Справа № 569/6186/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2020 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

при секретарі судового засідання Добровчан К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу № 569/6186/20 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2020 року до Рівненського міського суду звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 20 грудня 2019 року близько 18 год. 15 хв. на Привокзальному майдані, 1 в м. Рівне Рівненської області за участю автомобілів Volkswagen LT-35, номерний знак НОМЕР_1 та Citroen, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням відповідно позивача та ОСОБА_2 сталася ДТП з вини останнього. При цьому цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна». В результаті ДТП транспортним засобам учасників ДТП завдано механічних пошкоджень. 21 грудня 2019 року позивачем надано необхідний пакет документів для виплати страхового відшкодування. Листом від 20 лютого 2020 року № 911/РВЗ Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Євроінс Україна» відмовлено позивачу у виплаті останньому страхового відшкодування із посиланням на положення ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якого до заяви про виплату страхового відшкодування має бути додано документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування. Посилаючись на те, що він є потерпілим, законним володільцем пошкодженого в ДТП авто, позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно вартість відновлювального ремонту такого авто в розмірі 18435 грн. 12 коп., а також покласти на відповідачів судові витрати по справі.

Позивач надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі, з викладених у позові підстав.

Відповідачі в судове засідання не з"явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від сторони відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що вважає, що позивач не визначився з характером спірних правовідносин і правовою нормою, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, та не перевірив наявність правових підстав для покладення солідарної відповідальності відповідачів щодо відшкодування матеріальних збитків.

Вказав, що солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо вказаних в законі чи договорі та умовою такої відповідальності є наявність спільних дій.

Неправомірними діями ОСОБА_2 та порушенням ним ПДР України під час ДТП 20 грудня 2019 року спричинено шкоду власнику автомобіля Citroen, номерний знак НОМЕР_2 .

При цьому, страхова компанія не була учасником ДТП, відповідно шкоди власнику автомобіля Citroen, номерний знак НОМЕР_2 , ПрАТ «СК «Євроінс Україна» завдано не було.

Звертає увагу суду на те, що в позовній заяві відсутнє правове обґрунтування в частині підстав для солідарної відповідальності відповідачів в межах даного спору. Солідарну відповідальність перед потерпілим несуть особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, однак позивачем не доведено факт заподіяння відповідачами неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру.

Крім того, позивач в порушення вимог ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не надав обов`язкових для пред`явлення документів на підтвердження його права власності на автомобіль, яким керував під час ДТП, та Citroen, номерний знак НОМЕР_2 . Останнє і зумовило відмову у виплаті позивачу страхового відшкодування.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

20 грудня 2019 року мала місце ДТП за участю автомобілів під керуванням позивача та відповідача ОСОБА_2 .

Так, ОСОБА_2 у вказаний день о 18 годині 15 хвилин, керуючи автомобілем Volkswagen LT-35, номерний знак НОМЕР_1 на Привокзальному майдані, 1 в м. Рівне, під час руху заднім ходом, в порушення вимог п.10.9 Правил дорожнього руху не переконався, що це буде безпечно та скоїв зіткнення з автомобілем «Citroen, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням позивача, спричинивши пошкодження зазначеним транспортним засобам. Викладені фактичні обставини ДТП, а також вина ОСОБА_2 в її скоєнні встановлені постановою Рівненського міського суду від 03 січня 2020 року, якою ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Оскільки дана постанова суду набрала законної сили ще 14 січня 2020 року, викладені в ній фактичні обставини спричинення майнової шкоди та вина ОСОБА_2 у її спричиненні відповідно до ст.82 ч.6 ЦПК України є преюдиційно встановленими та не підлягають доказуванню. Факт настання вищевказаної ДТП та отримання транспортними засобами її учасників механічних пошкоджень підтверджуються також схемою місця ДТП.

Позивач не є власником автомобіля Citroen, номерний знак НОМЕР_2 , а під час вищевказаної ДТП керував вказаним авто у відповідності до п.2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, як особа, яка має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та якій власником вказаного транспортного засобу було передано реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Викладене підтверджується копією реєстраційного документа на автомобіль свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , його переклад українською мовою та копією посвідченням водія на ім`я позивача.

Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 перед третіми особами на час вищевказаної ДТП була застрахована у відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна`на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що видано відповідний договір страхування АО №2132700 від 21.10.2019 року. Забезпеченим транспортним засобом є Volkswagen LT-35, номерний знак НОМЕР_1 . Розмір страхової суми (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 123000,00 гривень. Розмір франшизи 2000 гривень.

Позивач (потерпілий), хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідачами, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування.

21 грудня 2019 року позивач звернувся в ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (про настання страхового випадку).

24 січня 2020 року позивач звернувся до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування, а також ним додані відповідні документи - свідоцтво про реєстрацію ТЗ, його переклад, постанову суду.

У відповідь на вищевказану заяву позивача відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» надіслав останньому лист від 20 лютого 2020 року №911/РВЗ, в якому, посилаючись на положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вказав, що позивач не є власником автомобіля Citroen, номерний знак НОМЕР_2 і при цьому не подав відповідачу документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником), а також не подав документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння ДТП (у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, завданої майну). З викладених підстав, посилаючись на те, що позивач не є потерпілим в розумінні вказаного закону, відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до висновку експертного дослідження №00031/2020 від 27 березня 2020 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Citroen, номерний знак НОМЕР_2 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 18435,12 гривень, що і є розміром матеріального збитку, завданого власнику цього авто внаслідок його пошкодження.

Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень зазначеного вище договору (полісу), врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 09 липня 2010 року №566 (далі Розпорядження), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі Правила).

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ст.ст.11, 629 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договір, який є обов"язковим для виконання, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Положеннями ст.22 ЦК України закріплено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків належать і витрати, яких особа зазнала зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо інше не встановлено законом або договором.

Нормою ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов"язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Положеннями ст.1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно п.2.2 Правил власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Нормами ст.ст.395, 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно (зокрема, право володіння), має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 ЦК України.

В свою чергу ст.386 ч.3 ЦК України, яка входить до глави 29 вказаного кодифікованого нормативно-правового акту, передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної особи бути страхувальником майна або відповідальності перед іншими особами.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Положеннями ст.ст.3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.979, 980 ЦК України передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників (страхувальників) наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За змістом ст.17 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.981 ЦК України договір обов"язкового страхування, яким особа страхує свою цивільно-правову відповідальність, укладається у письмові формі, зокрема, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва поліса.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін.

Пунктом 1 Розпорядження встановлено, що розміри страхових сум за договорами обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням (після 19 лютого 2016 року) за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100000 гривень на одного потерпілого.

За змістом ст.ст.12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (страхове відшкодування). Різновидом шкоди, завданої майну, є шкода, пов"язана із пошкодженням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Згідно ст.ст.35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (подається причетним до ДТП водієм в письмовій формі невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП) подає страховику заяву про страхове відшкодування та долучає до неї визначені законом документи. В свою чергу, страховик, за умови настання страхового випадку, подання йому повного пакету документів та повідомлення про ДТП із дотриманням вимогу закону, протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до такого висновку.Так, наведене вище судом чинне на час виникнення та існування спірних правовідносин сторін законодавство визначає порядок, підстави та розміри відшкодування винною особою збитків (шкоди), завданих потерпілій особі. При цьому, законом передбачена певна особливість врегулювання тих деліктних правовідносин, за якими шкода майну потерпілої особи завдана внаслідок ДТП транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки). Така особливість полягає, зокрема, в участі у врегулюванні правовідносин третьої сторони страховика (страхові організації, що має право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) власника транспортного засобу, винного у заподіянні майнової шкоди (пошкодженні транспортного засобу) потерпілої особи. Такий страховик, за умови обовязкового за законом попереднього укладення з винним у ДТП власником авто (страхувальником) договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником майнової шкоди потерпілій особі (власнику іншого транспортного засобу, пошкодженого з вини страхувальника). За таких обставин, згідно положень закону покладення на застраховану винну у ДТП особу обовязку відшкодувати потерпілому майнову шкоду можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика здійснити таке відшкодування за свого страхувальника або у випадку, якщо виплачене страховиком страхове відшкодування (страхова виплата) є меншою від розміру фактично завданих збитків. Наведений правовий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц, від 03 листопада 2018 року по справі №760/15471/15-ц.

Вирішуючи по суті спір сторін у даній цивільній справі, суд також керувався і тим, що поняття потерпіла особа у правовідносинах з відшкодування шкоди внаслідок ДТП слід тлумачити більш широко, ніж вказує сторона відповідача, посилаючись на ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у відзиві на позов.

