Постанова

Іменем України

23 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 757/1469/16-ц

провадження № 61-12180св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

заявник - Акціонерного товариства «ПОЛЬСЬКЕ ГУРНІЦТВО НАФТОВЕ І ГАЗОВНІЦТВО С.А.»,

боржник - Приватне акціонерне товариство «Девон»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Девон», яка підписана представником Чижиком Володимиром Михайловичем, на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2019 року у складі судді Григоренко І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 08 липня 2020 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О.,

Гаращенка Д. Р., Пікуль А. А., у справі за клопотанням Акціонерного товариства «ПОЛЬСЬКЕ ГУРНІЦТВО НАФТОВЕ І ГАЗОВНІЦТВО С.А.» про надання дозволу на виконання рішення Арбітражного суду при Національній торгово-промисловій палаті у Варшаві від 15 травня 2014 року у справі № СА 219/13,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст заявлених вимог

У січні 2016 року Акціонерне товариство «ПОЛЬСЬКЕ ГУРНІЦТВО НАФТОВЕ І ГАЗОВНІЦТВО С.А.» (далі - АТ «ПОЛЬСЬКЕ ГУРНІЦТВО НАФТОВЕ І ГАЗОВНІЦТВО С.А.») звернулось з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення Арбітражного суду при Національній торгово-промисловій палаті у Варшаві від 15 травня 2014 року у справі № СА 219/13, яким стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Девон» (далі - ПрАТ «Девон») на користь АТ «ПОЛЬСЬКЕ ГУРНІЦТВО НАФТОВЕ І ГАЗОВНІЦТВО С.А.» 10 053 304,17 доларів США, а також відсотки за договором у сумі 16 %, від дати подання позову, тобто, з 30 вересня 2013 року до дня оплати; процедурні витрати в третейському суді у розмірі 295 136,00 польських злотих, включно з витратами на представництво у процесі в максимальному розмірі відповідно до регламенту арбітражного суду при Національній торгово-промисловій палаті у Варшаві в сумі 20 000 польських злотих.

На обґрунтування поданого клопотання заявник посилався на те, що між АТ «ПОЛЬСЬКЕ ГУРНІЦТВО НАФТОВЕ І ГАЗОВНІЦТВО С.А.» та ПрАТ «Девон» було укладено договір про позику на фінансування пошукових робіт на родовищі «Сахалінське» у Харківській області в Україні від 25 квітня 2001 року № 839/2001, до якого у подальшому доповненням № 2 від 20 вересня 2005 року було внесено зміни, зокрема, в частині третій статті 2 доповнення № 2 сторони вирішили доповнити договір пунктом 3.6 такого змісту: «Будь-які спори, які виникають відповідно до договору і цієї угоди, будуть вирішуватися шляхом досягнення компромісу. Якщо сторони не дійдуть згоди щодо узгодженої позиції протягом 30 днів з моменту першої спроби мирного врегулювання - спір буде розглянуто в Арбітражному Суді при Національній торгово-промисловій палаті у Варшаві, відповідно до Регламенту цього Суду. Арбітражний розгляд буде вестися польською мовою». Заявник вказував, що вищенаведена угода є арбітражним застереженням в розумінні статті II Конвенції, у зв`язку із чим Арбітражний суд при Національній торгово-промисловій палаті у Варшаві був уповноважений розглядати спір у справі № СА 219/13 між стягувачем та боржником.

Посилаючись на те, що рішення Арбітражного суду при Національній торгово-промисловій палаті у Варшаві від 15 травня 2014 року у справі № СА 219/13 за позовом АТ «ПОЛЬСКЕ ГУРНІЦТВО НАФТОВЕ І ГАЗОВНІЦТВО С.А.» до ПрАТ «Девон» станом на дату подання цього клопотання не було скасовано або виконано, а також ігнорування боржником обов`язкового для нього судового рішення, представник заявника просив надати дозвіл на примусове виконання рішення Арбітражного суду при Національній торгово-промисловій палаті у Варшаві від 15 травня 2014 року у справі № СА 219/13 та стягнути з ПрАТ «Девон» на користь АТ «ПОЛЬСЬКЕ ГУРНІЦТВО НАФТОВЕ І ГАЗОВНІЦТВО С.А.» 10 053 304,17 доларів США, а також відсотки за договором у сумі 16 %, починаючи з 30 вересня 2013 року до дня оплати в еквіваленті у гривні за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали, та 295 136,00 польських злотих в еквіваленті у гривні за курсом НБУ на день постановлення ухвали.

Короткий зміст судових рішень

Справа неодноразово переглядалась судами

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року, клопотання задоволено.

Надано дозвіл на примусове виконання рішення Арбітражного суду при Національній торгово-промисловій палаті у Варшаві у справі №СА 219/13 від 15 травня 2015 року, відповідно до якого :

стягнуто з відповідача ПрАТ «ДЕВОН», Київ, Україна, на користь позивача - АТ «ПОЛЬСЬКЕ ГУРНІЦТВО НАФТОВЕ І ГАЗОВНІЦТВО С.А.» (POLSKIE GORNICTWO NAFTOWE I GAZOWNICTWO S.A.), м. Варшава, суму в 10 053 304,17 доларів США, що на день постановлення ухвали складає за курсом НБУ 100 доларів США =2 549,59 грн - 256 258 723,29 грн разом з відсотками за договором у сумі 16% від дати подання позову, тобто 30 вересня 2013 року, до дня оплати.

Стягнуто на користь позивача процедурні витрати в арбітражному суді у розмірі 295 136,00 зл., що станом на день постановлення ухвали складає за курсом НБУ 100 польських злотих =643,0064 грн - 1 897 724,48 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року касаційну скаргу ПрАТ «Девон» задоволено частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала мотивована тим, що в рішенні Арбітражного суду зазначено, що воно є остаточним, проте в ньому не вказано, з якого часу рішення суду вступає в законну силу, а офіційного документа про те, що вказане рішення суду набрало законної сили, до клопотання не додано.

Суди належним чином не перевірили, чи відповідають форма та зміст доданих до клопотання документів вимогам міжнародного договору, зокрема, ту обставину, що рішення іноземного суду не містить відмітки про набрання ним законної сили і відповідного офіційного документа до нього матеріали справи не містять.

Крім того, суди дійшли висновку, що клопотання АТ «ПОЛЬСЬКЕ ГУРНІЦТВО НАФТОВЕ І ГАЗОВНІЦТВО С.А.» підлягає задоволенню відповідно до змісту резолютивної частини арбітражного рішення, у якій, зокрема, стягнуто з ПрАТ «Девон» на користь АТ «ПОЛЬСЬКЕ ГУРНІЦТВО НАФТОВЕ І ГАЗОВНІЦТВО С.А» 10 053 304,17 доларів США, а також відсотки за договором у сумі 16 %, від дати подання позову, тобто з 30 вересня 2013 року до дня оплати.

Проте суд першої інстанції, допустивши до виконання рішення, в якому не вказано конкретної суми відсотків, яка підлягає стягненню, не з`ясував, чи не суперечить визнання та звернення до виконання такого рішення іноземного суду публічному порядку в Україні, ураховуючи, що відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади України зобов`язані діяти в межах повноважень, що передбачені законами України, а Закон України «Про виконавче провадження» не надає права державному виконавцю самостійно обчислювати суму, яка належить до стягнення, і для виконання такого рішення державний виконавець змушений буде вийти за межі своїх повноважень. Суд апеляційної інстанції, погодившись із висновками суду першої інстанції, допустив помилкове застосування норм процесуального права при оскарженні судового рішення, яке прийнято з порушенням встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Короткий зміст оскаржених судових рішень суду першої та апеляційної інстанції

Ухвалою Печерського районного суду від 23 жовтня 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 08 липня 2020 року, клопотання АТ «ПОЛЬСЬКЕ ГУРНІЦТВО НАФТОВЕ І ГАЗОВНІЦТВО С.А.» про надання дозволу на виконання рішення Арбітражного суду при Національній торгово-промисловій палаті у Варшаві від 15 травня 2014 року у справі № СА 219/13- задоволено.

Визнано та надано дозвіл на примусове виконання рішення Арбітражного суду при Національній торгово-промисловій палаті у Варшаві від 15 травня 2014 року у справі № СА 219/13, відповідно до якого:

стягнуто з відповідача - ПрАТ «ДЕВОН», Київ, Україна, на користь позивача - АТ «ПОЛЬСЬКЕ ГУРНІЦТВО НАФТОВЕ І ГАЗОВНІЦТВО С.А.» (POLSKIE GORNICTWO NAFTOWE I GAZOWNICTWO S.A.), м. Варшава, заборгованість у сумі 10 053 304,17 доларів США разом з відсотками за договором у розмірі 16%, яка складається з відсотків за позикою (відсотки за договором) у розмірі 8% річних (від дати подання позову, тобто 30 вересня 2013 року, до дня оплати);

стягнуто на користь позивача процедурні витрати в арбітражному суді у розмірі 295 136,00 польських злотих.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що боржником не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що укладений між сторонами у цій справі правочин є таким, що порушує публічний порядок або ж, що виконання рішення іноземного суду загрожувало б інтересам України; арбітражне рішення поширює свою дію виключно на боржника та стягувача, винесене на підставі укладеного між сторонами договору та не матиме наслідком внесення змін до законодавства України. Окрім того, рішення Арбітражного суду при Національній торгово-промисловій палаті у Варшаві у справі № СА 219/13 від 15 травня 2014 року у порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», не було оскаржене відповідачем шляхом подання клопотання про його скасування.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 січня 2020 року заяву представника стягувача АТ «ПОЛЬСЬКЕ ГУРНІЦТВО НАФТОВЕ І ГАЗОВНІЦТВО С.А.» Бідного Є. М. про виправлення описки в ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2019 року у справі за клопотанням АТ «ПОЛЬСЬКЕ ГУРНІЦТВО НАФТОВЕ І ГАЗОВНІЦТВО С.А.» про надання дозволу на виконання рішення Арбітражного суду при Національній торгово-промисловій палаті у Варшаві від 15 травня 2014 року у справі № СА 219/13, задоволено.

Внесено виправлення в резолютивну частину ухвали Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2019 року у справі № 757/1469/16-ц, викладено третій абзац в наступній редакції: «Стягнути з відповідача - ПрАТ «ДЕВОН», Київ, Україна, на користь позивача - АТ «ПОЛЬСЬКЕ ГУРНІЦТВО НАФТОВЕ І ГАЗОВНІЦТВО С.А.» (POLSKIE GORNICTWO NAFTOWE I GAZOWNICTWO S.A.), м. Варшава, заборгованість у сумі 10 053 304,17 доларів США разом з відсотками за договором у розмірі 16% (від дати подання позову, тобто 30 вересня 2013 року, до дня оплати)».

Зазначено в резолютивній частині ухвали суду: «Повний текст судового рішення складений та підписаний суддею 29 жовтня 2019 року».

Додатковим рішення Печерського районного суду від 22 січня 2020 року заяву представника стягувача АТ «ПОЛЬСЬКЕ ГУРНІЦТВО НАФТОВЕ І ГАЗОВНІЦТВО С.А.» Бідного Є. М. про ухвалення додаткового рішення у справі за клопотанням АТ «ПОЛЬСЬКЕ ГУРНІЦТВО НАФТОВЕ І ГАЗОВНІЦТВО С.А.» про надання дозволу на виконання рішення Арбітражного суду при Національній торгово-промисловій палаті у Варшаві від 15 травня 2014 року у справі № СА 219/13, задоволено.

Постановлено додаткове судове рішення у справі за клопотанням АТ «ПОЛЬСЬКЕ ГУРНІЦТВО НАФТОВЕ І ГАЗОВНІЦТВО С.А.» про надання дозволу на виконання рішення Арбітражного суду при Національній торгово-промисловій палаті у Варшаві від 15 травня 2014 року у справі № СА 219/13.

Видано виконавчий лист про стягнення з ПрАТ «ДЕВОН», Київ, Україна, на користь АТ «ПОЛЬСЬКЕ ГУРНІЦТВО НАФТОВЕ І ГАЗОВНІЦТВО С.А.» (POLSKIE GORNICTWO NAFTOWE I GAZOWNICTWO S.A.), м. Варшава, заборгованість у сумі 10 053 304,17 доларів США разом з відсотками за договором у розмірі 16% (від дати подання позову, тобто 30 вересня 2013 року, до дня оплати) та процедурні витрати в арбітражному суді у розмірі 295 136,00 польських злотих.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У серпні 2020 року 2018 року ПрАТ «Девон» подало касаційну скаргу за підписом представника Чижика В. М. , у якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду від 23 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 липня 2020 року, ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні клопотання про визнання та виконання рішення Арбітражного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що визнання та виконання рішення арбітражного суду суперечить публічному порядку України. При розгляді справи Арбітражним судом у м. Варшава нараховано 16 % розміру капіталізованої суми заборгованості за період з 30 вересня 2013 року до дня оплати. Фактично чинність позики закінчилася 30 вересня 2010 року і без реєстрації відповідних змін до договору в НБУ - умови договору позики не могли бути самовільно продовженими і вважатися дійсними при нарахуванні коштів за період після 30 вересня 2010 року. З цієї причини нарахування відсотків, штрафів та будь-яких інших сум за договором позики за період, що не був зареєстрований в НБУ, згідно вимог чинного на той час валютного законодавства України, є абсолютно безпідставним і незаконним. Суди постановили оскаржувані рішення на підставі невірно оцінки фактичних обставин по справі, а також не дали належної оцінки наслідкам виконання рішення іноземного арбітражного суду, які не сумісні з основами економічної безпеки держави.

Аргументи інших учасників справи

У вересні 2020 року АТ «ПОЛЬСЬКЕ ГУРНІЦТВО НАФТОВЕ І ГАЗОВНІЦТВО С.А.» подало відзив на касаційну скаргу за підписом представника Бідного Є. М. , у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Відзив обґрунтований тим, що в Арбітражному рішенні чітко визначені умови нарахування відсотків, які підлягають стягненню. ЦПК та судова практика передбачають можливість стягнення з боржників відсотків за рішенням міжнародних комерційних арбітражів та надають чітке роз`яснення стосовного того, яким чином орган (особа), яка здійснює примусове виконання відповідного рішення, має розраховувати остаточну суму таких відсотків. Визнання та надання дозволу на виконання Арбітражного рішення не суперечить публічному порядку в Україні. Арбітражним рішенням присуджено стягнути з боржника на користь стягувача грошові кошти на підставі укладеного між ними приватноправового договору, а тому дія такого рішення поширюється лише на боржника та стягувача та не стосується основ правопорядку України. Будь-яка оцінка державним судом України змісту та висновків, викладених в Арбітражному рішенні, є втручанням у процес розгляду справ у порядку міжнародного комерційного арбітражу, що є недопустимим. Доводи божника щодо необхідності застосування актів НБУ до правовідносин з виконання Арбітражного рішення є безпідставними та не можуть слугувати підставою для твердження про порушення цім рішенням публічного порядку України.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі № 757/1469/16-ц, витребувано справу з суду першої інстанції, у задоволенні клопотання ПрАТ «Девон» про зупинення виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 08 липня 2020 року відмовлено.

У листопаді 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги з огляду на наступне.

Суди встановили, що між АТ «ПОЛЬСКЕ ГУРНІЦТВО НАФТОВЕ І ГАЗОВНІЦТВО» та АТ «Девон» укладено договір про позику на фінансування пошукових робіт на родовищі «Сахалінське» у Харківській області в Україні № 839/2001 від 25 квітня 2001 року.

В подальшому, стягувачем та боржником укладено доповнення № 2 від 20 вересня 2005 року, яке є невід`ємною частиною договору та яким було внесено зміни до нього. Так, серед іншого, в частині 3 статті 2 доповнення № 2, сторони вирішили доповнити договір пунктом 3.6 наступного змісту: «Будь-які спори, які виникають відповідно до договору і цієї угоди, будуть вирішуватися шляхом досягнення компромісу. Якщо сторони не дійдуть згоди щодо узгодженої позиції протягом 30 днів з моменту першої спроби мирного врегулювання - спір буде розглянуто в Арбітражному Суді при Національній торгово-промисловій палаті у Варшаві, відповідно до Регламенту цього Суду. Арбітражний розгляд буде вестися польською мовою».

Враховуючи, що відповідно до пункту 3.6 договору, зміненого доповненням № 2, стягувач та боржник зобов`язались передавати в арбітраж усі або будь-які спори, що виникли чи можуть виникнути між ними» у зв`язку з договором, вищенаведена угода є арбітражним застереженням в розумінні статті II Конвенції. З огляду на зазначене, Арбітражний суд при Національній торгово-промисловій палаті у Варшаві був уповноважений розглядати спір у справі СА 219/13 між стягувачем та боржником.

Рішенням Арбітражного суду при Національній торгово-промисловій палаті у Варшаві у справі № СА 219/13 від 15 травня 2014 року стягнуто з ПАТ «ДЕВОН», Київ, Україна, на користь АТ «ПОЛЬСЬКЕ ГУРНІЦТВО НАФТОВЕ І ГАЗОВНІЦТВО С.А.» (POLSKIE GORNICTWO NAFTOWE I GAZOWNICTWO S.A.), м. Варшава, суму в розмірі 10 053 304,17 доларів США, разом з відсотками за договором у сумі 16 % від дати подання позову, тобто з 30 вересня 2013 року, до дня оплати. Стягнуто на користь АТ «ПОЛЬСЬКЕ ГУРНІЦТВО НАФТОВЕ І ГАЗОВНІЦТВО С.А.» (POLSKIE GORNICTWO NAFTOWE I GAZOWNICTWO S.A.) процедурні витрати в арбітражному суді у розмірі 295 136,00 зл.

Відповідно до частини 1 параграфу 41 Арбітражних правил Арбітражного суди при Національній торгово-промисловій палаті у Варшаві, які вступили в закону силу 01 січня 2007 року, арбітражне рішення, винесене арбітражним судом відповідно до зазначених правил, є остаточним і обов`язковим для сторін арбітражного розгляду.

Пунктом 4 параграфу 45 зазначених Правил визначено, що дата остаточного арбітражного рішення - день підписання остаточного арбітражного рішення одноособовим арбітром, а якщо склад Арбітражу складається із трьох арбітрів - день підписання остаточного арбітражного рішення другим із них.

У листі Арбітражного суду від 26 вересня 2016 року за номером СА 219/13 зазначено, що згідно пункту 4 параграфу 45 Регламенту Арбітражного суду при Національній торгово-промисловій палаті у Варшаві, датою рішення, винесеного арбітражем у складі трьох арбітрів, є дата підписання такого рішення другим з них, що у справі, яка розглядається, відбулося 15 травня 2014 року. Рішення було скріплене підписами голови суду і генерального секретаря, а також печаткою суду, що підтверджує, що рішення відповідає усім встановленим регламентом умовам та є остаточним. За таких обставин з 15 травня 2014 року арбітражне рішення є чинним та є обов`язковим для сторін.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36.

Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу - це поширення законної сили такого рішення на територію України і застосування засобів примусового виконання в порядку, встановленому ЦПК України.

У статті 478 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо: 1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть суду доказ того, що: а) одна із сторін в арбітражній угоді була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або б) сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або в) рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або ґ) рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або 2) якщо суд визнає, що: а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або б) визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Тлумачення статті 478 ЦПК України свідчить, що тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні і виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти заяви.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення Арбітражного суду при Національній торгово-промисловій палаті у Варшаві від 15 травня 2014 року у справі № СА 219/13 суперечить публічному порядку України є безпідставними.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 липня 2018 року у справі № 796/3/2018 (провадження № 61-30854ав18) вказано, що під публічним порядком слід розуміти правопорядок держави, визначені принципи і засади, які становлять основу існуючого у ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканості й основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо). Міжнародний публічний порядок будь-якої країни включає фундаментальні принципи і засади правосуддя, моралі, які держава бажає захистити навіть тоді, коли це не має прямого стосунку до самої держави; правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави (правила про публічний порядок); обов`язок держави з дотримання своїх зобов`язань перед іншими державами та міжнародними організаціями. Це ті незмінні принципи, які виражають стабільність міжнародної системи: у тому числі суверенітет держави, невтручання у внутрішні справи держав, не порушення територіальної цілісності тощо.

Правова концепція публічного порядку існує для того, щоб захистити державу від іноземних арбітражних рішень, які порушують діючі в державі фундаментальні принципи справедливості і правосуддя. Ці положення покликані встановити правовий бар`єр на шляху рішень, ухвалених всупереч кардинальним процесуальним і матеріально-правовим принципам, на яких тримається публічний і державний порядок. Вони також призначені не допустити можливість визнання та надання дозволу на виконання рішень, пов`язаних з корупцією чи неприпустимим невіглаством арбітрів.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2018 року в справі № 761/46285/16-ц (провадження № 61-4138св18) вказано, що об`єктом застереження про публічний порядок є міжнародні приватноправові відносини, а предметом - незастосування іноземного права, яке обране для регулювання цивільно-правових відносин з іноземним елементом, якщо його застосування порушує публічний порядок держави. У цьому разі застереження про публічний порядок врегульовує самостійну сферу суспільних відносин, яка не залежить від сфери міждержавних відносин.

Враховуючи вищенаведене, посилання на порушення публічного порядку може мати місце тільки у випадках, коли виконання іноземного арбітражного рішення є несумісним з основами правопорядку держави.

В цій справі спірні правовідносини у межах розгляду справи ґрунтуються на домовленості сторін (на договірних засадах), зі змісту договору не встановлено факту застосування норми права іноземної держави, яка суперечить та вступає в колізію з чинним цивільним законодавством України, тому публічний порядок України в цьому випадку не порушується.

Вирішуючи питання про надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, суд не надає оцінки цьому рішенню по суті, а перевіряє дотримання строків звернення з відповідним клопотанням, дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту цього клопотання та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови в його задоволенні.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2018 року у справі № 796/35/2018 (провадження № 61-30843ав18) зроблено висновок про те, що вирішуючи питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, суд не може оцінювати його правильність по суті чи вносити будь-які зміни до його змісту, а перевіряє лише дотримання строків звернення з клопотанням, дотримання вимог процесуального закону щодо його форми і змісту та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви.

Суди першої та апеляційної інстанції, встановивши, що клопотання стягувача відповідає вимогам закону, відсутність існування підстав для відмови у задоволенні клопотання стягувача, дійшли правильного висновку про задоволення клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення Арбітражного суду.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції прийняті без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410,416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Девон», яка підписана представником Чижиком Володимиром Михайловичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. Ю. Тітов