Справа № 464/1976/20
пр.№ 2/464/910/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.09.2020 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

справа № 464/1976/20

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

третя особа ОСОБА_3

вимоги: стягнення аліментів

Обставини справи

Позивачка у квітні 2020 року звернулася до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить: стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 4000 гривень щомісячно з дня подання позову до суду і до досягнення повноліття; стягувати з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який навчається, в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно з дня подання позову до суду і до завершення навчання або досягнення двадцятитрьохрічного віку, покликаючись на невиконання відповідачем своїх обов`язків щодо утримання дітей.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судову справу передано на розгляд судді Тімченко О.В.

29 квітня 2020 року до суду надійшли відомості про зареєстроване місце проживання відповідача.

Ухвалою судді від 30 квітня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Постановлено залучити третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_3 . У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) розділ XII "Прикінцеві положення" ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

Також Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 17 липня 2020 року, пункт 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України викладено в такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Даним законом також встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Згідно із наявною у справі розпискою, третя особа заявлений матір`ю позов про стягнення аліментів підтримує.

Отримавши 28 травня 2020 року (під час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) ухвалу суду, якою відповідачу надано строк для подання відзиву, до даного часу він своїми процесуальними правами не скористався та відзиву не подав, клопотання про продовження процесуального строку у зв`язку із карантинними заходами не заявлено. У даному випадку суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України).

Суддя Тімченко О.В. з 3 серпня 2020 року по 04 вересня 2020 року включно перебувала у відпустці.

Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Мотиви та висновки суду

Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 18 серпня 2009 року та від серії НОМЕР_2 від 14 червня 2002 року. За довідкою житлового органу з місця проживання ЛКП « Під Зуброю » № 1702 від 21 серпня 2019 року діти проживають разом з матір`ю.

Оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів на утримання дітей, то між сторонами виникли сімейні правовідносини, врегульовані Конституцією України, Сімейний кодексом України та Законом України «Про охорону дитинства».

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Виходячи з положень ст.ст.141, 181, 182 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

При цьому, за ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Указане кореспондується із вимогами ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», якою передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Наведені положення закону дають підстави для висновку, що аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів та їх розмір, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, її гармонійного розвитку, з врахуванням визначеного законом розміру прожиткового мінімуму на дитини, її потреб, зважаючи на обов`язок обох батьків брати участь в матеріальному утриманні дитини.

Так, звертаючись до суду із позовом про стягнення аліментів на дитину віком 17 років, позивачкою не обґрунтовано та не надано жодних доказів, що є її процесуальним обов`язковим згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України, у підтвердження визначених ст.182 СК України обставин: стану здоров`я дитини та відповідача, матеріального стану останнього, наявність у відповідача на утриманні інших осіб, перебування у його власності майна чи здійснення відповідачем певних витрат. З клопотанням про витребування доказів у передбачених законом випадках до суду не зверталась. При цьому, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України).

Натомість судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_4 є студенткою І курсу Львівського національного університету імені Івана Франка денної форми навчання на платній основі (21 846 грн за кожен навчальний рік), що підтверджується договором про надання освітніх послуг від 31 липня 2019 року, довідкою навчального закладу від 10 вересня 2019 року за № 029).

Доходи позивачки з жовтня 2019 року по березень 2020 року становлять 65 371,70 грн, яка обіймає посаду бухгалтера у Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» (довідка за № 17 від 13 квітня 2020 року).

Однак, враховуючи однозначну необхідність у витратах на гармонійний розвиток дитини до її повноліття, в тому числі щодо здобуття освіти з відповідної спеціальності, рівність батьків у матеріальному утриманні та виходячи із засад справедливості, добросовісності і розумності сімейного законодавства (ч.9 ст.7 СК України), відсутності доказів реального розміру доходу відповідача та фінансової спроможності надавати дитині допомогу у визначеному розмірі, з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивачки на утримання їх неповнолітньої дитини у розмірі 2000 грн щомісячно. Указаний розмір не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а станом на день ухвалення рішення згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 2318 грн. Звільнення від сплати аліментів на неповнолітніх дітей законодавством не передбачено.

Також законодавчими положеннями, викладеними у ст.199 СК України, встановлено, що у випадку, коли повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (ч.1), а ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Під час розгляду справи встановлено, що повнолітній син сторін у справі навчається у вищому навчальному закладі - студент ІІІ курсу Національного лісотехнічного університету України денної форми навчання (довідка № 197 від 12 вересня 2019 року).

У зв`язку з навчанням на денній формі для забезпечення належного рівня навчального процесу (необхідність підручників, методичної літератури, канцелярських товарів, одягу тощо) повнолітній син потребує матеріальної допомоги, що є безумовним фактом.

З урахуванням матеріального стану позивачки, фактичне покладення обов`язку піклуватися та матеріально забезпечувати повнолітнього сина, який навчається, винятково на матір є порушенням норм закону, виходячи з рівних прав та обов`язків батьків щодо дитини та принципів сімейного законодавства, з відповідача на користь позивачки слід стягнути 1500 грн аліментів на утримання повнолітнього сина, який навчається. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідачем доказів неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини, яка навчається, не надано.

Позивачкою не доведено належними та допустимими доказами підстав для стягнення аліментів в іншому розмірі, а неподання відзиву відповідачем не звільняє позивачку від тягару доказування та розгляд справи здійснюється за наявними матеріалами. Отже позов підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до вимог ч.1 ст.79, ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 15 квітня 2020 року та в порядку ч.1 ст.430 ЦПК України допускається негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі щорічно підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст.184 СК України).

Розподіл судових витрат

Оскільки позивачка при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір», то за приписами ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення 1681,60 грн судового збору.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задоволити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 квітня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно на час навчання, починаючи з 15 квітня 2020 року, але не довше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

В решті вимог відмовити.

Розмір аліментів, стягуваний у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1681,60 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2

третя особа ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1

Повне судове рішення складено 11 вересня 2020 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя О.В.Тімченко