Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/7031/13-ц
Дата документа 11.02.2020
Провадження № 4-с/552/11/20
У Х В А Л А

іменем України

11.02.2020 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

секретаря судового засідання Кондра Ю.Ю.,

за участю:

представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в приміщенні суду скаргу ОСОБА_2 на рішення державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби по м. Полтава Північно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про накладення арешту на картковий рахунок, стягувач у виконавчому провадженні Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 24 січня 2020 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави зі скаргою на рішення державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби по м. Полтава Північно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про накладення арешту на картковий рахунок.

Скарга обґрунтована тим, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 05.11.2013 в справі № 552/7031/13-ц задоволено позов ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором в розмірі 140288,66 грн солідарно. Шевченківським ВДВС м. Полтава в ході примусового виконання зазначеного судового рішення 19.08.2019 накладено арешт на кредитну лінію (ліміт) в АТ КБ «Приватбанк», рахунок № НОМЕР_1 . Вважає, що накладення арешту призводить до порушень її прав.

Просила зобов`язати Шевченківський ВДВС м. Полтави скасувати арешт коштів ОСОБА_2 , вчинений в межах виконавчого провадження № 46785387, що містяться на кредитному рахунку № НОМЕР_1 , номер картки НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_2 .

В судове засідання заявник не з`явилася.

Представник заявника в судовому засіданні повністю підтримав вимоги скарги, посилаючись на викладені в ній обставини.

Інші особи в судове засідання не з`явилися, боржник ОСОБА_3 звернувся з заявою, в якій просив розглядати скаргу без його участі.

Оскільки відповідно до норм ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка учасників не перешкоджає розгляду скарги, суд вважає за можливе провести розгляд скарги без участі осіб, які не з`явилися.

Суд, заслухавши представника заявника, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до таких висновків.

Встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 5 листопада 2013 року в справі № 552/7031/13-ц, яке вступило в законну силу, позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором від 22 липня 2008 року №510-ФР в розмірі 140288,66 грн. солідарно.

Згідно зі ст. 124 Конституції України та ст.ст. 2,18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Встановлено що зазначене судове рішення боржниками, в тому числі і заявником ОСОБА_2 , в добровільному порядку не виконується, виконавчий лист, виданий по справі № 552/7031/13-ц, стягувачем ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» пред`явлено на примусове виконання, рішення знаходиться на примусовому виконанні в Шевченківському відділі ДВС по м. Полтава Північно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень згідно зі ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Закон України «Про виконавче провадження» встановлює саме обов`язок, а не право державного виконавця, відкрити виконавче провадження та прийняти виконавчий документ до виконання, вживати заходів щодо примусового виконання.

Заходами примусового виконання рішень відповідно до норм ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до норм п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

В силу абз. 2 ч. 2 ст. 48 Закону забороняється звернення стягнення та накладення арешту лише на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15 1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19 1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26 1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18 1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Жодні інші заборони законом не визначені.

Судом встановлено, постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області Корецької О.С. від 19 серпня 2019 року в межах виконавчого провадження № 46785387 про стягнення коштів з ОСОБА_2 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках в банківських установах, відкритих на ім`я боржника ОСОБА_2

Постанова державного виконавця містить вказівку на те, що арешт накладено на кошти боржника, крім коштів на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Зазначене рішення державного виконавця про накладення арешту на грошові кошти прийнято на підставі та в межах повноважень, наданих державному виконавцеві, тому суд приходить до висновку, що таке рішення є правомірним.

Тобто державний виконавець, виконуючи свої професійні обов`язки та діючи в межах чинного законодавства вчинив дії, щодо примусового виконання боржником рішення суду.

При цьому державним виконавцем не приймалося рішення про звернення стягнення на грошові кошти, які належать АТ КБ «Приватбанк», на що посилається заявник в поданій до суду скарзі.

Окрім того, в силу норм ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

АТ КБ «Приватбанк» до суду з позовом про знаття арешту з майна не звертався, а заявник ОСОБА_2 не має повноважень на ведення справ від імені банківської установи та не може звертатися за захистом прав АТ КБ «Приватбанк».

Окрім того кошти, які містяться на рахунку в АТ КБ «Приватбанк», відкритому на ім`я ОСОБА_2 , не є коштами, на які відповідно до ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» не може бути звернено стягнення.

При вирішенні справи суд звертає увагу, що постанова про накладення арешту на рахунки боржника містить застереження щодо не накладення арешту на кошти на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

При цьому надана заявником інформація щодо руху коштів по картці 516874* НОМЕР_2 (а.с. 207-230) не містить інформації про те, що рахунок має спеціальний режим використання.

Також, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження надання боржником до Шевченківського відділу ДВС м. Полтави ГТУЮ в Полтавській області документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання.

Тоді як, відповідно до пункту 1 частини четвертої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Накладення арешту на грошові кошти боржника ОСОБА_2 є тим обмеженням, яке вчинене на виконання норм Закону України «Про виконавче провадження», підставою для його застосування до заявника є невиконання останньою судового рішення. Таке обмеження є необхідними з метою забезпечення прав стягувача у виконавчому провадженні, права на доступ до судового захисту.

На підставі викладеного, враховуючи, що ОСОБА_2 оскаржує дії державного виконавця до моменту звернення з відповідною скаргою до суду та нею не доведено порушення державним виконавцем чинного законодавства, а стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає порядок зняття арешту з рахунків, що мають спеціальний режим використання, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_2 є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на рішення державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби по м. Полтава Північно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про накладення арешту на картковий рахунок відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали складено 11 лютого 2020 року.

Головуючий суддя Н.Л.Яковенко