Справа № 133/1126/20
Провадження № 22-ц/801/1606/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєчко В. Л.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 рокуСправа № 133/1126/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Панасюка О. С.,

учасники справи:

позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19 червня 2020 року, ухвалене у складі судді Сєчко В. Л. у м. Козятин, дата складення судового рішення відповідає даті його ухвалення, -

в с т а н о в и в:

В квітня 2020 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивувавши його тим, що 11 лютого 2011 року між сторонами було укладено договір без номера про надання банківських послуг, згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», умов та правил надання банківських послуг у відповідності до яких відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 500 грн.

У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем, станом на 23 березня 2020 року виникла заборгованість яка становить 88 068, 10 грн і складається з наступного: 36 462, 11 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 14 664, 76 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 32 271, 32 грн - заборгованості за пенею; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина); 4 169, 91 грн штраф (процентна складова).

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19 червня 2020 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 лютого 2011 року в розмірі 36 462, 11 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а тому, з урахуванням вимог частини 2 статті 530 ЦК України дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом, пені та штрафів за несвоєчасну сплату кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, у анкеті - заяві відсутня домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

З таким рішенням в частині відмови в задоволенні позову не погодився позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», 24 липня 2020 року подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит відповідно до положень ст. 625 ЦК України, пені та штрафів, та задовольнити вимоги банку у цій частині в повному обсязі.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що під час підписання анкети - заяви відповідач ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, щодо умов кредитування, про що свідчить те, що вона користувалася кредитними коштами, частково погашала заборгованість, в т.ч. після перевипуску картки, не оспорювала договір, це свідчить про її згоду з усіма умовами цього договору.

Зауважує, що встановивши факт надання банком відповідачеві кредитних коштів, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків, нарахованих на прострочений кредит відповідно до положень ст. 625 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , впродовж встановленого апеляційним судом строку, не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення тіла кредиту та в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені та штрафів не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

По справі встановлено наступні обставини:

11 лютого 2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 , шляхом підписання анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКу, укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У анкеті - заяві зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані йому у письмовому вигляді (а. с. 24).

До матеріалів справи банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 25 - 49).

Відповідно до розрахунку наданого позивачем станом на 23 березня 2020 року заборгованість відповідача складає 88 068, 10 грн, з яких:

36 462, 11 грн заборгованість за тілом кредиту ( в т.ч. простроченим тілом кредиту);

14 664, 76 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України;

32 271, 32 грн пеня,

500 грн штраф (фіксована частина);

4 169, 91 штраф (процентна складова) (а.с. 7 - 15).

Відповідно до нової редакції статуту АТ КБ «ПРИВАТБАНК» останнє є правонаступником за всіма правами і обов`язками ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 58 (зворот) - 60).

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»(далі - Закон №1023-XII).

Вірним є висновок суду першої інстанції про те, що у справі є достатньо доказів надання Банком та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, та що позивачем доведено наявність заборгованості по тілу кредиту, а відтак позов в цій частині підлягає до задоволення. В цій частині рішення суду не оскаржується.

Також правильним є висновок суду в частині відмови у стягненні з відповідача пені у розмірі 32 271, 32 грн та штрафів: 500 грн штраф (фіксована складова), 4 169, 91 грн (процентна складова), з огляду на таке:

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

В анкеті-заяві, підписаній позичальником не міститься умов щодо процентів, пені, штрафів, тощо, а отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сторони не погодили умови договору по нарахуванню процентів, пені та штрафів, тому вимога Банку про стягнення 32 271, 32 грн пені та 4 169, 91 грн штрафу (процентна складова) не підлягають до задоволення.

Стосовно позовної вимоги по стягнення штрафу в розмірі 500 грн (фіксована складова), слід зазначити наступне: відповідно до змісту ч. 2 ст. 549 ЦК України штраф визначено як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов`язання, а відтак погоджена сторонами умова про нарахування штрафу (фіксована частина) в твердій грошовій сумі прямо суперечить нормам закону, а, як зазначено в частині 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, тому в задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Стосовно доводів апеляційної скарги про неправомірність відмови в задоволенні позову про стягнення процентів нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, слід заначити наступне:

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції дійшовши висновку про наявність заборгованості за кредитом та стягнувши 36 462, 11 грн, разом з тим зазначив про відсутність доказів прострочення виконання зобов`язання що є суперечливим, адже наявність заборгованості вже свідчить про прострочення виконання зобов`язання. Тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування положень ст. 625 ЦПК України є невірним, а доводи апеляційної скарги в цій частині підставними.

Апеляційний суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості по процентах на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України (зворот а.с. 15), приходить до висновку про його неправильність, а тому наводить власник розрахунок з 01.10.2019 року по 23.03.2020 року (в межах заявлених позовних вимог), тобто впродовж 175 днів, з урахуванням суми боргу за кредитним договором 36 462, 11 грн:

Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за формулою: сума боргу х 3% : 365 х кількість днів.

Таким чином, три проценти річних відповідно до заявлених позовних вимог за період з 01.10.2019 року по 23.03.2020 року становлять 524, 45 грн (36 462, 11 х 3% : 365 х 175) і саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Отже, в цій частині доводи апеляційної скарги є підставними, а оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасуванню із постановленням нового про часткове задоволення вимоги про стягнення процентів на підставі статті 625 ЦК України.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині вирішення вимог про стягнення процентів на підставі статті 625 ЦК України, апеляційний суд в порядку підп. б п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України наводить розрахунок нового розподілу судових витрат.

Позивач при зверненні до суду сплатив 2 102 грн судового збору за подання позову (а.с. 1) та 3 153 грн судового збору за подання апеляційної скарги (а.с. 83), тобто всього поніс судові витрати в розмірі 5 255 грн.

З урахуванням принципу пропорційності (ч. 1 ст. 141 ЦПК України), до задоволення підлягає 63, 90 % вимог від заявлених: 36 986, 56 грн (розмір вимог що підлягають до задоволення), х 100 / 88 068, 10 (розмір заявлених вимог) = 42, 00 %. Тому відповідно з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 42, 00 % понесених ним судових витрат, що становить 2 207, 10 грн: 5 255 грн (розмір понесених судових витрат) х 42, 00 % = 2 207, 10 грн.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів) становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 - 384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19 червня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентах, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та в частині розподілу судових витрат, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості по процентах, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, задовольнити частково:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» за період з 01.10.2019 року по 23.03.2020 року 524, 45 грн (п`ятсот двадцять чотири гривні 45 копійок) заборгованості по процентах за кредитним договором № б/н від 11 лютого 2011 року, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 2 207, 10 грн понесених судових витрат.

В решті рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», , рахунок № НОМЕР_1 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_1 .

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. В. Ковальчук

О. С. Панасюк