Справа № 219/3082/15-ц
Провадження № 2-п/219/84/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі головуючого судді Фролової Н.М., за участю секретаря судового засідання Дубаніної О.В., розглянувши у судовому засіданні в м. Бахмуті цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 27.07.2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії, -

ВСТАНОВИВ:

04 вересня 2020 року до Артемівського рміськрайонного суду Донецької області надійшла заява ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 27.07.2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії.

Заява обґрунтована тим, що за ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов`язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України у старої редакції, яка діяла на час розгляду справи та ст,81 ЦПК України в нової редакції, за якою кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заст. 13 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тобто доказами є оригінали документів, у тому числі оригінали заяви, підписи в правилах на кожній сторінці, так як листи не прошити. Це можливо зробити тільки у судових засіданнях, витребувавши у позивача всі документи, які стосуються даних правовідносин (кредитну справу). Також, Банк при зверненні до суду не повідомив суд про те, що він раніше вже звертався за даним договором про надання відновлюваної кредитної лінії № 45-14/339 від 20.08.2008 року і вже було прийняте рішення (справа №2-2563/11). 28.08.2002 року ОСОБА_3 письмово звернувся до суду для отримання даного заочного рішення суду, але до теперішнього часу ще його не отримав. Дані обставини впливають на юридичний момент настання права для звернення з даним позовом і це є суттєвим. Саме з дати звернення з вимогою позивача до відповідача з любою вимогою відносно даних правовідносин за договором про надання відновлюваної кредитної лінії № 45-14/339 від 20.08.2008 року, треба вважати початок перебігу строк порушеного права позивача. 06.12.2011 року, а саме дату звернення до суду, то саме з той дати треба вважати порушене право позивача на звернення до суду з вимогою, що могло слугувати зміні умов виконання кредитних правовідносин та зміні самих строків виконання. Тобто на час звернення до суду позивача до відповідача з вимогою, він змінив умови договору, а тому право на звернення саме з даною вимогою починається з тієї дати, тобто приблизно 2011 року (початок або середина). Як вбачається в матеріалах справи та отриманого заочного рішення суду від 27.07.2015 року вбачається, що позивач звернувся до суду тільки 2015 році, у результаті чого позивач, не надав до суду обґрунтування пропуску строку з поважних причин. Така ж оцінка визначена в Постанові №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року де в п.29 передбачено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення ст.ст.1050, 1054 ЦК України і виходити з того, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредиту, що залишилася, та сплата процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене ст.1050 ЦК України право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійними. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред`явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення ст..651 ЦК України. Згідно п.31 цієї Постанови при застосуванні положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредити, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв`язку з ч.11 ст.11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв`язку із цим та враховуючи, що ЦК України не передбачає заборони пред`явлення окремих вимог у зв`язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК України про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК України щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи) п.31 в редакції Постанови Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №7 від 07.02.2014 року. Така ж позиція відображена в постанові судової палати в цивільних і господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року, яким передбачено позиція Верховного Суду України стосовно застосування строків позовної давності у зв`язку із застосуванням ст.ст.253, 257, 258 ЦК України. Така ж позиція відображена в постановах Вищого Господарського Суду України від 12.12.2012 року і 07.03.2013 року.

Згідно діючого ЦПК України на час розгляд справи передбачено, що особа, якій не вручено судову повістку із-за відсутності і є матеріалах справи документ з відміткою про повернення судової повістки не вважається належним чином повідомлений про час та слухання справи (ст.74-76 ЦПК України, який діяв до 15.12.2017 року). Тобто, ОСОБА_3 не був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, так як не проживав за даною адресою у зв`язку з розірванням шлюбу з дружиною. Як стало відомо ОСОБА_4 на сьогоднішній день він знятий з реєстрації за вказаною адресою ще в 2012 році. Як стало відомо він знятий з реєстрації по ініціативі Банку-позивача по справі ще 2012 року на підставі рішення суду від 2011 року, а тому Банк знав, що ОСОБА_3 , як відповідач по справі за вказаною в позовній заяві адресою не зареєстрований. Тому, не зрозуміло, як суд, при звернені Банку до суду перевірив реєстрацію ОСОБА_5 . На теперішній час правових підстав для звернення до суду з даною заявою не має.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.09.2020 року залучено у справі №219/3082/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії як правонаступника позивача Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Акціонерне товариство «Альфа-Банк».

У судове засідання призначене на 14 годину 30 хвилин 18 вересня 2020 року не з`явився заявник та представник заявника, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник заявника надав суду заяву про проведення судового засідання за його відсутністю, на заяві про перегляд заочного рішення наполягає та підтримує з підстав викладених у ній.

Також у судове засідання не з`явися представник Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Також у судове засідання не з`явися представник Акціонерного товариства «Альфа-Банк», про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про проведення судового засідання за його відсутністю. Крім того від представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» надійшло заперечення на заяву про скасування заочного рішення, в якому представник зазначає, 10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером AT «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію AT «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».Банк не згоден та заперечує проти Заяви про перегляд заочного рішення. Вважає, що у суду немає підстав для скасування цього рішення, воно є законним та обґрунтованим. Єдиною метою відповідача є затягування розгляду справи та зупинення виконання рішення суду для уникнення відповідальності за кредитними договорами. Всі підстави, що заявлені відповідачем для скасування заочного рішення, є надуманими, необгрунтованими та не підтвердженими відповідними доказами. Тож Банк з такою заявою категорично не згодні з огляду на наступне. Щодо можливої відсутності належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи зауважує наступне.

Відповідно до ст. 74 ЦПК України (що діяв на час розгляду справи) судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресом, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресом місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; фізичним особам, які не мають статусу підприємців. - за адресом їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресом, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликався в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідач викликався до суду через оголошення на сайті судової влади. З огляду на викладене, судом виконані вимоги ст. 74 ЦПК України про належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а, отже, відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином.

Крім того, відповідач повинен повідомляти Банк про зміну свого місця реєстрації або фактичного перебування та про зміну телефонів, цей обов`язок випливає з умов Кредитного договору. І відповідачем цей обов`язок не виконаний ні досі ні на момент звернення до суду.

Щодо права відповідача на надання доказів, яке, начебто, не було реалізовано під час заочного розгляду справи. Жодного належного доказу до заяви про скасування заочного рішення не долучає. Тобто станом на дату подання заяви про скасування заочного рішення у відповідача фактично відсутні докази, які могли би бути підставою для скасування заочного рішення, що є підставою для залишення заочного рішення в силі.

Для поновлення строку для скасування заочного рішення, відповідно до ст. 284, ЦПК України повинні бути поважні причини його пропущення та докази їх поважності. А про яку поважність може йти мова, коли відповідачі повинні повідомляти Банк про зміну свого місця реєстрації або фактичного перебування і були повідомлені через оголошення у офіційному сайті.

Крім того, відповідно до ст. 285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено: обставини, що свідчать про поважність причини неявки в судове засідання та не повідомлення їх суду, обставини неподання відзиву і докази про це; посилання на докази якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача. До заяви про перегляд заочного рішення додаються докази, на які посилається заявник. Жодна з перелічених вище підстав не вказана відповідачем і не надані будь-які докази, які дозволяють суду прийняти будь-яке інше рішення по справі окрім такого, як вже було прийняте.

Положеннями ч. 3 ст. 287 ЦПК України визначено, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановления нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 Конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

На підставі викладеного просить залишити заяву відповідача про скасування заочного рішення без задоволення, а рішення від 27.07.2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії, без змін.

На підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку.

24 квітня 2015 року в провадження Артемівського міськрайонного суду Донецької області надійшла цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії. 07 травня 2015 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду на 14 травня 2015 року. 14 травня 2015 року відкладено судове засідання до 25 травня 2015 року у зв`язку із неявкою відповідача, щодо якого відсутні відомості про належне провіщення про час та місце розгляду справи. 25 травня 2015 року судове засідання було відкладено до 04 червня 2015 року за заявою відповідача про відкладення розгляду справи, через перебування його представника у м. Києві, про час та місе розгляду справи повідомлений, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.65). 04 червня 2015 року судове засідання було відкладено до 23 червня 2015 року за заявою відповідача про відкладення розгляду справи, у зв`язку із перебуванням у відрядженні по роботі (а.с.66). 23 червня 2015 року відкладено судове засідання до 27 липня 2015 року у зв`язку із неявкою відповідача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи.

Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 липня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 / ідентифікаційний код НОМЕР_1 / на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» ( рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023, ) заборгованість за договором про надання відновлюваної кредитної лінії № 45-14/339 від 20.08.2008 року в загальній сумі 383 887 (триста вісімдесят три тисячі вісімсот вісімдесят сім) гривень 76 копійок, а також судовий збір у розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) гривень 00 копійок.

Як вбачається з копії паспорта громадянина України відповідач ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11-12).

Згідно довідки КП «Артемівська керуюча компанія житлово-комунальних послуг» №321 від 29.04.2015 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 22.11.1995 року та був знятий з реєстрації за рішенням суду №0503/3308/2012 (а.с.48).

Проте, як вбачається з письмових заяв відповідача про відкладення розгляду справи від 25.05.2015 року (а.с.58), від 04.06.2015 року (а.с.66), а також заяви про ознайомлення з матеріалами цивільної справи від 25.05.2015 року (а.с.59), останній зазначав адресу проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 287 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 288 ч. 1 ЦПК України та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», заочне рішення суду підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

У відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на які надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

Положеннями ч. 3 ст. 287 ЦПК України визначено, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 , знаючи, що до нього пред`явлений позов, не з`являвся в судові засідання, не надав до суду доказів, які підтверджують поважність причин своєї неявки до судового засідання, оскільки сам при укладанні Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №45-14/339 від 20.08.2008 року зазначив місце реєстрації: АДРЕСА_1 , а також у заявах про відкладення розгляду справи від 25.05.2015 року (а.с.58), від 04.06.2015 року (а.с.66), а також заяви про ознайомлення з матеріалами цивільної справи від 25.05.2015 року (а.с.59), останній зазначав адресу проживання: АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідачем суду також не надано доказів або посилань на докази, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування заочного рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27.07.2015 року та залишення заяви про перегляд зазначеного вище заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст.ст. 260-261, 287,288 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 27.07.2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії,- залишити без задоволення.

Роз`яснити, що відповідно до ст. 287 ч. 4 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Н.М. Фролова