ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» березня 2020 року

м. Харків

справа № 643/20924/19-ц

провадження № 22ц/818/1796/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Маміної О.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Московського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2019 року в складі судді Харченко А.М.

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у сумі 208 000,00 грн, що були позичені за договором позики, пеню в розмірі 8 517 600,00 грн, штраф - 208 000,00 грн, інфляційні збитки - 40 456,00 грн, річні проценти - 1 703 520,00 грн та вирішити питання щодо судових витрат.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2019 року справу передано за територіальною підсудністю до Лозівського міськрайонного суду Харківської області.

Не погоджуючись з ухвалою судді суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу судді скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми процесуального права.

Вважала, що у договорі позики визначено місце його виконання м. Харків, та правовідносини, що виникають з договору, мали відбуватися у Московському районі м. Харкова, що було б зручно обом сторонам.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу судді суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала судді суду першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, мотивована тим, що місце проживання відповідачки зареєстровано у м. Лозова Харківської області, тому справа не підсудна Московському районному суду м. Харкова.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. У рішенні в справі «Занд проти Австрії» («Zand v. Austria», заява № 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine», заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24). Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) наголосив, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За змістом статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з частиною 1 пункту 1 статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності ) іншого суду.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

При цьому, позивачка звернулась до суду за своїм місцем реєстрації, оскільки згідно її паспорту вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 13-14).

Однак, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місце проживання відповідачки ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 16-18).

Оскільки зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачки є м. Лозова Харківської області, висновок суду першої інстанції щодо непідсудності справи Московському районному суду м. Харкова та необхідності направлення справи на розгляд до Лозівського міськрайонного суду Харківської області за належною підсудністю є правильним.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що у договорі позики визначено місце його виконання м. Харків, тому вона вправі звертатися до суду з позовом про стягнення боргу за договором за своїм зареєстрованим місцем проживання, судова колегія відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 16 статті 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Частиною восьмою статті 28 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Правила визначення місця виконання зобов`язання передбачено статтею 532 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Пунктом 4 частини першої цієї статті передбачено, що якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання за грошовим зобов`язанням провадиться за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, ? за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання.

За змістом вказаної норми місцем виконання зобов`язання є те місце, в якому боржник повинен виконати свій обов`язок (передати кредитору річ, результати робіт, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор повинен прийняти належне виконання. За загальним правилом, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами в договорі.

Отже, правила статті 532 ЦК України застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена (наприклад, пункт 4 частини першої статті 532 ЦК України) і не вбачається зі специфіки спірних відносин, підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

Як вбачається з матеріалів справи правовідносини, що склались між сторонами, пов`язані з виконанням договору позики від 04 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , згідно пункту 1 якого позикодавець ОСОБА_1 передала у власність позичальника ОСОБА_2 суму готівкою в розмірі 208 000,00 грн зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 03 серпня 2018 року в м. Харків.

Пунктом 5 договору позики також передбачено, що договір повинно бути виконано у місті Харкові (а. с. 8).

Однак, сторонами договору не визначено, за якою саме адресою у місті Харкові та, зокрема, у якому районі міста має здійснюватися виконання договору позики або чи має здійснюватися виконання договору за адресою місця проживання позичальника ОСОБА_1 .

Враховуючи, що сторонами чітко не визначено місце виконання спірного договору, при цьому специфіка правовідносин щодо повернення грошових коштів не свідчить про те, що їх виконання можливе лише тільки в певному місці, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики за загальними правилами підсудності, тобто за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачки.

Отже, ухвалу судді суду першої інстанції постановлено з додержанням норм процесуального права, та підстав для її зміни або скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання щодо передачі справи на розгляд іншому суду.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, та справа по суті спору не розглядалась, підстав для перерозподілу судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Московського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

О.В. Маміна

Повний текст постанови складено 11 березня 2020 року.