Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2020 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді - САВЛУК Т.В.

за участі секретаря Бурячек О.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Андруцька Г.О.,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - адвокат Марченко Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м.Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до ОСОБА_2 відповідно до заявлених вимог просила суд: «Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 ; автомобіль вантажопасажирський-В «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», рік випуску 2001, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 313», рік випуску 2010, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ; автомобіль «ГАЗ 3302 Газель», приблизний рік випуску 2006; трактор Владимирець «Т-25», приблизний рік випуску 1995, комбайн «Sampo 500», приблизний рік випуску 1989; комбайн HASSIA, приблизний рік випуску 2007.

Припинити право власності ОСОБА_2 на: квартиру АДРЕСА_1 ; автомобіль вантажопасажирський-В «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», рік випуску 2001, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 313», рік випуску 2010, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ; автомобіль «ГАЗ 3302 Газель», приблизний рік випуску 2006; трактор Владимирець «Т-25», приблизний рік випуску 1995, комбайн «Sampo 500», приблизний рік випуску 1989; комбайн HASSIA, приблизний рік випуску 2007.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності в рівних частках, по Ѕ частці за кожним, на квартиру АДРЕСА_1 ; автомобіль вантажопасажирський-В «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», рік випуску 2001, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 313», рік випуску 2010, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ; автомобіль «ГАЗ 3302 Газель», приблизний рік випуску 2006; трактор Владимирець «Т-25», приблизний рік випуску 1995, комбайн «Sampo 500», приблизний рік випуску 1989; комбайн HASSIA, приблизний рік випуску 2007».

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2018 року (головуючий суддя Шевченко В.М.) відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до ст.ст.174, 178 ЦПК України відповідач скористався своїм процесуальним правом та 02 листопада 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позов, із викладенням правової позиції відповідача щодо предмету позову, за змістом відзиву відповідач визнає позовні вимоги частково, просить визнати за позивачем та відповідачем в рівних частках право вланості на наступне майно: « квартиру АДРЕСА_1 ; автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», рік випуску 2001, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 313», рік випуску 2014, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ; автомобіль «ГАЗ 3302 418», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 ; зернозбиральний комбайн «Sampo 500», 1988 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 ; трактор «Т-25А-3», 1984 року випуску, державний реєсмтраційний номер НОМЕР_6 .

Стягнути з відповідача на користь позивачки частково судові витрати, так як відповідач не заперечує проти мирного вирішення даного спору, то поділити судові витртаи позивачки порівну».

17 січня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про призначення судової автотоварознавчої експерти з метою визначення дійсною ринкової вартості транспортних засобів, що є предметом спору.

17 січня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про призначення судової товарознавчої експерти з метою визначення дійсною ринкової вартості обєкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , що є предметом спору.

17 січня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на обєкти рухомого та нерухомого майна, що є предметом позову.

17 січня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про зупинення провадження у цивільній справі на час проведення судової автотоварознавчої експертизи та судової товарознавчої експертизи.

01 квітня2019 року керівником апарату Дніпровського районного суду міста Києва О.С. Корович видав розпорядження «щодо призначення повторного автоматичного розподілу судових справ», у звзяку із закінченням строку відрядження судді Шевченко В.М. відповідно до Указу Президента України «Питання тимчасового переведення суддів» №294/2018 від 28.09.2018.

01 квітня 2019 року на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу №755/15035/18 передано в провадженні головуючого у справі судді Савлук Т.В.

26 квітня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва (головуючий суддя Савлук Т,В.) постановлено ухвалу про відновлення провадження по цивільній справі. 31 травня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою зупинено провадження у цивільній справі - до проведення судово-товарознавчої експертизи експертами Чернігівського відділенням Київського Науково-дослідного інституту судових експертиз.

23 вересня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відновлення провадження по цивільній справі.

08 листопада 2019 року позивач ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіаднні подала заяву про зміну предмету позову, відповідно до поданої до суду заяви, позивач просила суд:

«Визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступні об`єкти рухомого та нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 ; автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 313», рік випуску 2010, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ; автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», рік випуску 2001, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; автомобіль «ГАЗ 3302 418», рік випуску 2008, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 ; колісний трактор «Т-25 А3 ОСОБА_4 », рік випуску 1984, державний реєстраційний номер НОМЕР_6 ; зернозбиральний комбайн «Sampo 500», рік випуску 1988, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 ; трактор «Т-25А Володимирець», рік випуску 1993, державний реєстраційний номер НОМЕР_5

Поділити спільне майно подружжя наступним чином:

- припинити право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , загальною варітсю 1 100 602 гривні за ОСОБА_1 ;

- визнати право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , загальною вартістю 1 100 602 гривні за ОСОБА_2 ;

Припинити право власності ОСОБА_2 на:

- автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 313», рік випуску 2010, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ринкова вартість 398831,87 гривень;

- колісний трактор «Т-25 А3 Володимирець», рік випуску 1984, державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , ринкова вартість 42707, 16 гривень»

- визнати право власності на автомобіль автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 313», рік випуску 2010, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ринкова вартість 398831,87 гривень, за ОСОБА_1 ;

- визнати право власності на колісний трактор «Т-25 А3 Володимирець», рік випуску 1984, державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , ринкова вартість 42707, 16 гривень, за ОСОБА_1 .

Залишити у власності ОСОБА_2 наступне майно:

- автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», рік випуску 2001, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ринкова вартість 121670, 24 гривні;

- автомобіль «ГАЗ 3302 418», рік випуску 2008, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , ринкова вартість 102 686, 37 гривні;

- зернозбиральний комбайн «Sampo 500», рік випуску 1988, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , ринкова вартість 153044 , 67 гривень;

- трактор «Т-25А Володимирець», рік випуску 1993, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , ринкова вартість 55087, 27 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 4525,24 гривні».

08 листопада 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про прийняття заяви позивача ОСОБА_1 про зміну предмету позову.

29 листопада 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закінченння підготовчого провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та представник позивача - адвокат Андруцька Г.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, викладених у заяві про зміну предмету позову, додатково пояснили, що з 06 жовтня 1984 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, який розірвано на підставі рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 06 квітня 2018 року. З період перебування у шлюбі сторонами придбано наступне майно - квартиру АДРЕСА_1 ; автомобіль вантажопасажирський-В «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», рік випуску 2001, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 313», рік випуску 2010, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ; автомобіль «ГАЗ 330 Газель», приблизний рік випуску 2006; трактор Владимирець «Т-25», приблизний рік випуску 1995, комбайн «Sampo 500», приблизний рік випуску 1989; комбайн HASSIA, приблизний рік випуску 2007. Після припинення шлюбу, відповідач відмовляється поділити майно добровільно, у взятку з чим між сторонами існує спір щодо поділу майна подружжя, тому з урахуванням наявних у справі доказів, які підтверджують підстави набуття права власності на об`єкт нерухомого майна та транспортні засоби, як об`єкт спільного сумісного майна подружжя, що не спростовано відповідачем під час розгляду даного спору, позивач просить задовольнити позов та розподілити спільно набуте майно колишнім подружжям у спосіб, визначений у заяві про зміну предмету позову.

Відповідач та представник відповідач - адвокат Марченко Г.М. в судовому засіданні позов визнали частково, пояснили, що відповідач визнає той факт, що спірна квартира та трпнспортні засобіи, крім автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 313», рік випуску 2010, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , придбані за спільні кошти подружжя та підлягають поділу, однак вказаний автомобіль придбаний відповідачем за власні кошти, отримані як доход від здійснення господарської діяльності як фізичної особи - підприємця, цей автомобіль використовується відповідачем для пасажирських перевезень, про що свідчить дозвільна документація, тому просить виключити цей автомобіль з обсягу майна, що підлягає поділу, та залишити у власності відповідача, щодо розподілу в натурі інших транспортних засобів відповідач заперечень не має, покладається на розсуд суду, зазначивши, що позивач не має наміру використовувати транспортні засоби, а ставить за мету лише реалізувати транспортні засоби та використати кошти для задоволення власних потреб.

Таким чином, вислухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами докази, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі, та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 Сімейного кодексу України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в статті 60 Сімейного кодексу України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Згідно положення 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Судом встановлено, що з 06 жовтня 1984 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

06 квітня 2018 року Коропським районним судом Чернігівської області ухвалено рішення, яким шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. (ст. 328 Цивільного кодексу України)

Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положенням статті 370 Цивільного кодексу України визначено право співвласників на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або судом.

Цивільний кодекс України регулює відносини, що складаються між співвласниками стосовно майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, визначаючи порядок володіння, користування та розпорядження таким майном, що визначає зміст права спільної сумісної власності. Хоча при праві спільної сумісної власності розмір частки кожного з співвласників не визначений, це не позбавляє можливості кожного з них права на виділ частки з майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, у натурі.

Частиною першою статті 372 Цивільного кодексу України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Судом встановлено, що 28 листопада 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено Договір купівлі-продажу квартири, відповідно до предмету договору Продавець передав, а покупець прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1

Продаж зазначеної квартири вчиняється за ціною 679 125,00 гривень, що еквівалентно 85000 доларів США, згідно офіційного курсу НБУ на день посвідчення договору, які продавець отримала від покупця в момент підписання цього договору.

У п.9 Договору зазначено, що сторони підтверджують, що квартира набувається покупцем, зі згоди його дружини, згідно її заяви, справжність підпису на ній, засвідчено нотаріально.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення

Відповідно до положення даної статті поділ майна може бути здійснений за домовленістю між співвласниками, у зв`язку з чим діє презумпція рівності часток. Разом з тим, чинне законодавство передбачає можливість відступу від рівності часток у випадку поділу майна, що знаходиться в спільній сумісній власності.

Відповідно до положень статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, майно, належне обом із подружжя, визначається як спільна сумісна власність, тобто спільна власність двох осіб - подружжя - без визначення часток кожного з них.

Так, за вимог ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене за домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною другою зазначеної статті встановлено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею/з ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, не достатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

При поділі майно, що знаходиться в спільній сумісній власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної власності припиняються, оскільки кожному з співвласників буде належати його частина вже на праві приватної власності. Отже, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 4 ст. 372 Цивільного кодексу України).

Як визначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Як убачається з матеріалів справи, позивач просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя в рівних частинах, шляхом визнання за сторонами спору права приватної власності по Ѕ частині кожному в об`єкті нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 .

При встановлені у справі обставини в контексті норм матеріального права, що регулює спірні правовідносини, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частки чоловіка і дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. 77,78 ЦПК України ) і це є її процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК УКраїни). При цьому судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд зазначив, що тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення сторін, керуючись законодавством України, діючим на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав визнати нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , обєктом спільного сумісного майна подружжя, та здійснити поділ спільного майна подружжя у спосіб визначений позивачем шляхом визнання за позивачем та відповідачем права власності по Ѕ частині кожному в обєкті нерухоме майно, оскільки судом встановлено, що спірне майно придбано подружжям за час перебування у шлюбі та за спільні грошові кошти, тому є їхньою спільною сумісною власністю, ці обставини визнані сторонами спору та відповідно до ч.1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, не підлягають доказуванню.

Крім того, за час перебування у шлюбі сторонами було придбано наступне майно: автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 313», рік випуску 2010, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ; автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», рік випуску 2001, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; автомобіль «ГАЗ 3302 418», рік випуску 2008, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 ; колісний трактор «Т-25 А3 ОСОБА_4 », рік випуску 1984, державний реєстраційний номер НОМЕР_6 ; зернозбиральний комбайн «Sampo 500», рік випуску 1988, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 ; трактор «Т-25А Володимирець», рік випуску 1993, державний реєстраційний номер НОМЕР_5

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

За положеннями пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно з частиною сьомою статті 57 СК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Таким чином, сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. У тому разі, якщо майно набувається у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, то воно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін у придбання (набуття) майна.

Зазначені висновки відповідають правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі за №6-2641цс15.

За даними територіального сервісного центру 7443 Регіонального сервісного центру МВС в Чернігівській області м. Києві станом на 07 листопада 2018 року за ОСОБА_2 зареєстровані наступні транспортні засоби - автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 313», рік випуску 2010, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (дата видачі свідоцтва про реєстрацію ТЗ - 27 квітня 2007 року); автомобіль «ГАЗ 3302 418», рік випуску 2008, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 (дата видачі свідоцтва про реєстрацію ТЗ - 19 лютого 2009 року; автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», рік випуску 2001, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (дата видачі свідоцтва про реєстрацію ТЗ - 23 грудня 2009 року).

