22-ц/804/559/20
266/7668/18

П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

05 березня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.

за участі секретаря Герасимової Г.Є.

сторони:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 лютого 2019 року, постановленого у складі судді Пантелєєва Д.Г., -

в с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка станом на 23 вересня 2018 року становить 69 129,19 грн., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 47 713,93 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 17 647,20 грн., а також відповідно до п.2.2 Генеральної угоди штраф в розмірі 500 грн. (фіксована частина), 3268,06 грн. (процентна складова), а також судові витрати, пов`язані із зверненням до суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 28 травня 2015 року відповідач отримав кредит у розмірі 46 100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувались положенням ч.1 ст.634 ЦК України згідно якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який не може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором. Відповідач умови договору належним чином не виконував, внаслідок чого у останнього утворилася заборгованість перед позивачем.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 лютого 2019 року, з урахуванням ухвали суду про виправлення описок, позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 65 361,13 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1673 грн. 90 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд виходив з того, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 47 713,93 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 17 647,20 грн., є обґрунтованими. Позовні вимоги в частині стягнення штрафів є необґрунтованими, оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що сума штрафів нарахована після 14 квітня 2014 року і до 30 жовтня 2018 року, а отже їх нарахування суперечить положенням ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Надходження апеляційної скарги до апеляційної інстанції та її короткий зміст

03 січня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшла цивільна справа з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 лютого 2019 року.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 08 січня 2020 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження та зупинено дію оскаржуваного рішення суду до закінчення апеляційного провадження.

В апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати частково та ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором б/н від 28 травня 2015 року заборгованість по тілу кредиту у розмірі 20 172,99 грн. і судового збору у розмірі 510 грн. 98 коп., та вирішити питання щодо судового збору за подання апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідно до виписки по картці НОМЕР_1 за період 15 травня 2017 року - 05 листопада 2017 року, яку відповідач отримав від банка, остання сума грошових коштів, що була надана відповідачу становила 172,99 грн., дата операції 05 листопада 2017 року, загальна заборгованість на 05 листопада 2017 року склала 20 172,99 грн., заборгованість за процентами накопичувальним підсумком 748,29 грн., а всього 20 912,95 грн. Розмір заборгованості відповідача підтверджується також доданим до позову розрахунком, в якому станом на 05 листопада 2017 року визначена поточна заборгованість за кредитом 20 172,99 грн., заборгованість за процентами накопичувальним підсумком 748,29 грн. За цей період витрат було на 42 229,00 грн., а надходжень до банку на суму 41 315,73 грн. Після цієї дати відповідач не зміг отримати грошових коштів по кредитній карті. Це підтверджується випискою банку по картці НОМЕР_1 і додатковим карткам договору за період 27 травня 2015 року - 26 листопада 2019 року. Таким чином, відповідач отримав кредит у розмірі 20 172,99 грн.

Щодо сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 17 647,20 грн., то слід звернути увагу на те, що станом на 05 листопада 2017 року відповідач отримав кредит у розмірі 20 172,99 грн., як свідчить рішення суду станом на 23 червня 2018 року, тобто через 10 місяців 18 днів йому було нараховані відсотки за користування кредитом у розмірі 16 898,91 грн. Враховуючи термін нарахування процентів 322 дня, тіло кредиту 20 172,99 грн., розмір нарахованих процентів за вказаний строк 16 898,91 коп., то ставка річних застосована банком до відповідача становить 94,96 %, що більш ніж у п`ять разів перевищує облікову ставку НБУ, яка станом на 01 лютого 2019 року становила 18 % річних.

Відповідач дійсно підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «ПриватБанк» від 28 травня 2015 року, але в ній було зазначено лише встановлення кредитного ліміту по платіжній картці «Універсальна» У класу Platinum у розмірі 20 000,00 грн. Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Відповідач не визнає Умов та правил надання банківських послуг, не підписував їх, тому вони не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між відповідачем та позивачем шляхом підписання анкети-заяви. За таких обставин не має правових підстав для стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами.