Так, ст.395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно, до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно до ст.396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі ст.396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Згідно з ст.1187 ч.2 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до п.2.2 Правил дорожнього руху. Відтак, якщо певна особа під час ДТП керувала транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на цей транспортний засіб, тим самим виступаючи правомірним володільцем транспортного засобу, якому під час вказаної ДТП з вини іншої особи завдано механічних пошкоджень, то згадана особа (володілець) має право на відшкодування завданої їй шкоди у вигляді вартості відновлювального ремонту цього транспортного засобу, що, в свою чергу, надає їй статусу потерпілого. Викладена правова позиція суду повністю відповідає правовій позиції, що міститься у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року по справі №344/10730/15-ц, від 06 червня 2018 року по справі №747/390/17, від 07 листопада 2018 року по справі №200/21325/15-ц, а також у постанові Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року по справі №6-183цс14.

З огляду на наведене судом вище, заперечення відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» проти задоволення позову, викладені у відзиві, зокрема посилання на неподання позивачем відповідачу належного пакету документів для здійснення йому страхової виплати, не доведення ним свого статусу потерпілого від ДТП особи внаслідок неналежності йому на праві власності керованого під час ДТП авто, суд вважає безпідставними, а також такими, що не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону, а тому не приймає до уваги при ухваленні даного рішення.

Щодо заявлених позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди в солідарному порядку, то суд в частині позовних вимог до ОСОБА_2 відмовляє, з таких підстав.

Відносини щодо відповідальності за шкоду, спільно заподіяну кількома особами, на час виникнення спірних правовідносин, врегульовуються ч. 1 ст. 1190 Цивільного кодексу України.

Виходячи зі змісту зазначеної норми матеріального права, особи, які спільно заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Відповідно до ч. 1 ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Законодавство України, чинне як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи судом, не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілого.

Таким чином, солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо вказаних в законі чи договорі та умовою такої відповідальності є наявність спільних дій.

Так, суд приходить до висновку, що відповідно до правил статті 1194 Цивільного кодексу України вимога позивача про солідарну відповідальністі відповідачів не ґрунтована на нормах матеріального закону, а відтак суд відмовляє в частині позовних вимог щодо солідарного стягнення з ОСОБА_2 .

З огляду на викладене, приймаючи до уваги наведені вище правові висновки суду та оцінку тверджень сторони відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», а також враховуючи, що під час розгляду даної цивільної справи знайшли своє повне підтвердження факти настання страхового випадку ДТП від 20 грудня 2019 року, яка сталася з вини ОСОБА_2 , і внаслідок якої останнім завдано позивачу майнової шкоди у вигляді пошкодження керованого ним у відповідності до п.2.2 Правил дорожнього руху автомобіля Citroen, номерний знак НОМЕР_2 , своєчасне звернення позивача до відповідача, як страховика перед третіми особами, із заявою та необхідними документами щодо виплати йому страхового відшкодування, у чому позивачу було безпідставно відмовлено, а також враховуючи, що в ході розгляду справи підтверджено розмір завданої позивачу майнової шкоди, яка розрахована з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та дорівнює вартості відновлювального ремонту автомобіля Citroen, номерний знак НОМЕР_2 і становить заявлені позивачем в позові 18435,12 гривень, що не перевищує ліміт відповідальності відповідача, як страховика ОСОБА_2 , суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, які в зв`язку із цим підлягають задоволенню, однак частково шляхом стягнення з відповідача в рахунок відшкодування майнової шкоди 16435,12 гривень. Підставою для часткового задоволення позову є зменшення судом у відповідності до вимог ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розміру стягуваної з відповідача суми, яка фактично є невиплаченим ним страховим відшкодуванням, на суму франшизи, яка згідно полісу №АО № 2132700 від 21 жовтня 2019 року становить 2000 гривень.

Крім того, згідно ст. 9 ЗУ «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно ст. 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Згідно ст. 36.6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що матеріальна шкода, у сумі франшизи 2000 грн., підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ..

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останнім при зверненні до суду судовий збір в розмірі 840,80 грн. та вартість звіту про оцінку ТЗ в розмірі 1500 грн., що підтверджується товарним чеком № 00031/2020 від 31 березня 2020 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 15, 16, 22, 386, 395, 396, 979, 980, 981, 999, 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України, ст.ст.3, 5, 9, 12, 17, 21, 22, 28, 29, 35, 36, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування», п.2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, п.1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 09 липня 2010 року №566, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 137, 141, 223, 240, 258, 259, 263 265, 268, 273, 280, 289, 352, 354, 355 ЦПК України,суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 16435,12 грн.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, у сумі франшизи 2000,00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 судові витрати за вартість звіту про оцінку ТЗ в розмірі 1500,00 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Рівненського апеляційного протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Євроінс Україна" (, адреса проживання: м. Київ, Голосіївський район, вул. Велика Васильківська, б. 102.

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Рівненського міського суду Н.Г. Кучина