Також, в матеріалах справи наявні документи про реєстрацію транспортних засобів - свідоцтва про реєстрацію машини - трактора «Т-25А Володимирець», рік випуску 1993, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 (дата видачі свідоцтва про реєстрацію ТЗ - 12 лютого 2008 року); зернозбирального комбайна «Sampo 500», рік випуску 1988, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 (дата видачі свідоцтва про реєстрацію ТЗ - 24 травня 2007 року).

Відповідно до частини 1 статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Оскільки сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, що передбачено частиною 2 цієї статті, даний спір повинен вирішуватися судом.

Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 цього Кодексу, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Зі змісту наведених норм сімейного закону вбачається, що поділу в натурі підлягає лише майно, яке є в наявності на момент такого поділу.

Посилаючись на те, що вказані транспортні засоби були придбані сторонами під час перебування ними у шлюбі, а, відтак, є спільним майном подружжя, позивач просила суд здійснити його розподіл.

Вирішуючи даний спір, судом встановлено відсутність між сторонами будь-яких угод щодо добровільного поділу майна, набутого ними за час перебування у шлюбі.

Транспортні засоби - автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 313», рік випуску 2010, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ; автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», рік випуску 2001, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; автомобіль «ГАЗ 3302 418», рік випуску 2008, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 ; колісний трактор «Т-25 А3 ОСОБА_4 », рік випуску 1984, державний реєстраційний номер НОМЕР_6 ; зернозбиральний комбайн «Sampo 500», рік випуску 1988, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 ; трактор «Т-25А Володимирець», рік випуску 1993, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , за часом їх набуття, відповідно до дати державної реєстрації транспортних засобів, придбані у період шлюбу, презумпцію спільності права власності на майно відповідачем не спростовано.

Суд критично відносить до доводів відповідача, що саме автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 313», рік випуску 2010, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , придбаний за рахунок отриманих відповідачем доходів від підприємницької діяльності, оскільки ці обставини не підтверджено належними та допустимими доказами, грунтуються на припущеннях, що є недобутими в силу положень ч.6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України.

Висуваючи заперечення проти позову, які викладено у відзиві на позов та письмових поясненнях на позов, відповідач, змінюючи свою позицію щодо предмету позову, не заперечує сам факт придбання спірних транспортних засобів під час перебування у шлюбі та правомірність їх включення до загальної маси майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, однак відповідач не погоджується із запропонованим позивачем варіантом поділу транспортних засобів, просить виділити йому у власність наступні транспортні засоби - автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 313», рік випуску 2010, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ринкова вартість 398831,87 гривень; зернозбиральний комбайн «Sampo 500», рік випуску 1988, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , ринкова вартість 153044 , 67 гривень; трактор «Т-25А Володимирець», рік випуску 1993, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , ринкова вартість 55087, 27 гривень, інші залишити у власності позивача, обираючи такий спосіб поділу транспортних засобів відповідач наголосив, що з 2008 року займається підприємницькою діяльністю як фізична особа- підприємець, основний вид діяльності - здійснення пасажирській перевезень, з цією метою відповідач використовує автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 313», рік випуску 2010, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , має оформлені дозвільні документи для здійснення пасажирській перевезень саме на цей автомобіль, тому виділення саме цього автомобіля позивачу позбавить відповідача можливості займатись підприємницькою діяльністю та отримувати прибуток, оскільки інших видів доходів він не має, крім вирощування сезонної сільгосппродукції.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 Цивільного кодексу України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; - річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Як роясненно у пунктах 22, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна в подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

З метою визначення дійсної ринкової вартості спірних транспортних засобів? за клопотанням позивача, на підставі ухвали суду від 17 жовтня 2018 року у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

На виконання ухвали суду, надано Висновок експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 12 вересня 2019 року за №2675-2680/19-24, складений судовим експертом С.О. Федоренко, яким визначено дійсну ринкову вартість транспортних засобів - автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», рік випуску 2001, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ринкова вартість 121670, 24 гривні; автомобіля «ГАЗ 3302 418», рік випуску 2008, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , ринкова вартість 102 686, 37 гривні; колісного трактора «Т-25 А3 Володимирець», рік випуску 1984, державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , ринкова вартість 42707, 16 гривень; автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 313», рік випуску 2010, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ринкова вартість 398831,87 гривень; зернозбирального комбайна «Sampo 500», рік випуску 1988, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , ринкова вартість 153044 , 67 гривень; трактора «Т-25А Володимирець», рік випуску 1993, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , ринкова вартість 55087, 27 гривень.

З урахуванням висновку експерта, загальна вартість транспортних засобів, що є предметом поділу складає 874 027,59 гривень, отже на долю кожного з подружжя припадає майна на суму 437 013, 74 гривні.

Враховуючи обраний позивачем спосіб поділу спільного сумісного майна подружжя шляхом виділення кожного із подружжя транспортних засобів в натурі, суд, не виходячи за межі заявлених позовних вимог, виходить з рівності часток подружжя, однак вважає за можливе відступитись від визначеного позивачем варіанту поділу транспортних засобів, залишивши у власності відповідача автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 313», рік випуску 2010, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ринкова вартість 398831,87 гривень, який використовується відповідачем у здійсненні підприємницької діяльності, та стягнення з нього на користь позивача грошової компенсації в розмірі 72836, 27 гривень, яка складає різницю між загальною вартістю майна, яка виділяється позивачу - 267 063,77 гривень ( включає вартість транспортних засобів -- автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», рік випуску 2001, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ринкова вартість 121670, 24 гривні; автомобіля «ГАЗ 3302 418», рік випуску 2008, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , ринкова вартість 102 686, 37 гривні; колісного трактора «Т-25 А3 Володимирець», рік випуску 1984, державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , ринкова вартість 42707, 16 гривень), та виділяється відповідачу - 606 963,81 гривні ( включає вартість транспортних засобів - автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 313», рік випуску 2010, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ринкова вартість 398831,87 гривень; зернозбирального комбайна «Sampo 500», рік випуску 1988, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , ринкова вартість 153044 , 67 гривень; трактора «Т-25А Володимирець», рік випуску 1993, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , ринкова вартість 55087, 27 гривень.), такий варіант поділу майна подружжя відповідає інтересам кожного з подружжя та дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України)

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до ст. 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, підлягає задоволенню частково з підстав, викладених у мотивувальній частині судового рішення.

Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5286,00 гривень та витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз в розмірі 17764,00 гривень, а всього на загальну суму 23 050,00 гривень, що підтверджується долученими до справи оригіналами платіжних документів про сплату позивачем понесених витрат, проведення а всього на загальну суму 23 050,00 гривень

Враховуючи наведене та керуючись ст. 60, 61, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст. ст. 325, 372 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 137, 141, 247, 274-279, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, - задовольнити частково.

Визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступні об`єкти рухомого та нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 ; автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 313», рік випуску 2010, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ; автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», рік випуску 2001, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; автомобіль «ГАЗ 3302 418», рік випуску 2008, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 ; колісний трактор «Т-25 А3 Володимирець», рік випуску 1984, державний реєстраційний номер НОМЕР_6 ; зернозбиральний комбайн «Sampo 500», рік випуску 1988, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 ; трактор «Т-25А Володимирець», рік випуску 1993, державний реєстраційний номер НОМЕР_5

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_10 ) право приватної власності на транспортні засоби:

- автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», рік випуску 2001, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ринкова вартість 121670, 24 гривні;

- автомобіль «ГАЗ 3302 418», рік випуску 2008, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , ринкова вартість 102 686, 37 гривні;

- колісний трактор «Т-25 А3 Володимирець», рік випуску 1984, державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , ринкова вартість 42707, 16 гривень.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя залишити за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_11 ) право приватної власності на транспортні засоби:

- автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 313», рік випуску 2010, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ринкова вартість 398831,87 гривень;

- зернозбиральний комбайн «Sampo 500», рік випуску 1988, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , ринкова вартість 153044 , 67 гривень;

- трактор «Т-25А Володимирець», рік випуску 1993, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , ринкова вартість 55087, 27 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_11 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_10 ) грошову компенсацію в розмірі 72836, 27 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_11 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_10 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5286,00 гривень та витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз в розмірі 17764,00 гривень, а всього на загальну суму 23 050,00 гривень

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я