Справа № 345/3085/19
Провадження № 22-ц/4808/364/20
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» про визнання недійсними кредитних договорів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 02 грудня 2019 року, ухвалене у складі судді Якиміва Р. В. в м.Калуші , повний текст якого складено 09 грудня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» про визнання недійсними кредитних договорів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами укладені договори про надання коштів у позику: № 265 від 26.02.2019, відповідно до якого товариство надало позичальнику кредит у розмірі 800 грн строком на 16 днів до 13 березня 2019 року з сплатою 256 грн процентів та 2% за кожен день користування кредитом; № 168 від 26.02.2019, відповідно до якого товариство надало позичальнику кредит у розмірі 4100 грн строком на 16 днів до 13 березня 2019 року з сплатою 1312 грн процентів та 2% за кожен день користування кредитом; № 928 від 01.03.2019 відповідно до якого товариство надало позичальнику кредит у розмірі 900 грн строком на 13 днів до 13 березня 2019 року з сплатою 234 грн процентів та 2% за кожен день користування кредитом. Договори укладені у формі заяви-анкети для отримання кредиту. Копію вказаної заяви-анкети позивач отримав від ТОВ «Прості займи» наприкінці червня 2019 року. Вказує, що договори не підписувала, сторони не домовились про всі істотні умови договору, отже договір не може бути визнаним укладеним. Самі договори містять умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача.

Вважала, що дії відповідача мають ознаки нечесної підприємницької практики, оскільки під час пропонування продукції споживачу не надавались або надавались у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. За нормами ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

За кредитними договорами сукупний розмір неустойки є значно вищим, ніж передбачений ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування», а тому вважає, що їх слід визнати недійсними відповідно до вимог ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Просить визнати недійсними кредитні договори № 265 від 26 лютого 2019 року , № 168 від 26 лютого 2019 року , № 928 від 01 березня 2019 року, укладених між ТОВ «Прості Займи» та ОСОБА_1 .

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 02 грудня 2019 року задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» про визнання недійсними кредитних договорів відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що нею не підписувалися оспорювані договори. В тому числі і за допомогою електронного цифрового підпису, вона не вчиняла дій щодо ідентифікації в інформаційно-телекомунікаційній системі. Матеріали справи не містять доказів перерахування їй кредитних коштів. Довідка Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» не є належним доказом у справі, оскільки це товариство не є учасником справи, не має повноважень на підтвердження укладення кредитного договору між сторонами. Умови надання та обслуговування кредитів вона не підписувала, тому вони не є складовою частиною кредитного договору. Сторонами не досягнуто всіх істотних умов договору, оскільки не зазначено строк дії договору, не зазначено строк внесення фінансового активу та умови взаєморозрахунків, не вказано порядок зміни та припинення договору, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за виконання або неналежне виконання умов договору, не визначено тип кредиту, порядок зміни процентів, реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладання договору про споживчий кредиту, не встановлено порядок дострокового повернення кредиту.

05 лютого 2020 року директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» Гордик Л.І. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечує. Вказує, що спірні договіри укладені у електронному вигляді, алгоритм укладення якого розміщений на сайті. Факт отримання позивачем грошових коштів позивачем не заперечувався. Верифікація і додавання картки клієнтом при оформленні договору займу здійснюється за допомогою сторонньої платіжної системи «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», на сторінці якої ОСОБА_1 вносила номер картки, СVV, термін дії, телефон, е-mail. Ця інформація по картці зберігається та обробляється виключно на стороні платіжної системи «ВЕЙ ФОР ПЕЙ». Зазначив, що права та обов`язки сторін чітко визначені Умовами надання та обслуговування кредитів, ознайомлення та погодження з якими позивач підтвердив, підписуючи договір.

Сторони та учасники справи у встановленому законом порядку повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, проте у судове засідання не з`явились, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що згідно з виписками з транзакцій ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» позивач здійснила оплату на рахунок ТОВ "Прості займи" в рахунок оплати за кредитними договорами, зокрема: за договором 168 з підтвердженням перерахування з карти оплат 15.03.2019 в сумі 1611,40 гривень, за договором 265 з підтвердженням перерахування з карти оплат 15.03.2019 в сумі 314,24 гривень , за договором 928 з підтвердженням перерахування з карти оплат 15.03.2019 в сумі 297,36 гривень. Тобто, здійснивши часткову оплату, позивач підтвердила факт укладання договору та факт існування заборгованості за ним перед відповідачем. Посилання ОСОБА_1 на те, що вона не підписувала кредитні договори, не отримувала їх, не підтверджуються належними та допустимими доказами. Також відповідач надав суду докази перерахування позивачу коштів у визначених договорами розмірах.

Висновок суду відповідає вимогам закону і обставинам справи.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що між сторонами укладено договори позики: № 265 від 26.02.2019, відповідно до якого товариство надало позичальнику кредит у розмірі 800 грн строком на 16 днів до 13 березня 2019 року з сплатою 256 грн процентів та 2% за кожен день користування кредитом; № 168 від 26.02.2019, відповідно до якого товариство надало позичальнику кредит у розмірі 4100 грн строком на 16 днів до 13 березня 2019 року з сплатою 1312 грн процентів та 2% за кожен день користування кредитом; № 928 від 01.03.2019 відповідно до якого товариство надало позичальнику кредит у розмірі 900 грн строком на 13 днів до 13 березня 2019 року з сплатою 234 грн процентів та 2% за кожен день користування кредитом (а. с.8- 10).

Також, позичальник зобов`язався сплатити неустойку у вигляді штрафу у розмірі 3% за кожен день користування у межах встановленого строку кредиту та пеню у розмірі 3,64% від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на 15 й день 5,02%, на 30 й 7,67%.

Заявах-анкетах містяться дані ОСОБА_1 , зокрема, її прізвище, ім`я та по батькові, серію та номер паспорта, дату та орган його видачі, ідентифікаційний податковий номер, адресу реєстрації та місця проживання, дату народження, номер телефону, відомості про місце роботи, щомісячний дохід та сімейний стан.

Крім того, в заяві-анкеті зазначено номер карткового рахунку, на який позичальнику перераховуватимуться кредитні кошти, перші дві цифри якого 51, останні чотири цифри -4193.

Згідно з пунктами 4-6 заяви-анкети ОСОБА_1 підтвердила, що доступ до заповнення від її імені заяв-анкет на сайті pzaim.zp.ua та www.bistrozaim.ua належить лише їй, ніякі інші особи не мають можливості скористатись від його імені можливістю отримання інтернет-кредиту у товаристві; всі заяви-анкети, що надходять від його імені на вказані сайти, є дійсними та надані ним особисто: всі заявки на видачу кредитних коштів на його картковий рахунок надані з його особистого мобільного телефону є дійсними та надані ним особисто.

З довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» вбачається, що на банківську кредитну картку ОСОБА_1 перераховані кошти за кредитним договором у розмірі 4 1000,00 грн., 800 грн, що підтверджується даними Публічного акціонерного товариства "Приват банк" з підтвердженням отримання на картку кредиту, перші дві цифри якого 51, останні чотири цифри -4193, власник картки ПАТ «Приват банк» , категорія картки MasterCard, тип транзакції P2P_Credit, спосіб оплати CARD TOKEN (а. с.69, 70).

У заяві-анкеті для отримання кредиту зазначено, що позичальник ознайомився та погодився з кредитним договором, Умовами надання та обслуговування кредитів та Правилами про порядок надання коштів у позику, в тому числі, на умовах фінансового кредиту, що розміщені на офіційному сайті pzaim.zp.ua та bistrozaim.ua.

Пунктом 2.2. Правил про порядок надання коштів у позику визначено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

В свою чергу, пунктом 2.1. Умов надання та обслуговування кредитів встановлено, що договір укладається шляхом акцепту Товариством пропозиції (оферти) клієнта про укладення договору, викладеного в заяві. Договір вважається укладеним з дати акцепту Товариством пропозиції (оферти) клієнта.

Акцептом Товариства пропозиції (оферти) клієнта про укладення договору є дії Товариства по наданню кредиту. Додатково Товариство на підтвердження факту укладання з клієнтом договору має право (але не зобов`язане) повідомити клієнта про акцепт телеграмою/листом - повідомленням/SMS - повідомленням/ листом - повідомленням на електронну пошту за адресою/номером телефону/ електронною адресою клієнта, зазначеними в заяві. При цьому договір буде вважатись укладеним з дати акцепту Товариством пропозиції (оферти) клієнта, незалежно від того, чи було передбачене цим пунктом повідомлення відправлене Товариством, а якщо таке повідомлення було відправлене Товариством - то незалежно від того, чи було таке повідомлення отримане клієнтом, або, з будь-яких причин, було отримане клієнтом пізніше зазначеного в Заяві строку (якщо в Заяві був обумовлений такий строк)».

Згідно з пунктом 2.2. Умов надання та обслуговування кредитів кредит надається клієнту на власні потреби клієнта, не пов`язані з підприємницькою діяльністю на строк, зазначений в заяві.

Інтернет-кредит надається на підставі заяви-анкети, що розміщена на сайті pzaim.zp.ua та www.bistrozaim.ua (https://prostozaim.ua змінюється в залежності від проекту), шляхом надання заявки-анкети у відділення Товариства для надання першого кредиту та/або Інтернет-кредитів, шляхом перерахування коштів на картковий рахунок клієнта за його заявами-анкетами, що заповнюється на сайті

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанняелектронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7статті 3Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи(повідомлення),пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторона мита іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України"Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Установлено і вбачається з матеріалів справи, що 26 лютого 2019 року та 01 березня 2019 року ОСОБА_1 оформила на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» заяву для отримання позики у розмірі 4 100 грн та 900 грн шляхом заповнення всіх полів заявки із зазначенням даних банківської картки, на яку просив перерахувати кошти.

Згідно наданого відповідачем алгоритму укладення договору за допомогою мережі «Інтернет» після подачі заявки клієнтом отримано унікальний код підтвердження оформлення позики через SМS на мобільний номер, вказаний на сайті при реєстрації, який необхідно ввести на сайті, підтвердивши подачу заявки.

Відповідачем прийнято позитивне рішення про надання кредиту та 26 лютого 2019 року через платіжну систему за допомогою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» здійснено переказ кредитних коштів в сумі 4 100 грн 01 березня 2019 року у розмірі 900 грн на платіжну картку, вказану позичальником у заяві.

Таким чином, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, і такі дії сторін відповідають приписам статей 6 та 627 ЦК України, статей 11та 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Доводи ОСОБА_1 щодо відсутності доказів підписання ним договору за допомогою електронного цифрового підпису не можуть бути взяті до уваги, оскільки кредитний договір позики укладено з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Крім того, як вбачається з заяви-анкети на отримання кредиту, вона містить персональні дані ОСОБА_1 , зокрема, її паспортні дані та номер картки платника податків, які відповідають копіям його паспорта та картки платника податків, що містяться в матеріалах справи (а. с. 8-10).

Також, матеріали справи не містять належних доказів на спростування факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів.

Аргументи ОСОБА_1 щодо того, що довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» щодо отримання ним коштів та часткового погашення заборгованості за кредитом не є належним доказом у справі, оскільки це товариство не є учасником справи, не має повноважень на підтвердження укладення кредитного договору між сторонами не можуть бути взяті до уваги, виходячи з наступного.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» займається грошовим посередництвом та наданням інших фінансових послуг, що дозволяє йому забезпечувати проведення грошових розрахунків між сторонами кредитного договору. Той факт, що зазначене товариство не є учасником справи, не дає підстав вважати надані ним докази неналежними. Відомостей на спростування таких доказів, зокрема, виписки з банківської картки, яка б підтверджувала ненадходження вищевказаної суми коштів на рахунок ОСОБА_1 у день укладення договору, суду не надано.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що за домовленістю сторін було погоджено використання аналога власноручного підпису - одноразового ідентифікатора, позичальник підписав договір та отримав кредитні кошти, дійшов обґрунтованого висновку, що сторонами укладено письмовий правочин за допомогою електронного засобу зв`язку, тому правові підстави для задоволення позову відсутні.

Суд відхиляє доводи ОСОБА_1 того, що в договорі відсутні істотні умови, а саме: строк, у який надається кредит, умови взаєморозрахунків; строк дії договору; порядок зміни та припинення договору; права та обов`язки сторін, відповідальність за невиконання чи неналежне виконання договору; тип кредиту; дані про необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту; види забезпечення; порядок зміни процентів; не визначена реальна річна відсоткова ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту, порядок дострокового повернення кредиту, так як спростовуються увстановленими доказами, які містяться у матеріалах справи.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до статті 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Зазначений Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування»(стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Частинами 1 та 2 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі, порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10)порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення у вигляді графіка платежів (уразі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);11)інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі ,розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит;12)порядок та умови відмови від надання та одержаннякредиту; 13)порядок дострокового повернення кредиту;14)відповідальність сторінза порушенняумов договору.

