Справа № 2-12/11
УХВАЛА

11 лютого 2020 року м.Ананьїв

Суддя Ананьївського районного суду Одеської області Желясков О.О., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків та компенсації моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Ананьївського районного суду Одеської області Дорош В.В. перебувала цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків та компенсації моральної шкоди.

Ухвалою судді Дорош В.В. від 11 грудня 2009 року у справі відкрито провадження.

У зв`язку з тим, що у головуючого по справі судді Дорош В.В. закінчились повноваження для здійснення правосуддя, вказану заяву було передано до канцелярії суду для повторного авторозподілу.

З протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 6 лютого 2020 року вбачається, що справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків та компенсації моральної шкоди, передано судді Желяскову О.О. для розгляду.

Враховуючи викладене суд вважає за необхідне прийняти до провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків та компенсації моральної шкоди.

При цьому, вивченням матеріалів справи встановлено, що ухвалою судді Ананьївського районного суду Одеської області Дорош В.В. від 7 травня 2014 року провадження у справі було зупинено на підставі п.2 ч.1 ст.202 ЦПК України (в редакції станом на 7 травня 2014 року) у зв`язку з перебуванням відповідача ОСОБА_5 на тривалому лікуванні, що перешкоджало його явці в судові засідання.

Будь-яких відомостей про припинення ОСОБА_5 лікування або його продовження станом на 11 лютого 2020 року матеріали справи не містять, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне поновити провадження у справі.

При цьому, в пункті 3 прохальної частини позовної заяви ОСОБА_1 просить суд відстрочити сплату судових витрат до ухвалення судового рішення у справі.

В якості обґрунтування підстав для відстрочення сплати судових витрат в позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що він не мав змоги сплатити судові витрати у зв`язку з тим, що відповідачами йому спричинено значні матеріальні збитки пов`язані з ремонтом транспортного засобу.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України (в редакції станом на 4 грудня 2009 року) було визначено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що судом не зостановлювалось ухвала про відстрочення позивачу сплати судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне вирішити клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судових витрат при прийнятті справи до провадження.

При цьому, пунктом 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено судам, що відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI та статті 82 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Проте, позивачем до позовної заяви будь-яких доказів, які б давали суду змогу зробити висновок щодо матеріального стану позивача, та відповідно наявності підстав для відстрочення сплати судових витрат, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору не підлягає задоволенню.

Пунктом 11 частини 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції від 15 грудня 2017 року) передбачено, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позовна заява ОСОБА_1 надійшла до суду 4 грудня 2009 року.

Частиною 1 статті 79 ЦПК України (в редакції станом на 4 грудня 2009 року) було передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 2 статті 79 ЦПК України (в редакції станом на 4 грудня 2009 року) розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 5 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України (в редакції станом на 4 грудня 2009 року), на час звернення позивача до суду з позовною заявою, було визначено, що До набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розміри судового збору, судовий збір при зверненні до суду сплачується у порядку і розмірах, встановлених законодавством для державного мита.

Відповідно до пункту «а» частини 1 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» із позовних заяв, що подаються до суду підлягало стягненню державне мито в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 22.5 статті 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» на час звернення позивача до суду з позовною заявою було визначено, що якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум, то для цілей їх застосування використовується сума у розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 6.1.1 пункту 6.1 статті 6 цього Закону для відповідного року (з урахуванням положень пункту 22.4 цієї статті).

З наведеного вбачається, що станом на 4 грудня 2009 року мінімальна сума судового збору, яка підлягала сплаті при зверненні до суду з позовною заявою складала 51 гривню (17 гривень * 3) але не могла бути більшою за 1700 гривень (17 гривень *100).

Ціна позову у позовній заяві ОСОБА_1 складає 22520 гривень 60 копійок, що значно більше максимального розміру судового збору, який підлягав стягненню за подачу до суду позовної заяви у 2009 році, з наведеного вбачається, що ОСОБА_1 при зверненні до суду мало бути сплачено судовий збір у сумі 1700 гривень.

Крім того, пунктом 1 частини 3 статті 79 ЦПК України (в редакції станом на 4 грудня 2009 року) було визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на інформаційно-технічне забезпечення.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України (в редакції станом на 4 грудня 2009 року) до витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи відносяться витрати, пов`язані з інформуванням учасників цивільного процесу про хід і результати розгляду справи, а також витрати, пов`язані з виготовленням та видачею копій судових рішень.

Частиною 2 статті 81 ЦПК України (в редакції станом на 4 грудня 2009 року) було визначено, що розмір та порядок оплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи залежно від категорії справ встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Розмір зазначених витрат станом на 2009 рік було визначено «Розмірами витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов`язаних з розглядом цивільних та господарських справ», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року №1258.

Згідно вказаного документу розмір витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов`язаних з розглядом цивільних справ обраховується за формулою: Р = Мз/п * k, де Р - сума витрат, що підлягає сплаті на момент подачі позовної заяви; Мз/п - мінімальна заробітна плата, встановлена Верховною Радою України у Законі України про Державний бюджет України на відповідний рік; k - коефіцієнт витрат залежно від категорії справи.

Для справа позовного провадження з розгляду |майнового характеру k було встановлено на рівні 0,4.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про державний бюджет України 2009 рік» в Україні було встановлено з 1 січня 2009 року розмір мінімальної заробітної плати 605 гривень, з 1 квітня 2009 року - 625 гривень, з 1 липня 2009 року - 630 гривень, з 1 жовтня 2009 року - 650 гривень, з 1 листопада 2009 року - 744 гривні на місяць..

З наведеного вбачається, що при подачі позовної заяви ОСОБА_1 мало бути сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 297 гривень 60 копійок (744 гривень * 0,4).

Частиною 5 статті 119 ЦПК України (в редакції станом на 4 грудня 2009 року) було визначено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору та оплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

При цьому, до позовної заяви ОСОБА_1 не додано відповідного документа, який би підтверджував сплату судового збору та оплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Також, позовна заява та додані до неї матеріали не містять будь-яких відомостей про наявність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору та оплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Частиною 1 статті 120 ЦЦПК України (в редакції станом на 4 грудня 2009 року) було визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір чи не оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Частиною 1 статті 187 ЦПК України (в редакції від 15 грудня 2017 року) визначено, що суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

З наведеного вбачається, що позовну заяву ОСОБА_1 слід залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі.

Керуючись ст.ст.187, 260, 261, 352-354, Пунктом 11 частини 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції від 15 грудня 2017 року), ст.ст.79, 81, 82, 119, 120 ЦПК України (в редакції станом на 4 грудня 2009 року), -

ПОСТАНОВИВ :

Цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків та компенсації моральної шкоди, - прийняти до свого провадження.

Відмовити в задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судових витрат.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків та компенсації моральної шкоди - залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

У разі не виконання вказаних вимог позовна заява буде визнана неподаною і повернута позивачу разом з усіма доданими до неї матеріалами.

У відповідності до положень ч.2 ст.261 ЦПК України ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: О. О. Желясков