Справа № 375/2324/19
Провадження № 2/375/70/20
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2020 Рокитнянський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Литвина О.В.,

при секретарі - Юрченко Л.В.,

розглянувши у приміщенні суду в смт.Рокитне за правилами спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Рокитнянська селищна рада Київської області

про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.07.2012 їй належить житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами по АДРЕСА_1 , який має в цілому 110,6 кв.м. загальної площі та 76,5 кв.м. житлової площі.

Згідно виданої Рокитнянською селищною радою довідки про склад сім"ї у вказаному житловому будинку зареєстрований ОСОБА_2 .

Зазначає, що ОСОБА_2 не проживає в житловому приміщенні без поважних причин з 15.03.2009 і про що свідчить акт обстеження умов проживання від 18.11.2019.

В будинку відсутні його особисті речі, спільного господарства вона з ним не веде останній не несе тягар по утриманню будинку.

Крім того, відповідач не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення будинку.

Вважає, що викладених обставин ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням належного їй жилого будинку по АДРЕСА_1 , а тому просить визнати його таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням та зобов"язати Рокитнянську селищну раду зняти його з реєстраційного обліку за вкзаною адресою.

Сторони в судове засідання, призначене на 15:40 годину 11.02.2020 не з"явилися. Натомість позивач подала до суду заяву, якою свої вимоги підтримала в повному обсязі, просить справу розглянути у її відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи на разі неявки в судове засідання відповідача.

Відповідач будучи повідомленим через оголошення на офіційному сайті судової влади України в судове не з"явився, відзиву на позов та заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не подав.

Третя особа, будучи належним чином повідомленою, в судове засідання свого представника не направила та подала заяву про розгляд справи за відсутності її представника. При вирішенні спору покладається на розсуд суду.

За викладеного, суд ухвалює провести розгляд спору по суті у відсутності сторін та в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі матеріалів, що узгоджується із положеннями ст. 279, 280 ЦПК України та за вимогами частини другої статті 247 цього Кодексу не здійснювати фіксування судового розгляду справи технічними засобами.

Заслухавши у судовому засіданні свідка ОСОБА_3 , дослідивши отримані у справі письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.07.2012 належить житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами по АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований ОСОБА_2 . На разі, останній у вказаному житловому будинку не проживає з 2009 та не приймає участі у його утриманні, в будинку відсутні його особисті речі. Як вбачається з пояснення у судовому засіданні свідка ОСОБА_3 , відповідач не проживає у вказаному будинку близько 10 років і де він знаходиться йому не відомо. Не відома вказана обставина і самому позивачу.

Викладене підтверджується поясненнями у судовому засіданні свідка та письмовими матеріалами справи, якими є:

? Копія паспорта на ім"я позивача НОМЕР_1 , виданого 16.11.1999 Рокитнянським РВ ГУ МВС України в Київській області;

? Копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.07.2012, посвідченого 27.07.2012 державаним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області Калітенко Л.Б. за реєстровим № 2270;

? Довідка Рокитнянської селищної ради Київської області № 3955 від 13.11.2019 про склад сім"ї позивача;

? Копія акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 від 25.09.2019.

Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Згідно ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань.

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті

Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами спору, мають регулюватися положеннями ст.ст. 383, 391, 406 ЦК України, ст.ст.159, 156 ЖК Української РСР.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Відповідно до положень ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як вбачається із вставовлених обставин спору, будучи членом сімї позивача, а саме, являючись її сином, відповідач в останньому не проживає понад один рік.

Оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з огляду на викладені правові підстави, суд приходить до висновку про доведеність обставин позову та про задоволення вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратила право користування жилим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-709цс16, який суд бере до увази з огляду на положення ст.263 ЦПК України.

На разі, вимога про примусове його зняття з реєстрації у вказаному будинку не підлягає судом задоволенню, оскільки така дія є похідною від визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а судове рішення у даній справі слугуватиме підставою для вчинення такої дії відповідним уповноваженим на те органом, повноваження якого для зняття особи з обліку є дискреційними.

При цьому суд враховує наступне.

Відповідно до положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на викладене вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української РСР; ст. 405 ЦК України).

Позов таким чином підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в сумі 768.40 грн підлягають стягненню на його користь з відповідача у справі.

Керуючись ст.ст. 150, 156 ЖК Української РСР, ст.ст. 15, 16, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 81, 89, 133, 141, 223, 247, 263- 265, 273, 280-287 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування понесених судових витрат по оплаті судового збору 768.40 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному поряду, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Литвин

Рішення набрало законної сили "____"___________________________20_____