Справа № 408/2224/17
Провадження №2-п/408/18/20
УХВАЛА

23 вересня 2020 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

Головуючого судді Булгакової Г.В.

при секретарі Ришковій Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Старовойтов Олександр Вікторович, про перегляд заочного рішення Біловодського районного суду Луганської області від 28 листопада 2017 року у цивільній справі №408/2224/17-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 28 листопада 2017 року у цивільній справі №408/2224/17-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, позовні вимоги було задоволено та стягнуто ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 1 822 785 (один мільйон вісімсот двадцять дві тисячі сімсот вісімдесят п`ять) грн. 56 коп. та судові витрати в сумі 8 000,00 грн.

09 вересня 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Старовойтов О.В., звернувся до Біловодського районного суду Луганської області із заявою про перегляд даного заочного рішення, в якій просив суд скасувати заочне судове рішення з тих мотивів, що внаслідок його неналежного повідомлення про відкриття та розгляд справи останній був позбавлений можливості прибути в судове засідання, висловити свої заперечення проти позовних вимог позивача та реалізувати свої процесуальні права для захисту своїх інтересів, а також що позивачем було пропущено строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК Україи, та судом було обрано неналежний період обрахування інфляційних витрат що є обставинами, що мають істотне значення для вирішення справи.

Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися, про день слухання справи повідомлялися належним чином.

Представник відповідача - адвокат Старовойтов О.В. подану заяву про перегляд заочного рішення в судовому засіданні підтримав, просив його скасувати, посилаючись на обставини, викладені в заяві.

Суд, вислухавши доводи представника відповідача, та вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як вбачається із змісту розписки № 2 (борг 7000 доларів США та 287000 грн), відповідач зобов`язався повернути позику у строк до 30 квітня 2014 року.

Отже, починаючи з 01 травня 2014 року почався перебіг загального трьохрічного строку позовної давності, який закінчився 30 квітня 2017 року.

Згідно вимог ч.6 ст. 124 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Відповідно до поштового штампу про прийняття поштового відправлення (конверту з позовом), датованого 27 квітня 2017 року, вбачається, що позивач ОСОБА_2 з позовом до відповідача звернувся до спливу строку позовної давності.

Що стосується доводів про застосування строку позовної давності за розпискою №1(борг в сумі 498 000 грн), суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Більше того, 22 березня 2017 року, розглядаючи справу № 6-3063цс16 Верховний Суд України підтвердив правовий висновок викладений у постановах від 4 лютого, 18 березня, 24 червня 2015 року, 17 лютого 2016 року про те, що без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, адже можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Підсумовуючи зазначене вбачається:

- положення про позовну давність є диспозитивними, а не імперативними в застосуванні, тобто підлягають заявленню в суді;

- позовна давність застосовується виключно до ухвалення рішення судом першої інстанції;

- суд за власною ініціативою не має право застосовувати позовну давність.

Однак, як слідує з матеріалів справи при ухваленні рішення судом в частині стягнення боргу за розпискою №1 (борг в сумі 498 000 грн) до суду заяви від відповідача про застосування позовної давності не надходило. А відтак суд, який вжив всіх вичерпних процесуальних інструментів щодо належного повідомлення відповідача про відкриття та розгляд справи та його виклику в судові засідання, та не отримавши від нього заяви про застосування позовної давності, не мав жодних підстав для незадоволення позову, оскільки це б очевидно порушувало права позивача, який подав обґрунтований позов.

Доводи відповідача про неналежний період обрахування інфляційних витрат суд також вважає необґрунтованими з огляду на те, що в позовній заяві для обрахування інфляційного збільшення суми боргу був зазначений період заборгованості за розпискою № 1 (борг в сумі 498 000 грн) з 16 березня 2014 року по 10 квітня 2017 року та розрахована сума 494532,62 грн при індексі інфляції 1,993. Відповідно до змісту позовних вимог в мотивувальній частині судового рішення також було обраховано цю саму суму за цим же індексом. Зазначення періоду інфляції з 16 березня 2013 року по 10 квітня 2017 року є очевидною опискою, наявність якої не є підставою для скасування заочного рішення в розумінні ч. 1 ст. 288 ЦПК України.

Суд також критично відноситься до посилань відповідача на неналежне його повідомлення про відкриття та розгляд справи, оскільки в матеріалах справи наявні очевидні докази належного повідомлення, а саме: копія публікації оголошення в регіональних засобах масової інформації газеті «Луганщина» від 08 листопада 2017 року, що відповідно до ст. 74 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи, давало суду підстави вважати відповідача таким, що був повідомленим про час і місце слухання справи з часу опублікування оголошення, оскільки обєктивно це був єдиний способ його повідомлення, зважаючи на те, що місце реєстрації відповідача було невідоме, про що свідчать відповідні матеріали справи.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про те, що заяву про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258-260, 287, 288 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Старовойтов Олександр Вікторович, про перегляд заочного рішення Біловодського районного суду Луганської області від 28 листопада 2017 року у цивільній справі №408/2224/17-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - залишити без задоволення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г.В. Булгакова