Справа № 163/380/20
Провадження № 6/163/4/20
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2020 року м.Любомль

Суддя Любомльського районного суду Волинської області Гайдук А.Л., вивчивши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и л а :

У заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимоги обґрунтували тим, що на примусовому виконанні в Любомльському районному відділі ДВС перебуває виконавчий лист Рожищенського районного суду № 167/442/17 від 15.08.2017 року про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 60 463,00 гривень матеріальної шкоди та виконавчий лист Любомльського районного суду № 163/755/18 від 09.11.2018 року про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 59 731,36 гривень матеріальної шкоди, 2000,00 гривень витрат на проведення експертизи. Стягнення коштів з ОСОБА_3 не проводиться, оскільки він ніде не працює, майна не має, а в добровільному порядку рішення судів не виконує, хоча має таку можливість, оскільки їздить за кордон і заробляє гроші. На звернення державного виконавця ухвалою від 20.11.2019 року суд відмовив в тимчасовому обмеженні боржника у праві виїзду за кордон через недоведеність факту його ухилення від виконання судових рішень. На телефонні дзвінки ОСОБА_3 не відповідає, від зустрічей ухиляється. Стягувач ОСОБА_1 на даний час потребує чергової операції, необхідність якої викликана заподіяною ОСОБА_3 шкодою його здоров`я, проте отримати цю медичну допомогу не має можливості, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем в їх сім`ї. Упродовж трьох років стягнення не проводиться, при цьому, ОСОБА_3 спеціально звільнився з роботи, щоб з нього не проводили відрахувань із заробітної плати і з метою уникнення від виконання зобов`язання.

Вивченням матеріалів заяви встановлено підстави для такого висновку.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Такі обмеження встановлені Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України".

У статті 6 цього Закону наведено вичерпний перелік випадків, за наявності яких громадянин України може бути тимчасово обмежений у праві виїзду з України, зокрема, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч.4 ст.441 ЦПК України, ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

У пункті 19 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов`язаний, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

У статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» закріплені права та обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження, проте ні права, ні обов`язку стягувача на звернення до суду із заявою про встановлення відносно боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не передбачено.

Отже, сукупний аналіз наведених норм чинного законодавства вказує на те, що вирішення судом питання про обмеження у виїзді за межі України можливе лише в порядку, визначеному ст. 441 ЦПК України, за поданням державного виконавця на підставі Закону України «Про виконавче провадження» у разі доведення факту ухилення боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні.

Правом на звернення до суду з таким питанням стягувач не наділений.

У зв`язку із цим, у прийняття до провадження заяви стягувачів у виконавчому провадженні про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон слід відмовити.

Керуючись ст.ст.441, 260 ЦПК України, суддя, -

п о с т а н о в и л а :

У прийнятті до провадження заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її складення.

На ухвалу протягом 15 днів з дня її складення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Суддя А.Л. Гайдук