КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2020 року

справа № 761/37651/18

провадження № 22-ц/824/7413/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Русинчук І.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в заяві до правоохоронних органів відсутні оціночні судження, зазначена інформація не носить суб`єктивного характеру, є недостовірною, а тому підлягає спростуванню.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти апеляційної скарги заперечував.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що звернення до правоохоронних органів не спрямоване на поширення недостовірної інформації щодо позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 30.01.2018 року ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_3 , звернувся із заявою про злочин в порядку ст. 214 КПК України до Броварського ВП ГУ НП в Київській області, в якій просив невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання цієї заяви внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування за фактами, викладеними у цій заяві.

Як вбачається із заяви, з 2013 по 2016 рік ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у стосунках, після припинення яких зі сторони ОСОБА_1 почали постійно надходити погрози фізичною розправою над ОСОБА_3 та її близькими, а також погрози вбивством. А тому ОСОБА_2 , вбачаючи в діях ОСОБА_1 склад злочину, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, подав зазначену заяву.

Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і, в разі якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

В постанові Верховного Суду від 10 червня 2019 року, справа № 680/195/17зазначено, що згідно з рішенням Конституційного Суду від 10 квітня 2003 року звернення до правоохоронного органу про порушення прав особи не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію. Хоча Конституційний Суд дійшов такого висновку у контексті тлумачення положень Цивільного кодексу 1963 року (стаття 7), який втратив чинність до того, як відбулися оскаржувані події, заявник міг обґрунтовано сподіватися, що цей висновок так само буде застосовний і до «нового» Цивільного кодексу 2003 року. Така правова позиція підтверджується постановою Пленуму Верховного Суду від 27 лютого 2009 року (SIRYK v. UKRAINE, N 6428/07, § 37, ЄСПЛ, від 31 березня 2011 року).

Таким чином, подана відповідачем заява до правоохоронних органів з метою перевірки компетентними органами наявності, на його думку, в діях позивача складу злочину свідчить про реалізацію особою свого конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не є поширенням недостовірної інформації.

Позивачем не доведено, що зазначена заява до правоохоронного органу мотивована цілеспрямованими діями на приниження його честі, гідності та ділової репутації.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд ,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 24 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді