Номер провадження: 22-ц/813/2035/20
Номер справи місцевого суду: 492/1432/19
Головуючий у першій інстанції Черевата В. І.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 492/1432/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

- відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», поданою представником - Криловою Оленою Леонідівною, на рішення Арцизького районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Череватої В.І. 11 вересня 2019 року, повний текст рішення складено 11 вересня 2019 року,

встановив:

У серпні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК (далі Банк) звернулося до суд із вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.01.2010 року станом на 17.07.2019 року в загальному розмірі 28 114,34 грн..

Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_1 звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від 20.01.2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 13 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у Заяві.

Згідно п.2.1.1.5.7 Договору власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.

Овердрафт - короткостроковий кредит, який надається Барком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування (п. 1.1.1. 63 Договору).

При укладанні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Пунктом 1.1.3.2.4 Договору для Банку передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору.

Згідно п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.2 Договору зміни в Умови та правила надання банківських послуг вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку.

На підставі п. 2.1.1.5.5 Договору відповідачка зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Пунктом 2.1.1.5.6 Договору передбачено, що у разі невиконання зобов`язань за Договором Позичальник зобов`язаний на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку.

Пунктом 2.1.1.12.1 Договору сторонами погоджено, що зобов`язання клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта є борговими зобов`язаннями.

Згідно п. 2.1.1.12.2 Договору в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійсненні трати, за користування кредитом клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https//privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору.

У разі виникнення простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.2.1. Договору клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування.

При непогашені суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1. Договору на суму від 100 грн., клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https//privatbank.ua/kredity/. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Банк свої обов`язки за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

У порушення умов кредитного договору відповідачка зобов`язання в повному обсязі не виконувала, у зв`язку з чим станом на 17.07.2019 р. виникла заборгованість у загальному розмірі 28 114,34 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту 10 444,99 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредиту 5 989,99 грн.; - заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн.; - заборгованість з нарахованої пені за прострочене зобов`язання 8 964,45 грн.; - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 899,94 грн.; - штраф (фіксована складова) 500,00 грн.; - штраф (процента складова) 1 314,97 грн..

Відповідно до п. 1.1.7.11 Договору він діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання договору, він автоматично пролонгується на той же строк.

Пунктом 1.1.7.43 Договору сторони передбачили, що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку/депозиту клієнта, відкритого в рамках Договору або підпадаючого під дію Договору, а також при закінченні використання послуг Банка, передбачених Договором. За наявної у клієнта в момент закриття останнього рахунку клієнта непогашеної заборгованості перед Банком по Договору, в тому числі по овердрафту, а також заборгованості по сплаті комісії перед Банком, дія Договору закінчується після повного погашення заборгованості.

Відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів Банку (а. с. 1 3 зворотна сторона).

Представник позивача у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце його проведення сповіщений належним чином. Звернувся до суду із заявою, в якій просив розглянути справу у його відсутність. Позов підтримав повністю та просив суд задовольнити його у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце його проведення сповіщена належним чином. Звернулася до суду із заявою, в якій просила розглянути справу у її відсутність.

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 11 вересня 2019 року вищезазначений позов Банку задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором б/н від 20.01.2010 року врозмірі 10 444,99 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10 444,99 грн., та судовий збір у розмірі 713,65 грн..

У задоволенні іншої частини позовних вимог Банку відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20.01.2010 року відповідачка ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі - 13 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк виконав свої зобов`язання по наданню кредитних коштів відповідачці. Однак, відповідачка ОСОБА_1 не виконала зобов`язання по поверненню суми отриманого кредиту.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 17.07.2019 року, відповідно до наданого Банком розрахунку заборгованості за договором, відповідачка має заборгованість у розмірі - 28 114,34 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 10 444,99 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредиту - 5 989,99 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн.; - нарахована пеня за прострочене зобов`язання - 8 964,45 грн.; - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень - 899,94 грн.; штраф (фіксована частина)- 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 1 314,97 грн..

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20 січня 2010 року, послався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (20 січня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (19 серпня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20 січня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивач - АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-ХІІ, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Таким чином, суд вважав, що слід відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідачки на користь позивача - 5 989,99 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 8 964,45 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; - 899,94 грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн..

Також суд зауважив, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 20 січня 2010 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі - 10 444,99 грн..

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 182/1806/17.

Разом з цим, суд не погодився з вимогою позивача, що стосується стягнення суми штрафів з огляду на наступне.

