Єдиний унікальний номер 722/854/19
Номер провадження 2/722/328/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді Унгуряна С.В.

секретаря Сімак О.І.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача Телешмана І.В.

представника відповідача Радамовського М.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сокиряни в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вищевказаним позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на те, що 12.04.2016 року відповідач ОСОБА_4 взяв у нього в борг кошти в розмірі 15000 доларів США, які зобов`язався повернути через три роки, про що надав йому письмову розписку. Однак, за сплином 3-х років ОСОБА_4 грошові кошти не повернув. 19.04.2019 року він звертався до відповідача з письмовою вимогою про повернення боргу на протязі 20-денного строку, однак станом на 22.05.2019 року відповідач суму боргу йому не повернув. З урахуванням офіційного курсу долара США до української гривні станом на 20.05.2019 року, який становив 26,36 грн. за 1 долар США, сума боргу становить 395400 грн.

Просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 на його користь грошові кошти в розмірі 395400,00 грн. та судовий збір в розмірі 3954,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Телешман І.В. в судовому засіданні позов підтримали та з наведених у ньому підстав просили задовольнити позовні вимоги в повному об`ємі.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник - адвокат Радамовський М.М. в судовому засіданні позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що між сторонами не було укладено договір позики грошей, оскільки вказані кошти відповідач отримав від позивача лише у користування. Крім цього, вказували на те, що гроші в сумі 15000 доларів США відповідачем були повернуті позивачу 01.01.2018 року, про що зазначено безпосередньо у борговій розписці.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При цьому, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України).

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 року у справі №6-79цс14, відповідно до норм ст.ст.1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Крім цього, Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 1 грудня 2017 року, роз`яснив, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно долученого до матеріалів справи позивачем ОСОБА_1 оригіналу розписки встановлено, що 12.04.2016 року відповідач ОСОБА_4 отримав у борг від ОСОБА_1 15000 доларів США, які зобов`язався повернути через три роки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами 12.04.2016 року був укладений договір позики грошей. Відповідно з наведених підстав суд вважає необгрунтованими доводи відповідача та його представника в частині відсутності між сторонами договірних зобов?язань щодо позики грошей.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

З огляду на викладене, а також враховуючи наявність у позивача ОСОБА_1 оригіналу боргової розписки від 12.04.2016 року, суд вважає доведеними обставини як щодо отримання відповідачем ОСОБА_4 предмету позики, так і щодо неповернення ним боргу станом на час пред`явлення позову до суду.

У зв?язку з цим, суд приходить до висновку про необгрунтованість доводів відповідача щодо повернення ним 01.01.2018 року предмета позики.

На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до наданого позивачем ОСОБА_1 розрахунку боргу, заборгованість відповідача ОСОБА_4 за договором позики від 12.04.2016 року, станом на 20.05.2019 року складає 395400 грн.

Згідно роз`яснень, викладених у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики від 12.04.2016 року підлягають задоволенню в розмірі 15000,00 доларів США, що станом на 14.09.2020 року згідно офіційного курсу, визначеного Національним Банком України, становить 418500 грн.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Поряд із цим, Велика Палата Верховного Суду за наслідками розгляду справи №464/3790/16-ц зробила висновки, які виклала у постанові від 16.01.2019 року (провадження №14-465цс18).

Так, Велика Палата дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Аналізуючи правові норми Велика Палата дійшла також висновку, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3954 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 5, 11-13, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , за договором позики від 12.04.2016 року борг в розмірі 15000 (п?ятнадцять тисяч) доларів США, що станом на 14.09.2020 року згідно офіційного курсу, визначеного Національним Банком України, становить 418500 (чотириста вісімнадцять тисяч п?ятсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , судовий збір в розмірі 3954 (три тисячі дев?ятсот п?ятдесят чотири) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Сокирянський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Унгурян С.В.

Повне судове рішення складено 23.09.2020 року.