Справа №521/1295/20
Провадження №2/521/1735/20
20 серпня 2020 року місто Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючий суддя - Плавич І.В.,
секретар судового засідання - Дукіна Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду позивач вказувала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 .
Позивач зареєстрована та постійно проживає за вказаною адресою. Водночас за адресою означеної квартири зареєстрований колишній чоловік позивача - ОСОБА_2 .
Позивач свідчить, що відповідач ОСОБА_2 з 2013 року за означеною адресою не проживає, але в позасудовому порядку не здійснив необхідних дій для зняття з реєстраційного обліку та реєстрації за фактичним місцем проживання. У зв`язку з викладеними обставинами позивач звернулась до суду з даним позовом, у якому просила усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у виді квартири АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 правом подачі відзиву на позов не скористався, відзив на позовну заяву до суду не надходив.
Позивач ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не з`явилась, але від особи надійшла заява про підтримання позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку частини 3 статті 211 ЦПК України.
Відповідач ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся, причини неявки суду не відомі.
Згідно із частиною 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням викладеного суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку.
Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази у їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку.
Під час розгляду справи суд установив, що згідно з договором дарування від 29 лютого 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Варавою К.В., реєстровий №1151, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .
Право власності набувача за договором було належним чином зареєстроване, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №18445610 від 28 лютого 2014 року.
Згідно з довідкою №1084 від 18 березня 2019 року, виданою КП «ЖКС «Черьомушки», за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 1963 року народження.
При цьому 22 липня 2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, про що свідчить свідоцтво серії НОМЕР_1 , видане Відділом ДРАЦС у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції від 22 липня 2014 року.
Відповідно до спільної заяви мешканців будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , підписи яких були засвідчені начальником дільниці №3 КП «ЖКС «Черьомушки», - ОСОБА_2 у квартирі позивача з листопада 2013 року не проживає.
Як регламентує частина 1 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно з частинами 1, 2 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до частин 1, 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
За положеннями частин 1, 2 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Водночас відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, сформульованою в постанові №320/6081/16-ц від 12 грудня 2018 року, аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.
Суд погоджується з доводами позивача, що відповідач проживав у квартирі як член сім`ї її власника та набув право користуванням чужим майном, яке за своєю правовою природою є сервітутом.
Згідно з частиною 2 статті 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
При цьому як регламентує стаття 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Ураховуючи викладене, а також на підставі встановлених фактичних обставин, суд доходить висновку, що відповідач ОСОБА_2 втратив сервітутне право користування відповідним жилим приміщенням.
Аналогічний правовий висновок наведений Верховним Судом України в постанові №6-2931цс16 від 15 травня 2017 року.
Як зазначає стаття 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону.
Як роз`яснює стаття 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», орган реєстрації здійснює: формування та ведення Реєстру територіальних громад; реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці; передачу інформації та/або внесення у встановленому законом порядку відомостей про реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування до Єдиного державного демографічного реєстру.
Зважаючи на викладене суд доходить висновку про обґрунтованість усунення перешкоди в здійсненні права власності ОСОБА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у виді квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У зв`язку із задоволенням позову ОСОБА_1 , суд покладає судові витрати на ОСОБА_2 та стягує з відповідача на користь позивача судові витрати: суму оплаченого судового збору в розмірі 840,80 гривень.
Керуючись статтями 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 281, 282, пунктами 8, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Усунути перешкоди в здійсненні права власності ОСОБА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у виді квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму оплаченого судового збору в розмірі 840,80 гривень.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до Малиновського районного суду міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду безпосередньо до Одеського апеляційного суду або через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повні відомості про учасників справи згідно з пунктом четвертим частини п`ятої статті 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 - АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 - АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Суддя: І.В. Плавич