Суд відмовив у вимогах про стягнення штрафів, як різновиду неустойки у зв`язку з їх необґрунтованістю та невідповідністю вимогам ст. 61 Конституції України (подвійна відповідальність за одне й те ж саме правопорушення).

Позовні вимоги підлягають задоволенню частково (10444,99), а саме у розмірі 37,15 % (10444,99 х100 :28114,34). Тому, судовий збір за розгляд справи у пропорційному розмірі 713,65 грн. слід покласти на відповідачку (1921:100 х 37,15%) (а. с. 48 52).

Банк в апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції тільки в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту та неустойки. Просить рішення суду першої інстанції в оскарженій частині скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та неустойки.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в оскарженій частині рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на помилковість висновку суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені та штрафів. Розмір заборгованості вказаний у наданому Банком розрахунку заборгованості. Нарахування пені передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг. Крім того, позичальник підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів льготного періоду».

ОСОБА_1 згідно наявного у справі повідомлення про вручення поштового відправлення отримала копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги. Право надання відзиву проігнорувала. Відзив від ОСОБА_1 на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України дана справа відноситься до категорії малозначних.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без виклику її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, а тому законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства у повній мірі не відповідає.

Суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів дійшов правильних вищевказаних висновків щодо відмови у задоволенні вимог Банку простягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені та штрафам.

Разом з тим, вищевказаних висновків про відмову в задоволенні заборгованостіза простроченим тілом кредиту та пені у зв`язку з тим, що Банк не надав доказів того, що відповідачка була ознайомлена та підписала саме додані Банком до позову Умови та правила надання банківських послуг зроблені при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням нормматеріального(ст. ст. 11, 15, 16, 192, 509, 524, 525, 526, 530, 533, 610, 611, 627, 1054 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

20.01.2010 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та бажання отримати платіжну картку Кредитка «УНІВЕРСАЛЬНА» з лімітом 400,00 грн.. У вказаній Анкеті-заяві вказана базова процентна ставка по кредиту 2,5% у місяць на залишок заборгованості (а. с. 11 11 зворотна сторона).

З наявної у справі копії підписаної ОСОБА_1 довідки про умови кредитування з використанням кредитки «УНІВЕРСАЛЬНА» не можна встановити розмір базової процентної ставки, пені та штрафів (а. с. 12).

У наданому Банком розрахунку вказано, що заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 17.07.2019 року становить у загальному розмірі 28 114,34 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 10 444,99 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредиту - 5 989,99 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн.; - нарахована пеня за прострочене зобов`язання - 8 964,45 грн.; - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень - 899,94 грн.; штраф (фіксована частина)- 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 1 314,97 грн.(а. с. 4 10).

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Згідно із ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Щодо вирішення спору між сторонами про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та пені колегія суддів зазначає наступне.

Згідно вищевказаних анкети-заяви, довідки про умови кредитування з використанням кредитки «УНІВЕРСАЛЬНА»,наданого Банком розрахунку заборгованості (а. с. 4 12 зворотна сторона) ОСОБА_1 отримала від Банку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, ліміт якого змінювався Банком. ОСОБА_1 користувалася кредитом, частково його погашала. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором, відповідачка порушила умови кредитного договору. Вищевказані обставини відповідачка не спростувала в суді першої інстанції, навпаки надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а. с. 46).Оскільки беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 вищевказані зобов`язання за кредитним договором з повернення кредиту не виконала, правильним є висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідачки на користь Банку заборгованості за тілом кредиту.

Матеріали справи не містять заперечень ОСОБА_2 з приводупідписання доданої Банком до позову довідки про умови кредитування з використанням кредитки «УНІВЕРСАЛЬНА»(а. с. 13), в якій вказано базову ставку процентів у розмірі 2,5% у місяць на залишок заборгованості. Не містять матеріали справи і доказів того, що ОСОБА_1 заперечувала ознайомлення та підписання доданих Банком до позову Умов та правил надання банківських послуг. Навпаки, надала заяву про розгляд справи про стягнення кредиту за її відсутності (а. с. 46).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що між сторонами був укладений кредитний договір шляхом укладення договору приєднання (ст. 634 ЦК України).

Доводи Банку щодо помилкового посилання суду першої інстанції на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 є обґрунтованими, оскільки відповідачка у суді першої інстанції не заперечувала проти ознайомлення та підписання Умов та правил надання банківських послуг в Банку. Застосування правових висновків, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, як підстави для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та пені є неможливим у зв`язку з іншими, встановленими у даній справі обставинами (відсутність заперечень відповідачки щодо ознайомлення та підписання Умов та правил надання банківських послуг, підписанням відповідачкою інших документів щодо розміру відсотків).

