Постанова

Іменем України

09 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 143/1243/18

провадження № 61-9283св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Очеретнянська сільська рада, Погребищенська районна державна адміністрація Вінницької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Погребищенського районногосуду Вінницької області від 07 лютого 2019 року у складі судді Марченко Л. В. та постанову Вінницького апеляційного суду від 03 квітня 2019 року у складі колегіїсуддів: Рибчинського В. П., Копаничук С. Г., Денишенко Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Очеретнянської сільської ради, Погребищенської районної державної адміністрації Вінницької області про поновлення пропущеного строку на звернення до суду, визнання права на земельну частку (пай).

Позов обгрунтований тим, що 10 жовтня 1990 року він прийнятий в члени колгоспу ім. Шевченка с. Очеретня Погребищенського району Вінницької області.

Незважаючи на те, що заяву про виключення позивача із членів колгоспу він не подавав, рішення загальних зборів колгоспників про його виключення немає, він не був включений до списку громадян, які мали право на отримання земельних часток (паїв), про що йому повідомив відділ Держгеокадастру у Погребищенському районі.

Просив поновити строк на звернення до суду щодо визнання права на земельну частку (пай) та визнати його право на земельну частку (пай) в розмірі, передбаченому проєктом поділу земель колективної власності колишнього колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка (далі - КСП ім. Шевченка) с. Очеретня Погребищенського району Вінницької області, із земель резерву (запасу), розташованих на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 07 лютого 2019 року, залишенимбез змін постановою Вінницького апеляційного суду від 03 квітня 2019 року, в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з висновкамиякого погодивсясуд апеляційноїінстанції, мотивованевідсутністю підстав для визнання за ОСОБА_1 права на земельну частку (пай), оскільки зверненню до суду з указаним позовом має передувати вирішення питання про включення позивача до списку громадян - членів КСП ім. Шевченка, які мають право на земельну частку (пай). Таких вимог позивач у пред'явленому позові не заявляв. Дії КСП ім. Шевченка щодо невключенняйого до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай), ОСОБА_1 не оскаржував, отже, питання про виділення йому земельної частки (паю) та видачу правовстановлюючихдокументів, які підтверджували бнаявність у ньогоправа власності на земельну частку (пай), не вирішувалося.

Разом з цим, вирішення зазначеного питання має на меті оскарження дій чи бездіяльності цього підприємства, що вказує на необхідність залучення до участі у справі у такому випадку відповідної юридичної особи або її правонаступника.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, у якій він просив скасувати ці судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права.

Судові рішення не відповідають фактичним обставинам справи, рішення є упередженими, винесені з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Суд порушив законодавство, проігнорував, що на час видачі державного акта на право колективної власності на землю позивач був членом КСП, та мав право на отримання сертифіката на право на земельну частку (пай). До суду він надав належні докази його членства в КСП на момент видачі державного акта на право колективної власності.

Суд зазначивши, що звернення до суду має передувати вирішення питання про включення позивача до списку громадян-членів КСП, які мають право на земельну частку (пай), що такі вимоги не заявлялись, дії КСП щодо невключення до списку не оскаржувались, відповідна юридична особа або її правонаступник не залучалися до справи, не звернув уваги, що вирішити це питання на сьогодні не можливо у зв`язку із ліквідацією підприємств та їх правонаступників, які мали відношення до виділення земельних часток (паїв). Суд не прийняв до уваги, що в цьому випадку відповідно до частини третьої статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Аргументи інших учасників справи

У відзиві від 21 червня 2019 року на касаційну скаргу Погребищенська районнадержавна адміністрація Вінницької області просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін, оскільки позивач не звертався до КСП про внесення його до списку громадян - членів КСП, які мають право на земельну частку (пай).

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що згідно з архівним витягом з протоколу № 3 загальних зборів уповноважених членів колгоспу ім. Шевченка с. Очеретня Погребищенського району Вінницького області ОСОБА_1 прийнято в члени колгоспу (а. с. 8).

Рішенням загальних зборів колгоспників (протокол від 08 лютого 1993 року № 1) колгосп ім. Т. Г. Шевченка с. Очеретня реорганізовано в КСП ім. Т. Г. Шевченка с. Очеретня. Новоутворене КСП стало правонаступником майнових та боргових зобов'язань попереднього колгоспу. Рішенням загальних зборів уповноважених членів КСП (протокол від 03 березня 2000 року № 2) КСП ім. Т. Г. Шевченка с. Очеретня реорганізовано в товариство з обмеженою відповідальністю ім. Т. Г. Шевченка с. Очеретня. Новоутворене товариство стало правонаступником майнових та боргових зобов'язань попереднього КСП (архівна довідка, а. с. 9).

Відповідно до трудової книжки позивача він на момент розпаювання земель та одержання КСП ім. Т. Г. Шевченка акта про право колективної власності на землю працював на цьому підприємстві та був його членом (а. с. 10-12).

У відомостях про нарахування заробітної плати КСП ім. Т. Г. Шевченка с. Очеретня за 1993-1999, 2000-2004 роки значиться ОСОБА_1 (архівні довідки, а. с. 13, 14).

У додатку № 1 до державного акта на право колективної власності на землю, виданому КСП ім. Шевченка 14 вересня 1995 року, а саме списку громадян-членів КСП ім. Шевченка, прізвища позивача не зазначено (а. с. 32-49).

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано справу.

У червні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Відповіднодо пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексуУкраїни, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційнаскарга у цій справі подана у травні 2019 року, тому вона підлягає розгляду в порядку, щодіяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд необмежений доводами та вимогамикасаційної скарги, якщопід час розглядусправи буде виявленопорушення норм процесуальногоправа, які єобов'язковою підставоюдля скасування рішення, абонеправильне застосування норм матеріальногоправа.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Предметом спору у цій справі є визнання права на земельну частку (пай) в розмірі, передбаченомупроєктом поділу земель колективноївласності, із земель резерву (запасу), розташованихна території сільської ради.

Відповідно до частин першої, другої, третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України з огляду на таке.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Верховний Суд зазначає, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, провадження № 12-304гс18, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18.

Вирішуючи спірта оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чивимога на захист цивільного права відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Згідно із частиною першою статті 1 статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV (далі - Закон № 899-IV) право на земельну частку (пай) мають, зокрема колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області (частина друга статті 1 Закону № 899-IV).

Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку (частина третя статті 1 Закону № 899-IV).

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Пропорядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеногопідприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно зі статтями 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, то відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 (720/95) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» земля має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Згідно з частиною першою статті 17 ЗК України в редакції від 13 березня 1992 року передача земельних ділянок у колективну та приватну власність проводилась Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України (набрав чинності 01 січня 2002 року) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з пунктом 12 «Перехідні положення» ЗК України (на час набрання ним чинності) до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до повноважень, визначених у статті 122 ЗК України, саме районні державні адміністрації з 01 січня 2002 року до 31 грудня 2012 року були розпорядниками земельсільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, в тому числі земель запасу відповідної сільської ради.

Згідно із Законом України від 06 вересня 2012 року № 5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності з 01 січня 2013 року (далі - Закон № 5245-VI), землідержавної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Відповідно дочастини четвертої статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянкисільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з Положенням про Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17 листопада 2016 року № 308, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій областівідповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Вінницької області.

Суд першої інстанції відмовив у позові через недоведеність позовних вимог, з такими висновками погодився і суд апеляційної інстанції, зазначивши також, що зверненню до суду з указаним позовом має передувати вирішення питання про включення позивача до списку громадян - членів КСП, які мають право на земельну частку (пай). Таких вимог позивач у пред`явленому позові не заявляв. Дії КСП щодо невключення його до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай) ОСОБА_1 не оскаржував, відтак питання про виділення йому земельної частки (паю), та видачу правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у нього права власності на земельну частку (пай), не вирішувалося. Водночас є обгрунтованим висновок суду першої інстанції, що підставою для надання права на земельну частку (пай) із земель резервного фонду особам, що були помилково (безпідставно) не включені до списку-додатка до державного акта на право колективної власності на землю є рішення суду.

Суди встановили, що правонаступником майнових та боргових зобов`язань попереднього колгоспу ім. Т. Г. Шевченка є ТОВ ім. Т. Г. Шевченка.

Є обгрунтованим висновок суду апеляційної інстанції, що невнесення особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, не може позбавити її права на земельну частку.

Висновок суду апеляційної інстанції про необхідність позивачу вирішити питання про включення його до списку громадян - членів КСП ім. Шевченка не відповідає встановленим обставинам справи та наданим доказам у справі, які не належно оцінені судами, а також суд неправильно витлумачив норми матеріального права.

Відповідно до витягу з рішення зборів пайовиків СТОВ Ім. Шевченка с. Очеретня від 26 жовтня 2004 року № 3 «Про виділення земельної частки (паю) пропущеним членам СТОВ Ім. Шевченка с. Очеретня» громадянин ОСОБА_1 є членом СТОВ ім. Шевченка с. Очеретня і у списки на одержання сертифікатів не включений помилково, тому має право на земельну частку (пай) в розмірі 3,36 га із земель резервного фонду сільської ради. Вирішено просити Очеретянську сільську раду передати із земель резервного фонду землю для забезпечення членів - пайовиків СТОВ Ім. Шевченка, які помилково не включені у списки членів СТОВ ім. Шевченка при розробці проєкту паювання земель, земельним паєм, просити районну державну адміністрацію видати громадянам державні акти на земельні частки (пай) відповідно до законодавства (а. с. 62).

Верховний Суд зазначає, що за наявності такого рішення відсутні підстави стверджувати про необхідність позивачу вирішити питання про включення його до списку громадян - членів КСП ім. Шевченка, а також оскарження ним рішення про невключення його до такого списку.

З матеріалів справи відомо, що Очеретянська сільська рада не заперечувала про задоволення позовних вимог, у листі від 05 грудня 2018 року до місцевого суду вказала, що гарантує виділення земельної ділянки (паю) ОСОБА_1 (а. с. 61).

Поза увагою суду залишився той факт, що КСП ім. Шевченка не існує, рішенням загальних зборів колгоспників від 08 лютого 1993 року воно реорганізоване в колективне сільськогосподарське підприємство ім. Т. Г. Шевченка с. Очеретня, а з 2000 року - в ТОВ ім. Т. Г. Шевченка ( а. с. 9).

Рішенням зборів пайовиків СТОВ ім. Шевченка с. Очеретня від 26 жовтня 2004 року підтверджено, що позивач помилково не був включений до списку на одержання сертифікатуна право на земельну частку (пай).

З урахуванням підстав позову, відповідно до частини третьої статті 1Закону № 899-IV позивач має право в судовому порядку вирішити питання щодо його права на земельну частку (пай). Отже, обраний позивачем спосіб захисту відповідає нормам матеріального права і є ефективним для відновлення його порушеного права.

Суд першої інстанції зазначив, що вказаний вище витяг не завірений належним чином, до матеріалів справи долучено лише його копію та не зазначено, де знаходиться оригінал, а представник відповідача сумнівався в існуванні цього документа, крім того, цей витяг долучений до матеріалів справи після закриття підготовчого провадження, тому суд визнав цей доказ недопустимим відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України.

Такий висновок суду першої інстанції не відповідає нормам цивільного процесуального закону.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини шостої статті 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Згідно з частиною десятою статті 83 ЦПК України докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Відповідно до протоколу судового засідання від 11 грудня 2018 року (11:28:00) представник позивача заявив клопотання про приєднання до матеріалів справи витягуз рішення зборів пайовиків СТОВ Ім. Шевченка с. Очеретня від 26 жовтня 2004 року № 3, оскільки про його існування не було відомо під час проведення підготовчого судового засідання. Суд клопотання задовольнив та долучив цей доказ до матеріалів справи (11:30:12) (а. с. 65-68).

Суд першої інстанції не виклав у рішенні мотиви, чи заявляв позивач, його представник клопотання про витребування оригіналу письмового доказу, чи з власної ініціативи суд витребовував у відповідної особи його оригінал, чи з`ясовував суд, де знаходиться оригінал письмового доказу, чи ставила під сумнів цей доказ Очеретянська сільська рада, яка не заперечувала проти задоволення позову.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що він критично ставиться до показань свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які допитані в судовому засіданні, оскільки ці показання не підтверджені матеріалами справи.

Суд першої інстанції не зазначив, яким матеріалам справи не відповідають показання свідків, які обидві показали, що прізвище позивача спочатку було у списку, що додається до державного акта, але пізніше головою колгоспу було виключено з нього, не надав належну оцінку цим показанням в сукупності з письмовими доказами у справі.

З огляду на викладене судові рішення підлягають скасуванню, оскільки суди не встановили обставини справи з урахуванням наданих доказів у справі, та неправильно витлумачили норми матеріального права.

Верховний Суд також зазначає, що суд розглядаєсправи не інакшеяк за зверненнямособи, поданим відповіднодо цього Кодексу, в межах заявленихнею вимог іна підставі доказів, поданихучасниками справи абовитребуваних судом упередбачених цим Кодексомвипадках. Учасник справирозпоряджається своїми правамищодо предмета спору навласний розсуд. (частини перша та третя статті 13 ЦПК України.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованостіпозову - обов'язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у нійспіввідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частини перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).

ОСОБА_1 звернувся із позовом до Очеретнянськоїсільської ради, Погребищенськоїрайонної державної адміністраціїВінницької області зазахистом своїх порушених прав щодо відновлення права на отримання земельної частки (паю) в результаті розпаювання КСП ім. Шевченка.

У спорах, пов'язаних із паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

При новому розгляді справи суду належить встановити обставини справи, надати належну оцінку доказам у справі, вирішити питання щодо кола учасників справи, вирішити спір відповідно до норм матеріального і процесуального права.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 07 лютого 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 03 квітня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко