Провадження № 22-ц/824/9628/2020 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 вересня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м.Києва від 29 січня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_2 про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Дарницький районний відділ державної виконавчої служби м.Києва,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року заявник ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаною заявою,яку надалі уточнила і мотивувала тим, що 21 вересня 2007 року між нею та ОСОБА_1 було укладено шлюб, від якого вони мають двох синів ОСОБА_3 2010 року народження та ОСОБА_5 2014 року народження. Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 08 лютого 2016 року шлюб розірвано, а рішенням цього ж суду від 18 січня 2017 року з ОСОБА_1 на її користь стягнуто аліменти на утримання обох синів у розмірі 1/2 частки усіх видів заробітку (доходу) починаючи з 09 листопада 2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

Вказувала, що рішення про стягнення аліментів перебуває на примусовому виконанні у Дарницькому районному відділі ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві. Однак, боржник ОСОБА_1 рішення не виконує і приховує розмір своїх доходів. Так, він подав державному виконавцю довідку про розмір свого заробітку у сумі 4000 грн. на місяць, що не відповідає його витратам.Зокрема, відповідно до інформації, наданої Дерприкордонслужбою України за період з 2017 року по 2019 рік боржник перетинав кордон 24 рази та виїжджав до таких міст як: Алмата (Казахстан), Москва (РФ), Астана (Казахстан), Відень (Австрія), Шарм-єль-Шейх (Єгипет), Лондон (Великобританія), Париж (Франція), Амстердам (Нідерланди) тощо. Окрім того, ОСОБА_1 не повідомив про наявність у нього банківських рахунків № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 і № НОМЕР_6 , відкритих у АТ «Райффайзен Банк Аваль» та отримання ним і декларування девідендів від участі у підприємництві.

Посилаючись на необхідність встановлення достовірності доходів ОСОБА_1 з метою забезпечення його малолітнім дітям прав на отримання аліментів у розмірі,

- 2 -

визначеному рішенням суду, просила зобов`язати АТ «Райффайзен Банк Аваль» розкрити та надати представнику заявника інформацію, що містить банківську таємницю відносно ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_7 ) шляхом надання роздруківки про обсяг та обіг грошових коштів по карткових рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 відкритими у АТ «Райффайзен Банк Аваль», ЄДРПОУ банку: 14305909 за період з 09.11.2016 року по дату винесення судового рішення.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 29 січня 2020 року заяву задоволено.Зобов`язано АТ «Райффайзен Банк Аваль» розкрити та надати інформацію представнику заявника Боряк Г.Ю. , яка містить банківську таємницю відносно фізичної особи ОСОБА_1 шляхом надання роздруківки про рух грошових коштів (список операцій), за період із 09 листопада 2016 року по 29 січня 2020 року, за наступними рахунками АТ «Райффайзен Банк Аваль»: рахунок № НОМЕР_1 (валюта - українська гривня); рахунок № НОМЕР_2 (валюта - українська гривня); рахунок № НОМЕР_6 (валюта - українська гривня); рахунок № НОМЕР_3 (валюта - долари США); рахунок № НОМЕР_4 (валюта - долари США); рахунок № НОМЕР_5 (валюта - євро ).

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви про розкриття банківської таємниці, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та їх недоведеність, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права. Скарга мотивована помилковістю висновків суду про наявність підстав для розкриття банківської таємниці, оскільки суд не врахував, що заявниця не відноситься до кола суб`єктів, які мають право вимагати розкриття цієї інформації. Суд не звернув уваги, що подана до суду заява не відповідає вимогам процесуального закону, зокрема ч.1 ст.348 ЦПК України. Задовольняючи заяву, суд не врахував, що інформація про банківську таємницю має надаватися заявникові, а не її представнику, а борг по аліментам, як і ревень доходів платника, має встановлювати державний виконавець, а не сама заявниця. У рішенні суду не вказана мета використання інформації.

Заявниця ОСОБА_2 , яка отримала копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги з додатками 20 липня 2020 року, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Ілюк А.І. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати рішення Печерського районного суду м.Києва як незаконне.

Заявниця ОСОБА_2 та її представник адвокат Боряк Г.Ю. належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення 14 серпня 2020 року судових повісток Боряк Г.Ю.

ОСОБА_2 до суду не з`явилася, причин неявки не повідомила.

Представник ОСОБА_2 адвокат Боряк Г.Ю. напередодні, тобто 23 вересня 2020 року електронною поштою подала до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку поганим самопочуттям, проявами ОРВІ та неможливістю в період карантинних заходів через COVID-19 з`явитися до суду.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Суд прийшов до висновку про відсутність поважних причин неявки представника заявниці з таких міркувань.

По-перше, посилаючись на погане самопочуття та прояви ОРВІ, представник заявниці

- 3 -

не надала до суду жодного доказу на підтвердження як факту захворювання, так і факту звернення до лікаря.

По-друге, встановлений постановою КМ України від 11 березня 2020 року карантин, у зв`язку із поширенням хвороби COVID-19, на даний час є адаптивним і не перешкоджає явці до суду учасника справи. Так постановою КМУ від 04 травня 2020 року № 343 дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів, а постановою КМУ від 20 травня 2020 року № 392 запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених п.3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м.Києві). Зокрема, дозволено із 22 травня 2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні, а з 25 травня 2020 року - перевезення пасажирів метрополітенами.

Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16 липня 2020 року у справі № 924/369/19.

По-третє, відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Окрім того, розгляд справи упродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З огляду на викладене та з метою дотримання передбачених законом розумних строків розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість її розгляду за відсутності представника заявниці, а вказані у її заяві про відкладення розгляду причини неявки визнати неповажними.

Решта учасників належно повідомлені про час розгляду справи.

Дарницький районний відділ ДВС м.Києва подав заяву про розгляд справи у його відсутність, інші учасникидо суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами,

- 4 -

які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 із 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох синів ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 розірвано рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 08 лютого 2016 року.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 18 січня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 і ОСОБА_5 у розмірі 1/2 частки усіх видів заробітку (доходу) починаючи з 09 листопада 2016 року й до досягнення дітьми повноліття.

Виданий на підставі вказаного рішення виконавчий лист перебуває на виконанні у Дарницькому районному відділ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві, виконавче провадження № 53687474.

Боржник ОСОБА_1 подав державному виконавцю довідку про розмір свого заробітку у розмірі 4000 грн. на місяць. Разом з цим ОСОБА_1 не повідомив про наявність у нього ще банківських рахунків № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 і № НОМЕР_6 , відкритих у АТ «Райффайзен Банк Аваль» та отримання ним і декларування девідендів від участі у підприємництві.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки наявністю у заявниці обгрунтованих підстав для звернення до суду із заявою про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю.

При цьому суд виходив з того, що розмір доходу заявленого ОСОБА_1 державному виконавцю не відповідає його витратам, а розкриття банком інформації щодо банківських рахунків, з яких боржник проводив розрахунки під час своєї підприємницької та іншої діяльності, надасть заявнику можливість реалізувати забезпечення їх спільним малолітнім дітям прав на отримання аліментів.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками з наступних міркувань.

Відповідно до п.11 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Пункт 1 ч.2 ст.60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», визначає, що банківською таємницею, зокрема, є відомості про стан рахунків клієнтів, в тому числі стан кореспондентських рахунків банків у Національному банку України, інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку.

Аналогічні положення містить ч.1 ст.1076 ЦК України, згідно якої банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта.

Згідно п.п.4,5 ст.348 ЦПК України заява про розкриття банківської таємниці має містити, поміж іншого, обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається

- 5 -

розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено; обсяги (межі розкриття) інформації, яка містить банківську таємницю, щодо особи та мету її використання.

Заявниця обгрунтовує свої вимоги про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, тим, що вказана інформація необхідна їй для встановлення достовірності доходів ОСОБА_1 з метою забезпечення його малолітнім дітям прав на отримання аліментів у розмірі, визначеному рішенням суду.

