Єдиний унікальний номер 226/817/19
Номер провадження 22-ц/804/1045/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер 226/817/19

Номер провадження 22-ц/804/1045/20

11 березня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Азевича В.Б.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

учасники справи:

позивачка: ОСОБА_1

представник позивачки: ОСОБА_2

відповідачка: ОСОБА_3

представик ОСОБА_3 - ОСОБА_4

третя особа: Мирноградська міська рада, представник Синявська Любов Растиславівна

третя особа: ОСОБА_6

третя особа: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Мирноградська міська рада, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадщину,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 21 грудня 2019 року, повний текст якого складено суддею Петуніним І.В. в м. Мирноград в приміщенні Димитровського міського суду Донецької області 02 січня 2020 року, час ухвалення рішення суду не зазначено, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У березні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадщину.

В обґрунтування вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_8 . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до законодавства, саме вона є спадкоємицею першої черги після його смерті, інші спадкоємці відсутні. Але за повідомленням державного нотаріуса, за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця звернулась ОСОБА_3 , яка доводиться померлому онукою. Її мати - ОСОБА_9 , яка спадкодавцю доводилась рідною донькою померла у 2013 році, тобто після відкриття спадщини за законом. За отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця, позивачка звернулась у 2019 році. Але, нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину оскільки позивачка не змогла надати нотаріусу документів, які б підтверджували її вступ в управління чи володіння майном. Позивачка вважає, що фактично прийняла спадщину після смерті батька, оскільки вона фактично вступила у володіння майном, про що свідчить наявність у неї домової книги на спірний будинок, паспорт спадкодавця, його фотографії. Крім того, будинок в якому вона зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та спірний будинок розташовані на одному плані один проти одного, в них загальний двір та загальний вхід, який закривається одними воротами. Позивачка була зареєстрована за даною адресою на момент смерті батька, але фактично мешкала у будинку батька.

Просила встановити факт прийняття нею спадщини за законом після смерті батька та визнати за нею право власності на спірний будинок.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

21 грудня 2019 року рішенням Димитровського міського суду Донецької області позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Мирноградська міська рада, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадщину залишено без задоволення.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У січні 2020 року не погодившись із вказаним рішенням позивачкою ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Вважає довідки, надані відповідачем та третьою особою неналежними доказами по справі.

Зазначає, що суд не взяв до уваги надані нею документи, які свідчать про її вступ у володіння майном.

Також зазначає, що при встановленні місця проживання громадянки ОСОБА_10 суд вийшов за межі позовних вимог та порушив норми процесуального права.

Одночасно апелянт ставить під сумнів покази свідків, зазначивши, що вони є заінтересованими особами, а тому надані ними покази не можуть бути належними доказами.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

26 лютого 2020 року до апеляційного суду від відповідачки ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції алишити без змін.

Зазначила, що на час відкриття спадщини в оспорюваному будинку проживала одна із доньок спадкодавця - ОСОБА_10 зі своєю дочкою ОСОБА_11 , що підтверджується довідками, показами свідків, які було визнано належними доказами в судовому засіданні та записом в домовій книзі. Між тим, позивачка на час смерті батька була зареєстрована та проживала за іншою адресою : АДРЕСА_1 , що також було підтверджено наданими до суду першої інстанції довідками.

Також зазначила, що дочка позивачки ОСОБА_12 почала незаконне будівництво на місці оспорюваного будинку, зробила у 2009 році новий технічний план на ім`я своєї матері та технічний паспорт, який надала до суду. Проте, оригінал технічного паспорту знаходиться у ОСОБА_3 .

Також звертає увагу, що оригінал правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, видане виконавчим комітетом «ново економічного горкомхоза міститься у ОСОБА_6 , адже саме вона проживала зі своєю матір`ю ОСОБА_10 у спірному будинку по день смерті спадкодавця.

Вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та винесеним на підставі наявних доказів.

В судовому засіданні були присутні ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , які вважали рішення суду першої інстанції законним та справедливим та просили залишити його без змін.

За клопотанням ОСОБА_2 розгляд справи було призначено у режимі відеоконференції з Димитровським міським судом. У призначений час ОСОБА_2 у судове засідання в Димитрівський міський суд не з`явилась. До апеляційного суду надала заяву про зайнятість у іншому процесі та клопотання про перенесення розгляду справу на іншу дату.

Інші сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи у судове засідання не з`явились.

Вислухавши думку учасників процесу, що з`явились у судове засідання судом було ухвалене рішення про вихід з режиму відеоконференції та розгляд справи у відсутність не з`явившихся сторін, оскільки відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України це не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8 1893 р. н., який позивачці ОСОБА_1 доводиться рідним батьком (а.с. 9, 10, 11, 202 т. 1).

Після його смерті відкрилась спадщина на будинок за адресою: АДРЕСА_2 ), який належав йому на підставі дублікату свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого Димитровським міськвиконкомом 17 травня 1991 року (свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння видано Новоекономічним міськкомгоспом 11 травня 1961 року на підставі рішення виконкому Новоекономічної міської Ради депутатів трудящих № 2 від 30 червня 1959 року). Дублікат свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння зареєстровано в Красноармійському БТІ 07 червня 1991 року, реєстр № 2330 (а. с. 18, 96, 98 т. 1).

Інформація щодо спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Спадковому реєстрі відсутня (а. с. 19, 181 т. 1).

Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 станом на 04.02.2019 року відсутня (а. с. 20 т. 1).

Відповідно до Звіту про оцінку майна № 240012019_00001 оціночна вартість житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 станом на 24.01.2019 року складає 40606 грн (а. с. 21, 22, 23-27 т. 1).

Відповідно до відповіді № 1363/02-14 від 18.12.2018 року, наданої Головним територіальним управлінням юстиції в Донецькій області після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 , за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 звернулась ОСОБА_3 (а. с. 48 т. 1).

12 квітня 2008 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 , яка складалась з права на земельну частку, пай зверталась ОСОБА_6 , якій було видано свідоцтво про право на спадщину. Заповіти від імені ОСОБА_10 не посвідчувались. На майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкова справа не відкривалась, заповіти від його імені не посвідчувались. ІНФОРМАЦІЯ_4 відкрита спадкова справа після смерті ОСОБА_9 за заявою доньки померлої ОСОБА_3 , мати якої була спадкоємцем ОСОБА_8 , а також рідною сестрою ОСОБА_10 (а. с. 167, 181 - 185, 201 т. 1).

28.01.2019 року позивачці ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 через ненадання нею довідки про підтвердження сумісного проживання разом зі спадкодавцем на момент його смерті, або документів, які б підтверджували вступ її в управління чи володіння майном спадкодавця (а. с. 46, 47 т. 1).

На момент смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1939 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_1 разом з ним мешкала його донька ОСОБА_10 1925 року народження (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ), а також, зі слів сусідів його онука - ОСОБА_6 1953 року народження (а. с. 44, 86, 87, 101, 102, 103, 168 т. 1).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 19.09.2007 року ОСОБА_10 померла (а. с. 104 т. 1).

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 07.06.1959 по 01.09.1980 рік та поряд з нею, за адресою: АДРЕСА_1 мешкав її батько ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_7 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 52, 61 т. 1).

Постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Мирноградської міської ради від 08.11.2018 року, яка була скасована рішенням Димитровського міського суду Донецької області 29.01.2019 року, ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП зі стягненням з неї на користь держави штрафу в сумі 1020 грн, через самовільне встановлення нею воріт між домоволодіннями АДРЕСА_1 (а. с. 58-60, 115-116 т. 1).

Рішенням Мирноградської міської ради від 12.09.2018, ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку документації із землеустрою на ділянці за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 159, 160 т. 1).

Як вбачається із Висновку № 2196 від 12.12.2017 року за заявою громадянки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 вона звернулась до Мирноградського відділення поліції Покровського ВП ГУНП в Донецькій області із заявою про вжиття заходів до ОСОБА_12 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , яка вчиняє сварки та заважає робити дорогу до будинку заявниці, оскільки проїзд до будинку заявниці лежить через проїзд, який перегорожений воротами, встановленими ОСОБА_12 (а. с. 143 т. 1).

Відповідно до Акту обстеження від 14.08.2019 року комісією з обстеження земельних ділянок садибної забудови та вирішення спорів з питань містобудування встановлено, що проїзду до домоволодіння АДРЕСА_3 немає, можливості його облаштувати немає, проїзд до даного домоволодіння можливий лише між домоволодіннями АДРЕСА_1 (а. с. 169 т. 1).

Згідно із ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції дотримані вищенаведені норми.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

У статті 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно п. 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР № 45/5 від 31.10.1975, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може служити наявність у спадкоємців ощадної книжки, квитанції про здані в ломбард речі, технічного паспорту на автомобіль чи мотоцикл або свідоцтва на моточовен та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користуватися яким можливо лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Судом було вірно встановлено, що на час відкриття спадщини в оспорюваному будинку разом із спадкодавцем проживала донька - ОСОБА_10 зі своєю дочкою ОСОБА_11 , підтверджується відповідними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Отже, третя особа ОСОБА_6 має правовстановлюючий документ на будинок - Свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння від 11.05.1961 та технічний паспорт на нього.

Також матеріали справи містять довідки із яких вбачається, що дочка ОСОБА_8 - ОСОБА_10 проживала у спірному будинку як на час смерті спадкодавця, так і протягом 6 місяців після його смерті. Більш того ОСОБА_10 була зареєстрована у вказаному будинку на час смерті свого батька - ОСОБА_8 , що підтверджується записами у будинкової книзі, наданої позивачем.

Зазначені факти було підтверджено показами свідків, допитаних у судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги про те, що покази свідків не можуть бути належними доказами, оскільки вони є заінтересованими особами, є безпідставними, оскільки обставини, які підтвердили допитані особи в якості свідків особи лише підтвердили інформацію, яка міститься у матеріалах справи.

Відносно доводів апелянта про те, що суд не взяв до уваги надані нею документи, які свідчать про її вступ у володіння майном, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 533 ЦК УРСР, предмети звичайної домашньої обстановки і вжитку переходять до спадкоємців за законом, які проживали спільно з спадкодавцем, незалежно від їх черги і спадкової частки, якщо вони проживали з спадкодавцем до його смерті не менше одного року.

Таким чином всі речі у спірному будинку, після смерті спадкодавця, належали його дочці ОСОБА_10 , яка спільно мешкала разом зі спадкодавцем, що було вірно встановлено судом першої інстанції.

Ураховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, оцінивши їх, дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтвердила факт прийняття спадщини за законом після смерті батька - ОСОБА_8 та не довела вступ у володіння спадковим майном, спірним будинком, відповідно до вимог законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають на направлені на переоцінку доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду. Доводи та обставини на які посилається апелянт зводяться до незгоди з висновками суду і були предметом дослідження судом першої інстанції.

Колегією суддів перевірялись доводи апеляційної скарги щодо виходу суду першої інстанції за межі позовних вимог, щодо ймовірних неправдивих пояснень свідків, які були допитані у судовому засіданні, вказані доводи є припущеннями та не знайшли свого підтвердження при розгляді справи судом апеляційної інстанції.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовної заяви у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 21 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Вступну та резолютивну частину постанови було проголошено у судовому засіданні 11 березня 2020 року. Повний текст постанови було виготовлено та долучено до матеріалів цивільної справи 11 березня 2020 року.

Суддя-доповідач: А. В. Гапонов

Судді: В.Б. Азевич

Г.В. Новікова