печерський районний суд міста києва
Справа № 707/247/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року Печерський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань Винник С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засідання у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про повернення безпідставно набутих коштів,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі.

У січні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до банку про повернення безпідставно набутих коштів, з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, датованої 01 липня 2020 року, просив суд стягнути з відповідача 2 576, 16 грн безпідставно набутих коштів.

Відповідач позову не визнав, у відзиві вказав, що позивачем не надано будь-яких доказів внесення позивачем грошових коштів на погашення заборгованості перед банком у розмірі 39 341, 31 грн, а судовим рішенням встановлено сплату банку боргу лише у розмірі 27 576, 16 грн. Доводи позивача про сплату ним відсотків на користь банку у розмірі 11 765, 15 грн, виходячи з наданого банком розрахунку у справі № 707/2316/19, є безпідставним, оскільки фактична сплата відсотків за рахунок коштів позивача не здійснювалася, а банк відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, здійснював списання нарахованих відсотків за рахунок кредитного ліміту, що встановлювався позивачу (договірне списання), тобто відсотки сплачувалися не за рахунок власних коштів позивача.

Окрім того, представником відповідача у відзиві заявлено про застосування наслідків пропуску строків позовної давності щодо вимог про стягнення 3 % річних на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

ІІ. Процесуальні дії.

16 березня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва, на виконання ухвали Черкаського районного суду Черкаської області від 31 січня 2020 року, надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою від 18 березня 2020 року у справі відкрито провадження для розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін у справі /а. с. 27-28/.

28 травня 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов /а. с. 32-36/.

13 липня 2020 року представник позивача подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог та уточнену позовну заяву про повернення безпідставно набутих коштів.

22 вересня 2020 року до Відділу документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (загальна канцелярія суду) представником позивача подано заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

У судове засідання сторони не з`явилися, інші, окрім зазначених, заяви з процесуальних питань не надходили до суду.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

19 березня 2012 року між сторонами було підписано договір б/н та відкрито картковий рахунок з встановленим кредитним лімітом в сумі 25 000, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Договір укладено шляхом підписання позичальником анкети-заявки про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанку» б/н, згідно з якою відповідач погодився з тим, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, що розміщені у рекламному буклеті, складають між відповідачем та банком договір надання банківських послуг, ознайомився з вищевказаними умовами, що підтверджується його підписом у заяві.

26 вересня 2019 року звернувся із позовом до Черкаського районного суду Черкаської області з вимогами до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № б/н від 19 березня 2012 року заборгованість у розмірі 126 394, 26 грн, що складається із суми заборгованості за кредитом (тілом кредиту) 11 878, 91 грн та заборгованості за відсотками за період з 19 березня 2012 року по 30 березня 2018 року - 114 515, 35 грн.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2019 року, що набрало законної сили 16 січня 2020 року на підставі постанови Черкаського апеляційного суду, у справі № 707/2316/19 у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено /а. с. 6-11/.

Відповідно до встановлених Черкаським районним судом Черкаської області обставин, що мають юридичне значення, ОСОБА_1 , починаючи з 25 січня 2013 року по 31 липня 2019 року сплатив на користь АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти у розмірі 27 576, 16 грн - сума погашення за наданим кредитом. Тобто, ОСОБА_1 було витрачено 25 000, 00 грн запозичених коштів, а сплачено 27 576, 16 грн у погашення за наданим кредитом (тілом кредиту), що свідчить про відсутність заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк».

Крім того, як вказано у рішенні суду від 20 листопада 2019 року, у матеріалах справи № 707/2316/19 наявна довідка АТ КБ «ПриватБанк» про те, що ОСОБА_1 немає заборгованості по кредитному договору за номером CSXRFM22231027 від 19 березня 2012 року.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої ст. 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини того, що позивачем було витрачено 25 000, 00 грн запозичених коштів, а сплачено 27 576, 16 грн у погашення за наданим кредитом (тілом кредиту), не потрібно доказувати у силу положень частини четвертої статті 82 ЦПК України.

Суд погоджується з доводами банку про те, що набуття відповідачем грошових коштів у розмірі 2 576, 16 грн відбулося у незаборонений цивільним законодавством спосіб, набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Разом з тим, встановлено, що кошти у зазначеному розмірі з позивача стягнуто надмірну тієї суми, яка підлягала стягненню відповідно з встановленими рішенням суду від 20 листопада 2019 року обставинами.

Тому грошові кошти у розмірі 2 576, 16 грн підлягають поверненню позивачеві.

У відповідності до норм частини першої, третьої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сума у розмірі 2 576, 16 грн, що становить різницю між сумою, списаною відповідачем у порядку договірного списання та взятою позивачем сумою у кредит, стягнута безпідставно, що відповідачем не спростовано.

З огляду на зазначене, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що доводи позивача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, є такими, що ґрунтуються на законних вимогах, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, тому з банку підлягає стягненню також судовий збір у розмірі 840, 80 грн, сплачений позивачем при поданні позовної заяви.

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись

ст.ст. 3, 8, 21, 22, 24, 41, 129, 129-1 Конституції України,

ст.ст. 1-16, 22, 1212 Цивільного кодексу України,

ст.ст. 1-18, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 274-279, 289, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про повернення безпідставно набутих коштів, задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. М. Грушевського, буд. 1-Д) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) грошові кошти у розмірі 2 576, 16 грн та судовий збір у розмірі 840, 80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. В. Литвинова