ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2020 року

м. Київ

Справа № 523/5596/18

Провадження № 14-600цс19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Ткачука О.С.,

суддів Бакуліної С.В., Британчука В.В., Власова Ю.Л., Гриціва М.І., Єленіної Ж.М., Золотнікова О.С., Князєва В.С., Лобойка Л.М., Лященко Н.П., Прокопенка О.Б., Пророка В.В., Рогач Л.І., Уркевича В.Ю., Яновської О.Г.

розглянула у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Пирогова» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів професійних спілок України «Укрпрофздоровниця» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Пирогова» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів професійних спілок України «Укрпрофздоровниця» на постанову Одеського апеляційного суду від 11 червня 2019 року, прийняту у складі суддів Гірняк Л.А., Сегеди С.М., Цюри Т.В.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст та обгрунтування позовних вимог

1. У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що 16 грудня 1988 року було складено технічний висновок щодо завершення будівництва станції технічного обслуговування автомобілів, яка розташована у АДРЕСА_1 . При цьому з моменту завершення будівництва станції технічного обслуговування автомобілів по сьогоднішній день позивач володіє, користується та розпоряджається вказаним об`єктом завершеного будівництва, який він побудував.

2. Разом з тим, службові особи ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів професійних спілок України «Укрпрофздоровниця», використовуючи підроблений акт приймання-передачі основних засобів станції технічного обслуговування - 1 (далі - СТО - 1) «Курорттеплоенерго» - філією Одеського ДП ЗАТ «Укрпрофздоровниця» санаторію ім. Пирогова, безпідставно зарахували на баланс відповідача вказану будівлю станції технічного обслуговування автомобілів.

3. Враховуючи викладене, позивач заявив позовні вимоги щодо визнання протиправними дій щодо постановлення на баланс Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Пирогова» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів професійних спілок України «Укрпрофздоровниця» (далі - ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів професійних спілок України «Укрпрофздоровниця») будівлі вказаної станції технічного обслуговування автомобілів та зобов`язання списати її з балансу ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів професійних спілок України «Укрпрофздоровниця».

Короткий зміст судових рішень

4. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24 січня 2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів професійних спілок України «Укрпрофздоровниця» закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

5. Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що правовий статус суб`єктного складу учасників справи, як суб`єктів господарювання, характер спірних правовідносин та предмет позовних вимог вказує на те, що спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, що виключає його розгляд в порядку цивільного судочинства.

6. Постановою Одеського апеляційного суду від 11 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 січня 2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

7. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції в порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України помилково закрив провадження у справі, оскільки спірні правовідносини підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

8. У касаційній скарзі, поданій у липні 2019 року до Верховного Суду ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів професійних спілок України «Укрпрофздоровниця» просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати та залишити в силі ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 січня 2019 року.

9. Касаційна скарга мотивована тим, що позовна заява була подана до суду першої інстанції із порушенням правил суб`єктної юрисдикції оскільки сторонами у справі є суб`єкти господарювання.

Позиція інших учасників справи

10. Представник позивача - адвокат Івашін Є.В. подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість постанови апеляційного суду.

Рух справи у суді касаційної інстанції

11. Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 25 липня 2019 року у справі відкрито касаційне провадження та витребувано її із суду першої інстанції.

12. 25 вересня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду відповідно до ч. 6 ст. 403 ЦПК України передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

13. Відповідно до ч. 6 ст. 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції.

14. 09 жовтня 2019 року Велика Палата Верховного Суду прийняла справу до провадження та призначила до розгляду у письмовому провадженні.

Позиція Великої Палати Верховного Суду

15. Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

16. Згідно з положеннями частини другої ст. 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

17. Згідно із ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

18. За вимогами частини першої ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

19. Вирішуючи питання юрисдикційності цього спору, Велика Палата Верховного Суду виходить з такого.

20. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

21. Частиною 1 ст. 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

22. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

23. З положень п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України, зокрема вбачається, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

24. Отже, ознаками господарського спору, підвідомчого господарському суду, є, зокрема участь у спорі суб`єкта господарювання, наявність між сторонами, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Господарським кодексом України (далі - ГК України), іншими актами господарського і цивільного законодавства і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

25. За ч. 1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію, тощо), або відмовиться від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

26. Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, щосуд першої інстанції правильно закрив провадження у справі з тих підстав, що спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, з огляду на таке.

27. Судом першої інстанції правильно встановлено, що з обгрунтування позову та поданих документів вбачається, що спір у цій справі виник з приводу здійснення господарської діяльності ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів професійних спілок України «Укрпрофздоровниця» та філії ДП ЗАТ «Укрпрофздоровниця».

28. Позивач оспорює правомірність дій щодо постановлення на баланс ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів професійних спілок України «Укрпрофздоровниця» будівлі станції технічного обслуговування автомобілів по АДРЕСА_1 згідно з відповідним актом прийому-передачі основних засобів.

29. При цьому позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 не підписував акт прийому-передачі основних засобів (вказаної СТО - 1) від філії Одеського ДП ЗАТ «Укрпрофздоровниця» «Курорттеплоенерго» до санаторію ім. Пирогова ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів професійних спілок України «Укрпрофздоровниця».

30. Крім того, позивач вказував, що СТО належить йому і він використовував його для здійснення підприємницької діяльності.

31. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

32. При цьому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

33. Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що безпідставно скасувавши законну й обґрунтовану ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні норм процесуального права, у зв`язку із чим зробив неправильний висновок про можливість розгляду спору у цій справі в порядку цивільного судочинства.

34. Відповідно до ст. 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

35. Відповідно до ч. 1 ст. 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

36. Згідно із ч. 4 ст. 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

37. З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, виклавши мотивувальну частину останньої у редакції цієї постанови, в іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Щодо судових витрат

38. Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено: якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

39. Отже, підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 402-404, 412, 413, 416 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Пирогова» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів професійних спілок України «Укрпрофздоровниця» задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного суду від 11 червня 2019 року скасувати, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 січня 2019 року залишити в силі, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови, в іншій частині залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.С. Ткачук

Судді: С.В. Бакуліна Л.М. Лобойко

В.В. Британчук Н.П. Лященко

Ю.Л. Власов О.Б. Прокопенко

М.І. Гриців В.В. Пророк

В.Ю. Уркевич Л.І. Рогач

О.С. Золотніков Ж.М. Єленіна

В.С. Князєв О.Г. Яновська