2014 року за новими обставинами, у зв`язку з чим, ухвалою суду від 31.08.2015 року було відкрито провадження по вказаній справі.

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 неодноразово звертаючись до суду з заявами про перегляд та скасування заочного рішення від 10.0.42014 року та про скасування ухвали від 30.01.2015 року про залишення без задоволення заяви про перегляд вказаного рішення зловживає своїми процесуальними правами, а також дотримання судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст.210 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950 року.

Крім того, судом при вирішенні справи та проголошенні заочного рішення від 10.04.2014 року всі необхідні докази, наявні в матеріалах справи, а інших доказів які б дійсно мали істотне значення для вирішення питання при прийнятті рішення, заявницею не було надано, а тому суд вважає, що відсутні будь-які підстави для перегляду рішення на нововиявленими обставинами, а тим більше для скасування цього рішення.

З огляду на вищевказане, суд вважає, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2014 року та ухвали від 30.01.2015 року за нововиявленими обставинами повинно бути відмовлено, оскільки посилання заявниці на те, що стягнення з неї заборгованості за поставлену теплову енергію за період до укладення договору (з квітня 2012 року по квітень 2013 року) є незаконним, оскільки такі відносини нічим не врегульовані, суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦКУ, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються.

Відповідно до Закону України «Про природні монополії» Концерн «МТМ» відноситься до суб`єктів природної монополії. Як монополіст такої природної монополії, відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», Концерн «МТМ» не може відмовити у постачанні теплової енергії за наявності технічної можливості.

Відповідно до ст.629 договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно п. 4 ст. 538 ЦК України, якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, не дивлячись на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Ст. ст. 19, 24 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі - продажу, а одним із основних обов`язків споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією.

Пунктом 4 «Правил користування тепловою енергією» затверджених Постановою КМУ від 03.10.2007 року № 1198 передбачено, що користування Споживачем тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії. Пунктом 14 Правил № 1198 визначений наступний обов`язок Споживача: «Споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи тепло споживання».

Оскільки теплова енергія є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу, а ОСОБА_1 у період з квітня 2012 року по квітень 2013 року користувалася тепловою енергією за потреби опалення, то між сторонами фактично виникли договірні зобов`язання. Відсутність лише укладеного договору купівлі-продажу теплової енергії між Концерном «МТМ» та ОСОБА_1 не є підставою для несплаті останньої вартості фактично отриманої теплової енергії.

Більш того, обов`язок укладання договору купівлі-продажу теплової енергії лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації. Зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду Україні від 18.11.2015 року по справі № 6-582 цс 15.

Згідно ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі даної норми ОСОБА_1 повинна була утримувати належне їй на праві власності приміщення, зокрема здійснювати оплату за спожиту теплову енергію, однак остання не зробила цього.

За викладених вище обставин суд дійшов висновку, що заявником не доведено існування істотних для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі на час розгляду справи, а тому у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за ново виявленими обставинами слід відмовити.

Керуючись ст. 4, 46, 50, 423, 424, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2014 року по цивільній справі (334/11783/13-ц) за позовом Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії по Хортицькому району м. Запоріжжя до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Особа, без участі якої було постановлено ухвалу, має право подати апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: Турбіна Т. Ф.