Аргументи учасників справи

Заперечуючи проти доводів скарги представник позивача Шишелова Н.В. надала письмові пояснення, згідно яких ОСОБА_1 є клієнтом ПриватБанку з 2009 року, тривалий час користується численними Банківськими продуктами. В межах укладеного 28 травня 2015 року договору ОСОБА_1 отримав сім кредитних карток, які мали підвищений клас якості, з додатковими послугами та відповідно додатковою вартістю за відкриття рахунку, щомісячне обслуговування. Порядок користування, сплати відсотків та комісії встановлено у розділі 2.1.1.11 Картковий рахунок Умов та Правил надання банківських послуг.

Також, відповідач активно користувався додатковими послугами ПриватБанк, а саме «Оплата частинами» та «Миттєва розстрочка». ОСОБА_1 неодноразово користувався комплексом Приват24, отже йому було достовірно відомо про наявність, розмір, умови користування цими послугами. Умови використання сервісу «Оплата частинами» детально встановлені у п.2.1.1.14 Умов та Правил. Використання сервісу «Миттєва розстрочка» відбувається після ознайомлення клієнта з умовами про споживчий кредит, шляхом списання грошових коштів з кредитної картки. На теперішній час всі наявні у відповідача додаткові послуги, закриті, заборгованість сплачена.

До суду апеляційної інстанції надано виписку по картковому рахунку, скріншоти з програмного комплексу, довідка про видані картки, паспорти споживчого кредиту, як долучені до матеріалів справи.

2.Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду не надавав.

З огляду на викладене та вимоги ст.ст.371, 372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за його відсутності.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду в частині відмови у задоволені позову про стягнення штрафів сторонами не оскаржується, тому в цій частині відповідно до ст.367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача Лєбєдєва В.В., який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення представника позивача Шишелової Н.В., дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Як вбачається з матеріалів справи, 28 травня 2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 46 100,00 грн., шляхом підписання анкети-заяви б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У заяві зазначено, що ОСОБА_1 згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» в межах укладеного договору ОСОБА_1 отримав сім кредитних карток: 25 травня 2015 року № 5218****6893 зі строком дії до травня 2016 року; 24 травня 2016 року № НОМЕР_2 ****8957 зі строком дії до травня 2017 року; 01 березня 2017 року № НОМЕР_3 ****2646 зі строком дії до травня 2018 року; 07 червня 2017 року № НОМЕР_2 ****1862 зі строком дії до травня 2018 року; 03 жовтня 2017 року 5218****3207 зі строком дії до лютого2020 року; 19 жовтня 2017 року № НОМЕР_4 ****3398 зі строком дії до листопада 2019 року; 30 жовтня 2017 року №5218****9628 зі строком дії до жовтня 2018 року.

За розрахунком банку станом на 23 вересня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 69 129,19 грн., з яких: 47713,93 грн. заборгованість за тілом кредиту; 17 647,20 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; штрафи 500,00 грн. (фіксована частина), 3268,06 грн. (процентна складова).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у згаданому випадку - АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 28 травня 2015 року процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, зокрема, крім основної суми заборгованості за кредитом (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками - поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин (28 травня 2015 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (грудень 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вказане не враховано судом першої інстанції під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» 17 647,20 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права. Зазначені вимоги позову не можуть бути задоволені у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача щодо їх сплати позивачу у анкеті-заяві від 28 травня 2015 року, оскільки витяг з Умов, який викладений на банківському сайті: https://privatbank.ua/terms/, не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

З наведених підстав, апеляційний суд приймає аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми неповернутого кредиту у розмірі 47 713,93 грн.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

При цьому, суд обґрунтовано вважав, що між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини, відповідач не заперечував факт підписання ним заяви-анкети на отримання кредиту, отримання платіжних карт, користування кредитом і часткове виконання договірних зобов`язань зі сплати кредиту.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірного стягнення заборгованості за тілом кредиту, з посиланням на односторонні дії банку щодо збільшення кредитного ліміту, спростовуються обставинами, встановленими судом на підставі належних і допустимих доказів.