Разом з тим, доводи апелянта про те, що суд безпідставно відмовив у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Згідно вимог, передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг, які додані Банком до позову і на які посилається Банк, кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) розмір коштів, що надаються Банком клієнту на строк, обумовлений у Договорі, на умовах платності та зворотності (п. 1.1.1.54.).

Мінімальний обов`язковий платіж розмір боргових зобов`язань клієнта, які щомісячно має оплачувати клієнт протягом терміну дії картки. Цей платіж розраховується як сума овердрафта і суми щомісячного платежу, що складається з нарахованих до сплати відсотків і частини заборгованості за кредитом. Залежно від виду платіжної картки розмір і порядок розрахунків щомісячного платежу зазначений у заяві та «Пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування» і виражений у процентному співвідношенні до здійсненних операцій з використання платіжних карток (п. 1.1.1.60.).

Овердрафт короткостроковий кредит, який Банк надає клієнту у разі, якщо сума операцій за платіжною карткою перевищує суму залишку коштів на його рахунку, в розмірі ліміту кредиту кредитування (п. 1.1.1.63).

Прострочений кредит кредитні кошти, які були надані клієнту і не були повернуті Банку в термін, передбачений Договором (п. 1.1.1.88).

Форма надання кредиту: «Фінансовий» кредитний ліміт може бути використаний для отримання готівкових коштів з Картрахунку і безготівкових розрахунків за придбані товари чи послуги (п. 2.1.1.12.1.1).

За користування кредитом Пільгового періоду клієнт сплачує Банку проценти в розмірі 0,01% від суми операцій за рахунок Кредиту. В разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт оплачує Банку відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування відсотків. Сплату відсотків за користування Кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків (договірне списання).

В разі, якщо дату нарахування відсотків згідно цих Умов, клієнт використав всю суму Кредиту, Сторони узгодили про збільшення розміру Кредиту на розмір боргових зобов`язань за Кредитом, що мала місце на дату нарахування відсотків. Згідно ст. 212 ЦК України, в разі якщо будь-яка прострочена заборгованість за Кредитом є більшою ніж 90 днів починаючи з 91-го дня вся (загальна) заборгованість за Кредитом є простроченою (п. 2.1.1.12.2.).

Погашення кредиту поповнення Картрахунку Клієнтом в розмірі Мінімального обов`язкового платежу шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку, а так само шляхом договірного списання коштів з інших рахунків Клієнта на підставі доручення Клієнта (2.1.1.12.3.).

Термін внесення Мінімального обов`язкового платежу по Кредиту (далі «Платіж»), а також овердрафту до 1-го числа місяця, наступного за розрахунковим, в розмірі, розрахованому згідно Тарифу від суми поточних боргових зобов`язань. Платіж включає відсотки за користування Кредитом, передбачені Тарифом, частину заборгованості по тілу кредиту, штраф, згідно цих Умов (2.1.1.12.4.).

Позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, з комісії, пені та штрафу на умовах, передбачених Договором (п. 2.1.1.5.5. Договору).

Під борговими зобов`язаннями за Кредитом сторони узгодили зобов`язання клієнта з повернення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальну заборгованість клієнта (п. 2.1.1.12.1. Договору).

У разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійсненні трати, за користування кредитом клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування (п. 2.1.1.1.12.2. Договору).

У разі виникнення простроченого кредиту Договору клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування, та сплачує пеню та штраф (п. п. 2.1.1.12.2.1., 2.1.1.12.6.1. Договору).

Обов`язком позичальника за кредитним договором є - повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

Як вказувалося вище обов`язком позичальника за кредитним договором є - повернення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів (п. 2.1.1.12.1 Умов та правил надання банківських послуг).

Характерними рисами укладеного ОСОБА_1 з Банком кредитного договору є те, що ним не передбачено сплату щомісячних ануїтетних платежів, розмір якого встановлений у договорі, і у випадку наявності якого можна встановити наявність та розмір простроченої та строкової заборгованості з повернення тіла кредиту.

Відповідно до вищевказаних вимог цивільно-процесуального законодавства підстави і предмет позову визначає позивач. Суд визначає правову природу відносин між сторонами спору (надає правову кваліфікацію відносинам сторін), визначає норму матеріального права, яка регулює правовідносини сторін.

Банк, обґрунтовуючи вимоги про стягнення заборгованості з простроченого тіла кредиту, посилається на вищевказані положення, які містяться у доданих до позову Умовах та правилах надання банківських послуг. Разом з тим, згідно вищевказаних положеньпід борговими зобов`язаннями за Кредитом сторони узгодили зобов`язання клієнта з повернення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальну заборгованість клієнта (п. 2.1.1.12.1.). Крім того, Банк у позовіне вказує, яким чином виникла заборгованість за простроченим тілом кредиту. Банк у позові посилається на те, що ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 13 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а. с. 1, 4-й абзац знизу). Також Банк вказує, що Банк має право встановлювати та змінювати кредитний ліміт відповідно до п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору (а. с. 1, абзац 1-й знизу). Ні зі змісту позовної заяви, ні з наданого Банком розрахунку заборгованості (а. с. 4 10) не вбачається отримання відповідачкою кредиту у розмірі 16 434,98 грн. = 10 444,99 грн. (заборгованість по тілу кредиту) + 5 989,99 грн. (заборгованість за простроченим тілом кредиту).

Таким чином, доводи апеляційної скарги пропомилковість висновку суду щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, необхідність стягнення цієї заборгованості, колегією суддів відхиляються як необґрунтовані, оскільки з наданого Банком розрахунку заборгованості не вбачається, що прострочена заборгованість за тілом кредиту в сумі 5 989,99 грн. становить собою складову заборгованості за тілом кредиту. При цьому, жодного належного доказу на підтвердження отримання відповідачкою коштів у збільшеному розмірі Банк не надав ні до суду першоїі нстанції, ні до апеляційного суду. Вимоги Банку про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту є недоведеними, а тому суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні цих вимог.

Щодо стягнення заборгованості за нарахованою пенею за прострочене зобов`язання, заборгованості та за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., які є похідними вимогами від вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, простроченого тіла кредиту, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до наявного у справі, наданого Банком розрахунку заборгованості (а. с. 4 10) він містить наступні стовпчики щодо пені: - «Нараховано пені за прострочене зобов`язання» - 58,25 грн.; - «Сальдо за нарахованою пенею за прострочене зобов`язання» - 58,25 грн.; - «Загальне сальдо за нарахованою пенею за прострочене зобов`язання» - 989,70 грн.; - «Нараховано пені за прострочене зобов`язання накопичувальним підсумком на звітню дату» - 7 974,75 грн.; - «Нарахування пені за несвоєчасність сплати боргу на суму понад 100 грн.» - 0,00 грн.; - «Пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. накопичувальним підсумком на звітню дату» - 0,00 грн..

Враховуючи вищевказані висновки апеляційного суду щодо необхідності відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту, відсутності у наданому Банком розрахунку заборгованості окремого розміру заборгованості з пені по тілу кредиту, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні вимог Банку про стягнення заборгованості за нарахованою пенею за прострочене зобов`язання у розмірі 8 964,45 грн..

У наявному в справі, наданому Банком розрахунку заборгованості у стовпчику «Пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. накопичувальним підсумком на звітню дату» станом на 17.07.2019 року вказаний її розмір - 0,00 грн.. Тому, необхідно відмовити у задоволенні вимог Банку про стягненнязаборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі - 899,94 грн., за недоведеністю цих вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог Банку про стягнення штрафу (фіксована частина) у розмірі - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі - 1 314,97 грн., оскільки розмір вказаних штрафів визначений із заборгованості, до якої входить пеня, що не відповідає положенням, закріпленим у ст. 61 Конституції України щодо неможливості притягнення до подвійної відповідальності за одне і теж саме правопорушення.

Виходячи з вищевказаного, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про необхідність задоволення позовних вимог Банку про стягнення заборгованості за нарахованою пенею за прострочене зобов`язання, заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., штрафу (фіксована частина) та штрафу (процентна складова).

Таким чином, апеляційна скарга Банку є обґрунтованою частково, тільки в частині підстав обґрунтування судом першої інстанції відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованості за нарахованою пенею за прострочене зобов`язання, заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн..Тому, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

За правилами ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права призвело до помилкового обґрунтування рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованості за нарахованою пенею за прострочене зобов`язання, заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні вищезазначених позовних вимог необхідно змінити за вищевказаного обґрунтування.

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», подану представником - Криловою Оленою Леонідівною, - залишити без задоволення.

Рішення Арцизького міськрайонного суду Одеської області від 11 вересня 2019 року змінити в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованості за нарахованою пенею за прострочене зобов`язання, заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн..

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе