Справа № 266/5819/19
Провадження № 2/266/205/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Д`яченко Д.О., за участі секретаря судового засідання Петрухіної Т.Л., представника позивача Черниш О.І., представника третьої особи ОСОБА_1 представника відповідача Денисової М.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду у м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт" про стягнення середнього заробітку за час затримки в розрахунку, третя особа: Первинна профспілкова організація працівників вітчизняного водного транспортного комплексу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт" про стягнення середнього заробітку за час затримки в розрахунку. В обґрунтування позову зазначив, що у період з 20.09.2010 року по 27.09.2012 року працював у Державному підприємстві "Маріупольський морський торговельний порт" на посаді електрозварника. Звільнений у зв`язку з набранням вироку законної сили, яким позивач засуджений до позбавлення волі. Однак роботодавець не провів розрахунок виплати заробітної плати а повній мірі, про що позивач дізнався лише 10.07.2019 року, отримавши листа відповідача про недоплату заробітної плати у розмірі 471,88 грн. Лише 05.08.2019 року з позивачем було проведено повний розрахунок. Середньоденна заробітна плата позивача (за липень, серпень 2012 року) складала 164,05 грн. Період затримки з 28.09.2012 року-05.08.2019 року 1703 робочих дні. Таким чином позивач вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку складає 279 377,15 грн. Таким чином, позивач вважає дії відповідача незаконними, та на підставі принципів спів розмірності та справедливості просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 100 тис. грн..

Представник відповідача Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт" подав відзив на позовну заяву зазначивши, що з 20.09.2010 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем на посаді учня електрозварника ручного зварювання ЦРММ. 26.01.2011 року переведений електрозварником ручного зварювання 2 розряду, а вже 06.02.2012 року переведений електрозварником ручного зварювання 3 розряду.

12.11.2012 року листом за №16949 Приморський районний відділ Маріупольського міського управління МВС України в Донецькій області повідомив відповідачу, що 28.09.2012 року позивач був затриманий в порядку статті 115 Кримінального процесуального кодексу (в редакції, що діяла на час прийняття рішення), а 04.10.2012 року Приморським районним судом м. Маріуполя Донецької області до позивача був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Маріупольському слідчому ізоляторі.

Відповідно до листа Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05.12.2013 року №0541/6708/2012 на адресу відповідача був направлений витяг з вироку за обвинуваченням Позивача, з якого стало відомо, що Позивача засуджено до позбавлення волі. Відповідно до Довідки зазначений вирок суду набрав законної сили 24.09.2013 року.

При звільненні позивача, відповідач не мав перед ним заборгованості, оскільки всі належні до виплати суми були перераховані на картковий рахунок позивача у 2012 році. Вказана у позовній заяві сума у розмірі 471,88 грн. була нарахована вже після 27.09.2012 року, та є винагородою за результатами роботи Маріупольського порту за визначений термін. Позивачу була нарахована винагорода за результатами роботи Маріупольського порту у 2012 році у квітні 2013 року у сумі 583,00 грн. Після утримання податків, сума до виплати склала 471,88 грн. та була включена до відомості №119 (що додається до матеріалів справи). У зв`язку з тим, що позивач на час нарахування винагороди перебував під вартою в Маріупольському слідчому ізоляторі, а також у зв`язку з неможливістю позивача отримати суму до виплати в розмірі 471,88 грн., ця сума була депонована та здана у відділення банку відповідно до вимог п.п.2.10., 3.9 Постанови Правління Національного Банку України від 15.12.2004 року №637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» (яка діяла на час проведення нарахування вказаної у позовній заяві суми та втратила чинність відповідно до Постанови Національного банку України №148 рід 29.12.2017 року).

З 2013 по 2019 роки позивач не звертався до відповідача за отриманням грошових коштів, тому у червні 2019 року відповідачем на адресу позивача був направлений лист з пропозицією звернутися до бухгалтерії для отримання неодержаної ним суми у розмірі 471,88 грн, і які 05.08.2019 були виплачені позивачу. На підставі чого просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні просили позовні вимоги задовольнити з підстав наведених в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 просила у задоволені позову відмовити посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов.

Представник тертої особи Марковський Є.С. підтримав позовні вимоги позивача та просив їх задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач перебував у трудових відносинах з Державним підприємством "Маріупольський морський торговельний порт" та з 20.09.2010 року працював на посадах електрозварника, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 9-11).

Згідно довідки № 16949 від 12.11.2012 року виданої старшим слідчим СВ Приморського РВ Маріупольського ГУ І.А. Коломоець ОСОБА_2 був затриманий в порядку ст.. 115 КПК України та ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 04.10.2012 року йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Маріупольському слідчому ізоляторі. (а.с. 61)

Листом № 0541/6708/2012 від 05.12.2013 року Приморський районний суд м. Маріуполя направив на адресу відповідача виписку з вироку Приморського районного суду м. Маріуполя від 10.07.2013 року відносно ОСОБА_2 , яким останнього біло засуджено до 6 років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 24.09.2013 року. (а.с. 62-66)

Відповідно до наказа № 5053/к (дата фактичного складення 12.12.2013 року) ОСОБА_2 звільнено з 27.09.2012 року на підставі п. 7 ст. 36 КЗПП у зв`язку з набранням законної сили вироку суду, яким він засуджен до позбавлення волі. (а.с. 60)

Згідно розрахункового листа № 120 вересень 2012 року ОСОБА_2 нараховано заробітна плата в сумі 3165 грн., після справи податків 1801 грн. та відповідно до реєстру № 273 перерахована на картковий рахунок ОСОБА_2 04.10.2012. (а.с. 112, 113)

Наказом начальника порту № 268 від 25.04.2013 року «Про виплату винагороди працівникам за загальні результати роботи порту у 2012 році» встановлена виплата винагороди за загальними результатами роботи порту за 2012 рік працівникам порту. (а.с. 67-68)

Відповідно до розрахункового листа № 124 ОСОБА_2 в квітні 2013 року нарахована річна винагорода у сумі 583 грн., після сплати податків 471,88 грн. (а.с. 71)

Згідно відомості про виплату грошей № НОМЕР_1 за квітень, травень 2013 року сума 471,88 грн. яка належить ОСОБА_2 депонована, що також підтверджується реєстром депонованої зарплати за травень 2013 року. (а.с. 72-74, 95-96)

З квитанції № 1 від 13.05.2013 року вбачається, що Державним підприємством "Маріупольський морський торговельний порт" депонована заробітна плата перерахована на р/с банку «ПУМБ» (а.с. 94)

13.07.2019 року ОСОБА_2 отримав лист від Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт" з пропозицією звернутись до відділу бухгалтерії для отримання грошей в сумі 471,88 грн. (а.с. 75)

16.07.2012 ОСОБА_2 звернувся до бухгалтерії Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт" із заявою про видачу йому неотриманих грошей в сумі 471, 88 грн. (а.с. 76)

Відповідно до реєстру № 175 від 05.08.2019 року на рахунок ОСОБА_2 05.08.2019 року було перераховано 471,88 грн. (а.с. 80)

Як вбачається з довідки про звільнення серії ДОН № 18947 ОСОБА_2 звільнився з місць позбавлення волі 17.07.2014 року на підставі ЗУ «Об амністії у 2014 році». (ас. 89-90)

Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати:

Основна заробітна плата винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язаці з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як вбачається із матеріалів справи Державним підприємством "Маріупольський морський торговельний порт" станом на 27.09.2012 року проведено повний розрахунок з ОСОБА_2 .

З урахуванням викладеного, не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки нарахування винагороди за підсумками роботи у 2012 році здійснено на підставі наказу № 268 від 25.04.2013 року, тобто вже після звільнення позивача з роботи та такі суми не відносяться до сум, що належали працівнику при звільненні від підприємства відповідно до ст.116 КзпП України.

Аналіз наданих суду доказів а також доводи, викладені вище, зумовлюють висновок про недоведеність позивачем всупереч вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України наявності всіх вказаних обов`язкових юридичних умов правопорушення, а саме: відсутній факт порушення строків розрахунку при звільненні позивача, оскільки застосування таких строків, передбачених ст.116 КЗпП України, розповсюджується лише на виплату належних працівникам сум при звільненні; відсутність заборгованості з проведення повного розрахунку з позивачем, оскільки позивач в день звільнення не працював (був відсутній на робочому місці), а виплата була здійснена після пред`явлення позивачем вимоги про розрахунок.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 259, 263, 265, 268, 273, 274-279 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2 до Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт" про стягнення середнього заробітку за час затримки в розрахунку, третя особа: Первинна профспілкова організація працівників вітчизняного водного транспортного комплексу відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Приморський районний суд м. Маріуполя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 13.03.2020 року.

Суддя Д`яченко Д. О.