У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Зі змісту заяви-анкети на отримання кредиту від 19 лютого 2019 року вбачається, що у ній вказано відомості про сторін договору, розмір суми кредиту, процентну ставку за кожен день та річну, строк кредитування, відповідальність за порушення умов договору, зазначено, що клієнту надається фінансова послуга, а саме - короткостроковий кредит на особисті потреби.

У пункті 3.2. заяви-анкети зазначено, що договір не передбачає надання додаткових та супутніх послуг третіх осіб; пунктом 3.7. встановлено, що платні послуги інших фінансових установ не надаються.

Крім того, заявою-анкетою передбачено, що позичальник має право протягом 14 календарних днів з моменту укладення договору відкликати свою згоду на укладення договору без пояснення причин в порядку та у випадках, визначених частинами 6, 7 статті 11 Закону «Про захист прав споживачів». У цьому випадку клієнт повертає Товариству суму кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані за період, починаючи із дати видачі кредиту і закінчуючи датою повернення кредиту.

Також, у заяві-анкеті зазначено, що клієнт має право на дострокове повернення кредиту.

Таким чином, підстав вважати, що між сторонами не досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, без яких він не може бути укладеним та виконаним, не вбачається.

Посилання ОСОБА_1 на те, що дії відповідача мають ознаки нечесної підприємницької діяльності, оскільки під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору, є безпідставними.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг.

Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Частинами 1-2статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: 1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; 4) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема, інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договорунедійсним з підстав порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

Жодних належних та допустимих доказів, які б підтвердили, що під час укладення кредитного договору з боку товариства не надано або надано у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформацію, необхідну для здійснення свідомого вибору, позивачем не надано.

У заяві-анкеті для отримання кредиту зазначено, що позичальник ознайомився та погодився з кредитним договором, Умовами надання та обслуговування кредитів та Правилами про порядок надання коштів у позику, в тому числі, на умовах фінансового кредиту, що розміщені на офіційному сайті pzaim.zp.ua та bistrozaim.ua.

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

З наданого відповідачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з Умовами надання та обслуговування кредитів та Правилами про порядок надання коштів у позику укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим.

Отже, заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив прийняття умов надання кредиту, як невід`ємних умов кредитного договору, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Виходячи з викладеного, доводи ОСОБА_1 щодо того, що Умови надання та обслуговування кредитів відповідача він не підписував та з ними не погоджувався, тому вони не є складовою частиною кредитного договору, є безпідставними.

Посилання на ті обставини, що сторони не досягли однозначного розуміння щодо розміру процентної ставки та порядку її нарахування, оскільки в договорі визначено, що розмір процентів складає 2% на день за кожен день користування кредитом, водночас також вказано, що позичальник зобов`язаний сплатити проценти у розмірі 0 грн., а також що положення договору про встановлення процентів в розмірі 2% на день слід визнати недійсними відповідно до законодавства про захист прав споживачів, судова колегія відхиляє.

Згідно частин 1, 2, 4, 5, 7, 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Аналізуючи положення статті 18 цього Закону слід дійти висновку, що для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини 1 статті 3, частина 3 статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві, а у випадку визнання окремого положення договору несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним в цілому.

Згідно з пунктом 5 частини 3статті 18 ЗаконуУкраїни «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Як вбачається зі змісту заяв-анкет сторонами погоджено, що при виникненні заборгованості позичальник зобов`язується сплатити проценти за користування кредитом за весь період користування у розмірі 2% за кожен день користування кредитом (730% річних або 732% річних, якщо на період користування кредитом припадає високосний рік); дата початку нарахування процентів починається з 19 лютого 2019 року.

Пунктом 1.6. Умов надання та обслуговування кредитів передбачено, що заборгованість це всі грошові суми, які належать до сплати клієнтом на користь Товариства за договором, включаючи суму кредиту, суму нарахованих процентів за користування кредитом, суму нарахованої неустойки (пені).

Отже, з дня отримання кредиту позичальник має перед товариством заборгованість, на яку нараховуються відсотки у розмірі 2% на день.

Матеріали справи та встановлені судом обставини не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладенні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню позивача, а також про наявність у таких діях умислу, який був спрямований на введення споживача в оману.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що пеня за договором споживчого кредиту не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України та не може бути більше 15% суми простроченого платежу, оскільки у матеріалах справи немає розрахунку заборгованості, з якого б вбачалося б, що позивачу нараховано штрафні санкції у розмірі, що перевищує встановлену законом межу.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Калуського міськрайонного суду від 02 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складений 12 березня 2020 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський