єдиний унікальний номер справи 531/1913/19
номер провадження 2/531/48/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 року м.Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді Попова М.С.,

за участі секретаря судового засідання Клименко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 25.12.2014, відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 11936,70 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В порушення норм закону та умов угоди відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 17.09.2019 року має заборгованість 19580,45 грн., що складається із заборгованості за кредитом 10444,43 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 7047,17 грн., заборгованість по пені та комісії 2088,85 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце його проведення. У наданій суду письмовій заявіпредставник позивача просив розглядатисправу за його відсутності, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час, дату та місце його проведення. Від неї надійшла письмова заява, у якій просила розглядати справу без її участі. Надала суду копію постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 04.112019, згідно якої, на підставі виконавчого напису №НАІ234038 виданого 22.03.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуту заборгованість у загальному розмірі 14602,68 грн.

Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

06.07.2010 відповідачка звернулася до банку з Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.8).

25.12.2014 між позивачем та відповідачкою було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с.9).

Позивач зазначає, що відповідач всупереч договірним зобов`язанням, в установлені терміни не повернула належні грошові суми, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підтверджується розрахунками (а.с.5-7)

Так, розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 17.09.2019 року складає 19580,45 грн., що складається із заборгованості за кредитом 10444,43 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 7047,17 грн., заборгованість по пені та комісії 2088,85 грн.

Банківською ліцензією (а.с.37) підтверджується, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК», зареєстровано у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій.

Однією з підстав цивільних прав та обов`язків згідно ч.2 ст.11 ЦК України, є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Згідно ст.1054 ЦК України,за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статей 207,1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах де відображена воля сторін. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. 1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Приписами ч. 2 ст.95 ЦПК України,встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст.95 ЦПК України,копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації, Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003 відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23».

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2, розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Пунктом 2.1 Генеральної угоди визначено, що відповідачу надано кредит в сумі 11936,7 грн. на строк 36 місяців з 25.12.2014 по 31.12.2017, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку. Визначено відсоткову ставку 1,5 % у місяця на суму заборгованості по кредиту. Визначено строки оплати.

У п.2.8 Угоди визначено, що при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник виплачує банку пеню , розмір якої визначено в Умовах і правилах за кожен день прострочення.

Але позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи угоду, відповідач розумів і погодився з ними. Оскільки, «Умови та правила надання банківських послуг», на які посилається позивач не містять підпису позичальника, тому такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, угоди від 25.12.2014.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), яка, в силу положень частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача нарахованої позивачем суми пені та комісії.

Доданий АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви розрахунок заборгованості не може слугувати підтвердженням існування боргу, оскільки він не є первинним документом так як не відповідає вимогам ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.4.10 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», а саме: не зазначено посади осіб, відповідальних за здійснення такого розрахунку, відсутній особистий підпис та інші дані, які дають змогу ідентифікувати особу, що склала відповідний розрахунок.

Надана суду копія анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 06.07.2010 містить лише погодження про укладення договору про надання банківських послуг, однак не містить даних про отримання відповідачем кредиту, не зазначено кредитний ліміт, відсоткову ставку, не визначено порядок та строки нарахування штрафів, пені.

У Генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, що укладено між сторонами 25.12.2014, визначено суму кредиту та відсотки.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Угоду, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умови, зокрема й щодо сплати пені та комісії у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Зазначені обставини унеможливлюють встановлення судом розміру неустойки за несвоєчасне погашення кредиту, проведення розрахунку заборгованості.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин.

Рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України,суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачка у своїй заяві про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти позову та наявності боргу. Надана нею копія постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 04.112019 не підтверджує тієї обставини, що борг з відповідача стягнуто саме за кредитним договором, за яким позивач просить стягнути заборгованість у даному позові.

Тому, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитом та відсотками, що визначено Генеральною угодою, у загальному розмірі 17491,60 грн., відмовивши у задоволенні позову в частині стягнення пені та комісії, оскільки їх розмір та порядок нарахування не визначено Генеральною угодою.

Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на 89,33%, то з відповідача, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеній частині позовній вимог в сумі 1716,03 грн.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 61 Конституції України, ст. ст. 526, 549, 611, 1049, 1054, 1066,1069 ЦК України, керуючись ст. ст.259, 263-265, 277-279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка зареєстрована в АДРЕСА_1 , на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»(юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код 14360570) суму заборгованості за договором б/н від 25.12.2014 у розмірі 17491,60 грн. (сімнадцять тисяч чотириста дев`яносто одна гривня шістдесят копійок), що складається із заборгованості за кредитом 10444,43 грн. (десять тисяч чотириста сорок чотири гривні сорок три копійки), заборгованості за відсотками за користування кредитом 7047,17 грн. (сім тисяч сорок сім гривень сімнадцять копійок).

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка зареєстрована в АДРЕСА_1 , на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»(юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код 14360570) витрати на сплату судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог в сумі 1716,03 грн. (одна тисяча сімсот шістнадцять гривень три копійки).

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги або через Карлівський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С.Попов