З виписки про рух коштів по рахунку вбачається, що ОСОБА_1 користувався всіма наданими банком кредитними картками (№ НОМЕР_5 ; № НОМЕР_6 ; № НОМЕР_7 ; № НОМЕР_8 ; № НОМЕР_9 ; № НОМЕР_10 ; № НОМЕР_11 ), здійснював зняття кредитних коштів, поповнення рахунку, оплату товарів та послуг, у тому числі послуг «Оплата частинами» та «Миттєва розстрочка».

Згідно скріншоту програмного комплексу Приват24 особиста сторінка відповідача ОСОБА_1 , останній активно користувався додатковою послугою банку «Оплата частинами». Так, 22 липня 2015 року було відкрито договір на суму 3582,90 грн., який закрито (погашено) 22 березня 2016 року; 09 травня 2016 року відкрито договір на суму 2478,70 грн., який закрито 09 грудня 2016 року; 17 лютого 2017 року відкрито договір на суму 3600,00 грн., який закрито 17 квітня 2017 року; 08 березня 2017 року відкрито договір на суму 648,00 грн., який закрито 08 травня 2017 року; 18 вересня 2017 року відкрито договір на суму 5999,00 грн., який закрито 31 жовтня 2017 року; 05 жовтня 2017 року відкрито договір на суму 499,00 грн., який закрито 05 грудня 2017 року; 09 жовтня 2017 року відкрито договір на суму 11 000,00 грн., який закрито 09 серпня 2018 року; 30 жовтня 2017 року відкрито договір на суму 5000,00 грн., який закрито 30 серпня 2018 року; 31 жовтня 2017 року відкрито договір на суму 2700,00 грн., який закрито 31 серпня 2018 року.

Також, згідно паспортів споживчого кредитування, укладення яких представником відповідача в судовому засіданні не заперечувалось, ОСОБА_1 отримано безготівковим шляхом кредит «Швидкий кредит» (Миттєва розстрочка) 09 жовтня 2017 року на суму 11 000,00 грн., 30 жовтня 2017 року на суму 5000,00 грн. та 31 жовтня 2017 року на суму 2700,00 грн. на придбання товарів, оплату послуг. За цими кредитами сторонами було погоджено річну процентну ставку та розмір загальних витрат за кредитами.

Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що на теперішній час всі наявні у відповідача додаткові послуги «Оплата частинами» та «Миттєва розстрочка» закриті зі сплатою заборгованості.

Таким чином, збільшення кредитного ліміту 01 червня 2018 року до 46 100,00 грн. було спрямовано банком на покриття витрат відповідача за раніше укладеними зобов`язаннями про оплату товарів та послуг. Його розмір відповідачем не спростовано.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене, оцінюючи досліджені докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 17 647,20 грн. 20 коп., підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову, а в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 47 713,93 грн. залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на наведене, судові витрати сплачені у цій справі підлягають перерозподілу.

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, то розмір сплаченого при зверненні до суду першої інстанції судового збору в сумі 1762,00 грн. підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 1216,13 грн.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а тому сплачений відповідачем судовий збір у сумі 2643,0 грн. за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з позивача також пропорційно в розмірі 1032,09 грн.

З урахуванням положень ч.10 ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 184,04 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 лютого 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 17 647 (сімнадцять тисяч шістсот сорок сім) грн. 20 коп., скасувати і у задоволені цих позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту залишити без змін та стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_12 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором б/н від 28 травня 2015 року у розмірі 47 713 (сорок сім тисяч сімсот тринадцять) грн. 93 коп.

Це ж рішення в частині судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_12 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () судовий збір у розмірі 184 (сто вісімдесят чотири) грн. 04 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 10 березня 2020 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

Є.Є. Мальцева