Дата документу 23.09.2020 Справа № 337/5153/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/5153/19 Головуючий у 1 інстанції: Гнатик Г.Є.
Провадження № 22-ц/807/1892/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики, судових витрат,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми за договором позики, судових витрат.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідачка ОСОБА_1 21.05.2019р. взяла у нього в борг за договором позики грошові кошти у сумі 500 доларів США та зобов`язалася їх повернути у строк до 21.07.2019р., але до теперішнього часу грошові кошти не повернула. Посилаючись на існування вказаних обставин, просив стягнути з відповідача 500 доларів США за договором позики та сплачену суму судового збору.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 500 доларів США за договором позики, а також сплачену суму судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп.

Частково не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій не заперечувала отримання від позивача 500 доларів США як боргу, який належить повернути, але вважала, що судом неправильно встановлено, що ці грошові кошти вона брала на свої потреби, в той час як вона брала їх в інтересах сім`ї та під час існування сімейних відносин з позивачем, тому вважала, що борг слід ділити навпіл, а з неї слід стягнути лише половину заборгованості. Просила змінити рішення суду, стягнувши з неї 250 доларів США та половину судових витрат позивача.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем ОСОБА_2 не надано, що не є перешкодою для апеляційного розгляду справи у відповідності до вимог ч. 3 статті 360 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду 23 вересня 2020р. не з`явилась, надавши втретє клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із своєю хворобою та необхідністю дотримання карантинних заходів для запобігання поширенню коронавірусної хвороби.

Вирішуючи клопотання, колегія заслухала думку ОСОБА_2 , який заперечував проти відкладення справи в третій раз, вказуючи, що ОСОБА_1 , наголошуючи на дотриманні карантинних заходів, у цей час працює та здійснює підприємницьку діяльність. Тому вважає, що можливо розглядати справу за відсутності відповідача.

Колегія вважала за можливе розглядати справи за відсутності відповідача, оскільки остання подає аналогічне клопотання втретє.

Так, 02.06.2020р. ОСОБА_1 вперше подала заяву про відкладення розгляду справи 03.06.2020р. у зв`язку із хворобою та задля дотримання карантинних заходів ( а.с. 79), на підтвердження хвороби надана довідка про огляд і обстеження у сімейного лікаря ( а.с. 80).

Колегія відклала розгляд справи, визначивши нову дату судового засідання 26.08.2020р., у зв`язку з щорічною відпусткою суддів складу колегії з 06.07.2020 по 07.08.2020р.

25.08.2020р. від ОСОБА_1 знову надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з її хворобою, на підтвердження чому нею надано аналогічну довідку про огляд та лікування у сімейного лікаря ( а.с. 86-87).

Справу було відкладено на 23 вересня 2020р., але і в це засідання ОСОБА_1 знову не з`явилась, надавши таку ж саму заяву та таку ж саму довідку про обстеження і лікування у сімейного лікаря.

Колегія вважає, що станом на 23.09.2020р. у Запорізькій області діє адаптивна форма карантину, він не є суворим, установи та підприємства працюють, транспортне сполучення є відлагодженим. Тому за дотримання заходів безпеки відповідач могла приймати участь у судових засіданнях.

Не приймає колегія також до уваги надану відповідачем останню медичну довідку, оскільки вони містить загальну інформацію про огляд і обстеження, так само як і дві попередні, але не містить конкретного висновку про хворобу відповідача станом на час судового засідання, яка перешкоджає їй прибути в суд, або просити розглядати справу в режимі відеоконференції.

Отже, колегія вирішила розглядати справу за відсутності відповідача, що узгоджується з приписами ч. 4 статті 223, ч. 2 статті 372 ЦПК України.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 , який заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, звіривши копію розписки, що міститься у справі, з наданим позивачем для огляду її оригіналом, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 21.05.2019р. взяла в борг за договором позики у ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 500 доларів США та зобов`язалася їх повернути до 21.07.2019 року, про що написала власноручно розписку ( а.с.8).

До вказаного строку грошові кошти позивачу повернуті нею не були, тому останній просив їх стягнути з відповідачки в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, правовідносини з позики підтверджені наявною в матеріалах справи розпискою, оригінал якої знаходиться у позивача, тому як боргові зобов`язання відповідача перед позивачем, так і їх невиконання позичальником є підтвердженими.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилається, як вже зазначено вище, лише на те, що борг є спільним з позивачем, оскільки кошти отримані нею у позивача під час шлюбу та в інтересах сім`ї, тому вона має повернути лише половину позичених коштів позикодавцеві.

З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбу з 24.10.2012р., який розірвано на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2019р.

Відповідач вказує, що цим рішенням встановлено, що їх сім`я остаточно розпалась та сторони з 25 травня 2019р. фактично припинили шлюбні відносини. Тому відповідач вважає, що взяті у борг 21.05.2019р. кошти є спільними сімейними коштами, та вона повинна повернути позивачу їх половину з огляду на рівність часток кожного з подружжя у майні та зобов`язаннях.

Заперечуючи проти таких стверджень відповідача, позивач надав пояснення, що ці кошти відповідач позичала у нього на свою підприємницьку діяльність, витратила не в інтересах сім`ї, тому підстав вважати їх спільними коштами подружжя не мається. Вважає, що суд правильно визначив, що ці кошти є особистим боргом відповідача перед ним як позикодавцем.

Крім того, вказує, що ці кошти не були його заробітною платою чи іншими доходами, які відносяться до сімейного бюджету, а отримані від продажу належної йому на праві особистої приватної важності квартири.

Вказані пояснення позивача підтверджуються наданим у матеріали справи нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири у м. Дніпро ( а.с. 42).

Колегія вважає вказані доводи скарги ОСОБА_1 неспроможними з огляду на наступне.

Для спільного сімейного бюджету подружжя притаманне спільне володіння сімейними доходами на добровільних засадах. В той же час, у цих правовідносинах ОСОБА_2 надавав кошти ОСОБА_1 під умовою складання боргової розписку. Те, що за своїм статусом ці кошти не належали до спільних сімейних доходів позивач підтвердив наданим договором купівлі-продажу належної йому квартири.

Посилання відповідачки у скарзі на те, що вона отримала грошові кошти в інтересах сім`ї, ніякими доказами не підтверджені, а з самого тексту розписки вбачається, що грошові кошти у сумі 500 доларів США ОСОБА_1 отримала особисто у позику, та зобов`язалася повернути їх у строк до 21.07.2019р. Вказівки ж про отримання грошових коштів у позику для потреб сім`ї розписка не містить.

Посилаючись на презумпцію спільності майна, набутого у шлюбі, апелянт не враховує, що у кожного з подружжя можуть бути доходи і майно, які є їх особистою власністю, що унормовано главою 7 Сімейного кодексу.

Крім того, визначена судом дата фактичного припинення шлюбних відносин не доводить, що відносини між подружжям не погіршились раніше, зокрема, станом на дату надання позики 21.05.2019р., та сторони до 25.05.2019р. не запровадили інший порядок розпорядження отриманими доходами у цей період (що і підтверджує такі відносини як надання коштів у борг).

Вказуючи, що квартира позивачем була продана за 6 місяців до надання їй позики, відповідач, зі свого боку, не довела, що позичені кошти є саме тими доходами позивача, які не відносяться до особистої приватної власності у розумінні статті 57 СК України, як і того, що позичені кошти витрачені нею в інтересах сім`ї.

Вказуючи, що вона витратила позичені кошти на продукти для дітей та позивача, а також на оздоровлення дітей, відповідач ніяких доказів цим обставинам не надає, та ніяким чином не пояснює факт отримання в позику від чоловіка грошей в сумі 500 доларів США напередодні розлучення (позов подано до суду 03.06.2019р.) на потреби сім`ї під час шлюбу, коли на ці потреби виділяються кошти добровільно. Тобто факт написання розписки нічим не пояснює.

Між тим, укладення між чоловіком і дружиною цивільно-правових угод не суперечить чинному законодавству.

Отже, за викладених обставин, колегія визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, викладені в ній доводи були предметом перевірки суду першої інстанції та останній відкинув їх як неспроможні, та колегія погоджується з цим.

З огляду на зазначене у відповідності до вимог статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2020 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 вересня 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.