Справа №443/1735/14-ц
Провадження №2/443/287/20
УХВАЛА

іменем України

23 вересня 2020 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про реальний розподіл будинку та господарських споруд,

встановив:

Позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про реальний розподіл будинку та господарських споруд надійшла до суду 26.09.2014.

Провадження у справі відкрито 09.10.2014.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2020 автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Павліва А.І. для цього судового провадження.

Представник відповідача ОСОБА_3 подав до суду клопотання про закриття провадження у справі.

В обґрунтування клопотання покликається на те, що 15.10.2013 Жидачівським районним судом Львівської області за наслідками розгляду цивільної справи №443/1801/13-ц винесено ухвалу про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про реальний розподіл будинку та господарських споруд і визнання права власності на самовільну прибудову. Ця ухвала винесена на підставі заяви про закриття провадження у зв`язку із відмовою від позову, відтак наявні законні підстави для закриття провадження у справі на підставах, передбачених пунктами 3, 4 частини 1 ст. 255 ЦПК України.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 клопотання підтримав повністю, суду зазначив, що ухвала суду від 15.10.2013 не оскаржувалася. Питання процесуального характеру, які стосуються постановлення цієї ухвали, не є предметом розгляду цього клопотання. Доводи сторони позивача вважає припущеннями.

Представник відповідача ОСОБА_4 клопотання підтримав повністю, суду зазначив, що справа, яка перебувала у провадженні суду, в якій постановлено ухвалу про закриття провадження у справі, і справа, яка перебуває на даний час у провадженні суду має ті самі сторони, той самий предмет і подана з тих самих підстав. Ухвала суду від 15.10.2013 про закриття провадження у справі не оскаржувалася і на даний час не скасована. Норма процесуального закону про закриття провадження у справі за наявності відповідних підстав є імперативною.

Представник позивача проти задоволення клопотання заперечив, суду зазначив, що в матеріалах справи, яка перебувала у провадженні суду і за наслідком якої постановлено вищевказану ухвалу від 15.10.2013, відсутній журнал судового засідання від 15.10.2013, в якому було б зазначено про те, що судом прийнята відмова і зазначено про роз`яснення особі статті 205, 206 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час постановлення ухвали). Відсутні підстави вважати, що судове засідання відбулося. Заяву представник позивача не подавала і їй невідомо, звідки вона взялася. Крім цього, у самій заяві не зазначено про відмову від позову. Про наявність ухвали сторона позивача нічого не знала, оскільки її з нею не ознайомлювали. Позовна заява, з приводу якої, на даний час, відбувається судове провадження, прийнята судом і суди не вбачали підстав для закриття провадження у цій справі. На даний час спір залишається не вирішеним.

Суд, заслухавши аргументи учасників справи, вивчивши матеріали цивільних справ №443/1735/14-ц та №443/1801/13-ц, доходить такого висновку.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі можливе лише за умови, якщо рішення, що набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, а підстава обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Отже, відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду чинності.

Закриття провадження у справі це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідачів щодо якої вона просить ухвалити рішення, а підставою обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Аналізуючи позови у цивільних справах №443/1735/14-ц та №443/1801/13-ц суд зазначає, що сторонами в них є одні і ті ж особи ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_2 (відповідач).

Предмет цих позовів, а саме: реальний розподіл житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 збігається між собою, як збігається і спосіб проведення цього розподілу, зазначений у прохальних частинах позовів.

Підстави спору є ідентичними чинення відповідачем перешкод у користуванні майном, що порушує право власності позивача, яке зареєстроване ним у встановленому законом порядку та неможливість поділу майна у добровільний порядок, з покликанням на ті ж самі норми матеріального та процесуального права в обох позовах.

Ухвалою суду від 15.10.2013, яка набрала законної сили, провадження у справі №443/1801/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про реальний розподіл будинку та господарських споруд і визнання права власності на самовільну прибудову закрито з підстав, передбачених статтями 205, 206 ЦПК України.

Надаючи оцінку аргументам учасників справи суд погоджується з аргументами сторони відповідача і вважає їх належним чином обґрунтованими та мотивованими.

Водночас, аргументи сторони позивача, які, по своїй суті, зводяться до оцінки дій (бездіяльності) суду як таких, що вчинені з порушенням процесуального закону (чинного на час їх вчинення), не перешкоджають, на даний час, розгляду клопотання про закриття провадження у справі з наведених стороною відповідача підстав, оскільки ухвала Жидачівського районного суду Львівської області від 15.10.2013 набрала законної сили і є обов`язковою для виконання в розумінні приписів статті 129 Конституції України та статті 18 ЦПК України.

Більше того, суд зазначає, що оцінка дотримання чи порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при розгляді справи та ухваленні у ній рішення є виключною компетенцією суду вищої інстанції (апеляційної та касаційної), тому вважає надання такої оцінки у суді першої інстанції неприпустимим.

Суд зауважує, що сторона позивача не позбавлена права оскаржити ухвалу Жидачівського районного суду Львівської області від 15.10.2013 до апеляційної інстанції у спосіб, визначений процесуальним законом, однак на даний час відсутні підстави вважати, що сторона позивача скористалася цим правом і відсутні будь-які інші обґрунтовані підстави вважати, що ця ухвала втратила свою чинність.

З огляду на приписи частини 4 ст. 10 ЦПК України суд бере до уваги рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» (заява № 48553/99), в якому Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 параграфа 1, повинно тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (п.72) («Брумареску проти Румунії», параграф 61).

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності та з огляду на те, що у справі, яка перебувала у провадженні суду (№443/1801/13-ц) та справі, яка на даний час перебуває у провадженні суду (№443/1735/14-ц) одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, та з огляду на те, що у справі, яка перебувала у провадженні суду (№443/1801/13-ц), судом постановлено ухвалу про закриття провадження у ній і ця ухвала, на даний час, вважається такою, що набрала законної сили, тому суд вважає, що наявні безумовні підстави для закриття провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 3 частини 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись статтями 10, 200, 255, 260, 261 ЦПК України, суд

постановив:

Закрити провадження у справі №443/1735/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про реальний розподіл будинку та господарських споруд.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

Головуючий суддя А.І. Павлів