Справа № 204/6741/20
Провадження № 2-о/204/103/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, в особі судді Приваліхіної А.І., розглянувши у судовому засіданні у приміщенні суду у м. Дніпрі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Синельниківський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту смерті, -

В С Т А Н О В И В:

13 жовтня 2020 року заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій прохає встановити той факт, що її батько, ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Львові, проживав у кв. АДРЕСА_1 та є таким, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України у смт. Совєтське, м. Ялта Автономної Республіки Крим (а. с. 1).

В обґрунтування своїх вимог вказала, що вона є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На підтвердження цього факту надала копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 10 серпня 1985 року (а. с. 4). ЇЇ батько, ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт. Совєтське, м. Ялта Автономної Республіки Крим, яке входить до переліку тих населених пунктів, на території яких органи державної влади України, у зв`язку із окупацією частини її території, тимчасово не здійснюють свої повноваження. Їй було видано свідоцтво про смерть батька. З метою реєстрації факту його смерті вона звернулася до Ірпінського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на що отримала відповідь від 26 вересня 2020 року за вихідним № 1872/21.27-65, що нею пред`явлено документи, які видано на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Самостійно довести той факт, що її батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт. Совєтське, м. Ялта Автономної Республіки Крим, вона не може, тому прохає суд заяву задовольнити. Встановлення цього факту їй необхідно для реалізації своїх спадкових прав.

Ухвалою суду від 13 жовтня 2020 року по справі відкрито окреме провадження та призначено судове засідання на 11 годину 30 хвилин 20 жовтня 2020 року (а. с. 20).

У судове засідання заявниця не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій заявлені вимоги підтримала та прохала задовольнити їх (а. с. 16).

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що заперечень щодо задоволення заяви не має (а. с. 24).

З цих підстав, на виконання приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності учасників процесу без фіксування судового процесу технічними засобами та ухвалив рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи наданими заявником письмовими доказами, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з вимогами п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Нормою ч. 1 ст. 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, що визначена Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначається тимчасово окупованою територією.

Згідно з вимогами ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Приписами ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, які затверджені наказом Міністерства юстиції України № 52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть).

У своїх рішеннях «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою). Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Таким чином, сформульовані в рішеннях Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території істотно обмежені.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 10 серпня 1985 року, її батьком є ОСОБА_2 (а. с. 4). ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт. Совєтське, м. Ялта Автономної Республіки Крим, про що 16 серпня 2020 року видано свідоцтво про смерть, актовий запис № 6 (а. с. 5).

З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьком заявниці ОСОБА_1 . Сам ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт. Совєтське, м. Ялта Автономної Республіки Крим, яке є окупованою територією України. Факт смерті ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про його смерть. 26 вересня 2020 року Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відмовлено у державній реєстрації смерті ОСОБА_2 , оскільки заявницею пред`явлено документи, які видано на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а. с. 14). Внаслідок невідповідності виданого документа формі, що визначена чинним законодавством України, заявниця позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію смерті її батька. Також, заявниця просить встановити факт проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 , однак жодних доказів на підтвердження даних доводів заявницею суду не надано. Оцінюючи у сукупності надані докази, суд дійшов висновку про можливість задоволення заяви в частині встановлення факту, що має юридичне значення, смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт. Совєтське, м. Ялта Автономної Республіки Крим, що є тимчасово окупованою територією України. Підстав для задоволення заяви в частині щодо встановлення факту проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 , немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.5, 10-11, 60, 76-80, 89, 129, 141, 213-215, 258, 265, 293, 315-319, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Синельниківський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту смерті задовольнити частково.

Встановити той факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є таким, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт. Совєтське, м. Ялта Автономної Республіки Крим.

У задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Допустити негайне виконання рішення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні протягом 30 днів зо дня отримання ними копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його проголошення, або протягом 30 днів зо дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна