Справа № 159/5564/20
Провадження № 2/159/1349/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого - судді Панасюка С.Л.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції позивача.

Вимоги обґрунтовані тим, що 12 лютого 2020 року, біля 12 год. 40 хв. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автомобільною дорогою М-19 сполученням «Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече», на ділянці дороги 42 кілометрового покажчика, поблизу с. Вужиськ Ратнівського району Волинської області, допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , внаслідок чого ОСОБА_5 від отриманих травм помер на місці події. Постановою слідчого СУ ГУНП у Волинській області Авдимирця М.О. від 31.07.2020, кримінальне провадження по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 13.02.2020 з вини відповідача, було закрито за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Позивачі зазначають, що відповідач, як володілець джерела підвищеної небезпеки, повинен відшкодувати завдану їм моральну шкоду, з врахуванням сум виплаченого страхового відшкодування. Просили стягнути з відповідача в їх користь кошти в сумі 263710 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Заперечення відповідача.

Відповідач відзив на позов не подав.

Мотивувальна частина рішення.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12 лютого 2020 року, близько 12 год. 40 хв. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автомобільною дорогою М-19 сполученням «Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече», на ділянці дороги 42 кілометрового покажчика, поблизу с. Вужиськ Ратнівського району Волинської області, допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , внаслідок чого ОСОБА_5 від отриманих травм помер на місці події.

Постановою слідчого СУ ГУНП у Волинській області Авдимирця М.О. від 31.07.2020, кримінальне провадження по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 13.02.2020 з вини відповідача, було закрито за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Позивач ОСОБА_1 є дочкою загиблою, а ОСОБА_2 є матір`ю загиблого.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована згідно діючого договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту (поліс № АО-3081696), укладеного з ПрАТ «СК «Перша».

Позивачі зверталися до вказаної страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування та, як зазначають позивачі, їм страховою компанією виплачено кошти в сумі 18145 грн.

Позивачі у позовній заяві вказують, що заподіяна їм моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких вони зазнали внаслідок втрати близької людини, через передчасну смерть батька та сина вони пережили сильний стрес. Загальний розмір заподіяної їм моральної шкоди, що пов`язана зі смертю ОСОБА_5 , вони оцінюють в сумі 131855 грн. кожному.

Частиною 2 ст.1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Судом встановлено, що смерть ОСОБА_5 настала внаслідок ДТП, за участю транспортного засобу, тобто джерела підвищеної небезпеки, яким керував відповідач. Доказів існування під час ДТП непереборної сили для водія або наявності умислу потерпілого суду не надано.

У відповідності до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.16 ЦК України - способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно ч.2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Беручи до уваги всі зібрані та оцінені у справі докази, суд приходить до висновку, що між діями водія ОСОБА_3 та наслідками дорожньо-транспортної пригоди у вигляді смерті ОСОБА_5 є прямий причинний зв`язок, однак відсутність у діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.7 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Відповідач не довів ні умислу ОСОБА_5 на заподіяння собі шкоди, ні грубої необережності, яка сприяла такому заподіянню, не надав щодо цього ні доводів, ні доказів.

Оцінюючи в сукупності встановлені обставини справи, а саме: характер правопорушення, відсутність вини відповідача, порушення потерпілим правил безпеки руху, довічність негативних наслідків та істотність вимушених змін у способі життя позивачів, виходячи із принципів розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що 131855 грн. на відшкодування моральної шкоди кожному з позивачів є достатньою грошовою компенсацією спричиненої моральної шкоди.

Враховуючи, що позивачі не надали суду розрахунку витрат з обґрунтуванням часу, затраченого на надання адвокатських послуг із наведенням конкретних видів правничої допомоги, не надали акту про прийняття цих послуг (виконаних робіт), а також належних доказів на підтвердження їх оплати, суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Також, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.4,10, 12, 13, 19, 76, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.22, 23, 1166, 1187, 1188, 1195 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 у відшкодування завданої їй моральної шкоди 131855 (сто тридцять одну тисячу вісімсот п`ятдесят п`ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 у відшкодування завданої їй моральної шкоди 131855 (сто тридцять одну тисячу вісімсот п`ятдесят п`ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави судові витрати у справі в сумі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривня 60 коп.

В решті вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий:С. Л. Панасюк