28.10.2020 року Провадження №2/425/552/20
Справа №425/2063/20
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого - судді Коваленка Д.С., секретар - Брудницька О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,
ОСОБА_1 звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , якою просить визнати відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , а також примусово зняти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 .
В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Позивач подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідачі у встановлений їм строк правом на подачу відзиву на позов не скористались.
За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Позиції учасників у справі.
Позиція позивача полягала в тому, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Вона як власниця цієї квартири надала членам своєї сім`ї, право користування цією квартирою. Однак відповідачі не проживають у вказаній квартирі. А реєстрація місця проживання відповідачів у цій квартирі, заважає їй, як власниці вільно розпоряджатись та користуватись квартирою і тому відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування зазначеною квартирою та примусово зняти їх з реєстрації.
Відповідачі правом на подачу відзиву на позов не скористались, і будь-які докази суду не надали; були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, але не з`явились без повідомлення причин; позивач не заперечує проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку.
Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати.
Оцінка суду щодо фактів.
І на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини:
Четвертого вересня 2006 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прождали, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 6). І 24 жовтня 2006 року ОСОБА_1 зареєструвала своє право приватної власності на квартиру (а.с. 62).
Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 змінила своє прізвище на « ОСОБА_1 », про що в Книзі реєстрації зміни імені 26 квітня 2007 року зроблено відповідний актовий запис № 13 (а.с. 7).
Восьмого листопада 2019 року ОСОБА_1 надала своїй сестрі ОСОБА_2 та її чоловіку ОСОБА_3 право користування вказаною квартирою, і того ж дня вони зареєстрували своє місце проживання у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 17,18,26,27).
Проте, відповідно до акту про встановлення фактичного місця проживання від 27 липня 2020 року, складеного в присутності сусідів-свідків ( ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ), за адресою: АДРЕСА_1 , проживає тільки ОСОБА_1 (а.с. 19).
Оцінка судом правовідносин учасників спору
Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачами виникли цивільні правовідносини у сфері права власності, в межах яких між ними виник спір щодо наявності у відповідачів, як членів сім`ї власниці, права користування квартирою у зв`язку з їх відсутністю у квартирі.
Оцінка суду щодо права.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
Відповідно до положень частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно з частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.
Також положення частин перших статей 383 і 405 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) прямо встановлюють, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. При цьому житлове приміщення, яке члени сім`ї мають право займати визначається власником.
Отже, члени сім`ї власника квартири можуть отримати право користування ним від власника, який при цьому, може визначити конкретне житлове приміщення у квартирі якою можуть користуватись члени його сім`ї.
Судом встановлено, що відповідачі отримали право користування квартирою АДРЕСА_1 , саме як члени сім`ї власниці, оскільки відповідачі являється сестрою позивачки та чоловіком сестри (а.с. 17,18,26,27).
Однак згідно з положеннями частини другої статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Разом з цим, надана позивачкою довіреність (а.с. 28) свідчить про те, що 21 травня 2020 року позивач та відповідачі домовились про фактичне припинення їх права користування житловим приміщенням, раніше ніж сплинув рік їх відсутності у квартирі, оскілки надали право ОСОБА_1 представляти їх інтереси з питань зняття їх з обліку за адресою: АДРЕСА_1 .
Тож з огляду на те, що відповідачі продовжують бути зареєстрованими у квартирі АДРЕСА_1 , але позивачем доведена їх домовленість про фактичне припинення їх права користування житловим приміщенням, відповідачів, як членів сім`ї позивача, слід визнати такими, що втратили право користування цією квартирою.
А тому, позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Що стосується вимог позивача про примусове зняття ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 , то тут суд виходить з наступного.
Відповідно до положень частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Згідно з частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
З огляду на положення частини першої статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року №1382-IV та пункту 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, судове рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо воно набрало законної сили, є достатньою правовою підставою для реалізації права власника житлового приміщення на звернення до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимог Закону України "Про адміністративні послуги", для проведення цим органом відповідних реєстраційних дій щодо зняття з реєстрації місця проживання особи, яка втратила право користування житловим приміщенням на підставі рішення суду.
За таких обставин, та враховуючи недоведеність позивачем порушення, невизнання чи оспорювання його зазначеного права, вимога про примусове зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 є передчасною, та такою, що не підлягає задоволенню.
Тому, позов слід задовольнити частково.
Таким чином, керуючись статтями 2,19,23,34,43,49,133-142,206,211,213,217,220-222,244-248,258,259,263-265,268,272,273,351,352,354,355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зняття з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення позивач не подав апеляційної скарги, а відповідач не подав письмової заяви про перегляд заочного рішення. У випадку подання позивачем апеляційної скарги, заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У випадку подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили у випадку подання відповідачем апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня проголошення цього заочного рішення. Заява про перегляд цього заочного рішення може бути подана до Рубіжанського міського суду Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя - Д.С. Коваленко