За положеннями ст.62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками на письмовий запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи, або за рішенням суду.

Оскільки розкриття банківської таємниці може здійснюватися безпосередньо банками або на підставі рішення суду та виключно на підставах і у порядку, передбаченими законом, суд повинен розмежовувати ці підстави, коло суб`єктів, уповноважених на отримання відповідної інформації, та її обсяг.

Коло суб`єктів, які мають право вимагати безпосередньо від банку розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, визначається ст.62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» і може змінюватися тільки на підставі закону. При цьому вказані суб`єкти мають право на отримання лише обмеженої інформації з урахуванням виконуваних ними функцій та з питань, зазначених у відповідному законі стосовно визначених суб`єктів.

Задовольняючи заяву, суд не звернув уваги, що заявниця не належить до передбаченого законом (ст.62 Закону України «Про банки і банківську діяльність») кола суб`єктів, які мають право вимагати від банку розкриття інформації щодо банківської таємниці, та не є особою, якій така інформація на письмовий запит або з письмового дозволу може надаватися, і дійшов помилкового висновку про задоволення заяви.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 501/1451/17, де залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні заяви про розкриття банківської таємниці, поданої отримувачем аліментів з метою встановлення доходів платника і визначення розміру аліментів, Верховний Суд зазначив, що заявник не належить до кола суб`єктів, які мають право вимагати від банку розкриття інформації, що становить банківську таємницю, та не є особою, щодо якої така інформація на письмовий запит або з письмового дозволу може надаватися, а тому суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що для розкриття заявнику інформації, яка становить банківську таємницю, відсутні підстави та повноваження.

Окрім того, колегія суддів відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст.10 ЦПК Українизастосовує при розгляді даної справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї як джерело права.

Так згідно ст.8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (ч.1). Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (ч.2).

Отже, дана норма дозволяє втручатися у приватне життя особи виключно у випадку коли втручання здійснюється згідно із законом.

В даному випадку втручання у приватне життя ОСОБА_1 здійснене не у

- 6 -

відповідності із законом, з викладених вище підстав, що у свою чергу свідчить про порушення ст.8 Конвенції.

Суд наведеного не врахував, що призвело до неправильного вирішення заяви.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не грунтується на матеріалах справи, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Згідно ч.2 ст.350 ЦПК України якщо під час судового розгляду буде встановлено, що заявник вимагає розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи без підстав і повноважень, визначених законом, то суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні заяви.

Вирішуючи заяву, колегія суддів прийшла до висновку про її необгрунтованість і відсутність підстав для її задоволення з огляду на те, що заявниця вимагає розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю, щодо ОСОБА_1 без підстав і повноважень, визначених законом.

При цьому колегія суддів звертає увагу заявниці на те, що чинне законодавство передбачає інший правовий механізм з`ясування рівня доходів боржника, в тому числі інформації про рахунки, для обрахування розміру належних до сплати аліментів, на що посилається заявниця у заяві.

Так згідно п.6 ст.62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками органам державної виконавчої служби, приватним виконавцям на їхню письмову вимогу з питань виконання рішень судів стосовно наявності та/або стану рахунків боржника, руху коштів та операцій на рахунках боржника за конкретний проміжок часу, а також про інформацію щодо договорів боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Тобто, повноваженнями щодо отриманняінформації, яка містить банківську таємницю, наділені органи державної виконавчої служби та приватні виконавці при виконанні судових рішень, при цьому отримання інформації здійснюється у позасудовий спосіб на письмову вимогу виконавця, в силу вказівки закону. Наведена норма пов`язана із гарантіями держави щодо примусового виконання судових рішень.

Стягувач за судовим рішенням про стягнення аліментів такими повноваженнями не наділений.

Відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, суд покладає на заявницю витрати ОСОБА_1 по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 376, 381 ЦПК Украути з їни, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 29 січня 2020 року скасувати і

- 7 -

ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 608 гривень 10 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: