Справа № 177/1981/19
Провадження № 2/177/214/20
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне)

Іменем України

16 вересня 2020 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, у порядку загального позовного провадження цивільну справу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про визнання договорів оренди земельної ділянки недійсними,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 12.12.2019 звернулася до суду у своїх інтересах та, як опікун, в інтересах недієздатного ОСОБА_2 з указаним позовом, в якому просила суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 11 від 05.11.2018, укладений між нею, як орендодавцем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , як орендарем, предметом якого є земельна ділянка, загальною площею 3,6211 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, кадастровий номер 12:218:882:00:01:016:0030, та належить їй на праві власності, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №087134 від 11.10.2004.

Також, просила суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 10 від 05.11.2018, укладений між ОСОБА_2 , як орендодавцем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , як орендарем, предметом якого є земельна ділянка, загальною площею 3,6213 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, кадастровий номер 12:218:882:00:01:016:0015, та належить на праві власності ОСОБА_2 , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №0871119 від 11.10.2004. Крім того, стягнути з відповідача на її користь судові витрати, у розмірі 768,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала на те, що вона є власником земельної ділянки, площею 3.6211 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, яка належить їй на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ДП №087134, кадастровий номер 12:218:882:00:01:016:0030.

Її чоловік, ОСОБА_2 , є власником земельної ділянки площею 3.6213 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, яка належить йому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ДП №087119, кадастровий номер 12:218:882:00:01:016:0015.

Оскільки ОСОБА_2 визнано недієздатним згідно з рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18.10.2019, над ним встановлено опіку та її призначено його опікуном.

Зазначає, що довгий час вони займались обробленням своїх земельних ділянок самостійно, але після того, як чоловік потрапив в ДТП і став інвалідом 2 групи, вони втратили таку можливість займатись землею самостійно. Окрім того, на даний час вона також є інвалідом 3 групи, тому вони просили тимчасово допомогти у оброблені їх землі ОСОБА_3 .

Восени 2018 року ОСОБА_3 прийшов до них з чоловіком додому та запропонував укласти договори оренди земельних ділянок на нетривалий строк, надав бланки договорів оренди та просив підписати. На її прохання залишити договори для ознайомлення перед їх підписанням, відреагував у грубій формі та не залишивши договори, забрав їх і пішов. Через деякий час вона звернулася до Криворізької державної адміністрації, де їй повідомили про те, що їх земельні ділянки вже знаходяться в оренді у ФОП ОСОБА_3 , на підставі договорів оренди земельної ділянки, які, нібито укладені з нею та її чоловіком

ОСОБА_4 у реєстратора копії договорів оренди, їй стало зрозуміло, що підписані вони аж ніяк не особисто нею та не її чоловіком, так як підписи значно відрізняються від їх підписів. Умови договорів також не відповідали тим, що обговорювалися з ОСОБА_3 , зокрема, обговорювалося укладення договору оренди на 3 роки, у той час, зазначено, що вони укладені на 7 років.

Окрмі того, позивач вказувала, що у договорі №10, укладеному між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 ,. неправильно зазначено номер паспорту ОСОБА_2 та ідентифікаційний код, а у договорі №11, укладеному між нею та ФОП ОСОБА_3 , неправильно зазначено дату видачі паспорту.

Вищевказані обставини свідчать про те, що договорів з такими умовами та з такими помилками в їх персональних даних вони підписати та укласти не могли, тобто, у даному випадку відсутнє волевиявлення на укладення договорів оренди земельної ділянки від 05.11.2018, оскільки ні вона, ні її чоловік, а також і вона від його імені, будь-яких договорів оренди не підписували.

Ухвалою суду від 17.12.2019 позовна заява прийнята судом, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 38).

Підготовче провадження закрито та призначено судовий розгляд справи по суті, згідно з ухвалою від 02.06.2020 (а.с. 78).

Позивач та її представник ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх в повному обсязі з мотивів, наведених у позові. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку (а.с. 40, 56, 62,63, 64, 70, 82, 91,92). Заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, відзиву не подано.

Зі згоди позивача та її представника, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Через неявку в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18.10.2019 (а.с. 30-31) ОСОБА_2 , який є чоловіком ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 12), визнано недієздатним та над ним встановлено опіку. Опікуном призначено ОСОБА_1 , таким чином ОСОБА_1 діє в інтересах ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що відповідно до копії Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ДП № 087134 (а.с.13), позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 3.6211 га, яка розташована на території Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 12:218:882:00:01:016:0030, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12.03.2019 (а.с. 15-17).

Відповідно до копії Договору № 11, який знаходиться в матеріалах справи (а.с.23-24), 05.11.2018 між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 укладено договір оренди земельної ділянки строком на 7 років, на якому міститься підпис позивача ОСОБА_1 та відповідача ФОП ОСОБА_3 .

Зазначений договір зареєстровано Криворізькою районною державною адміністрацією 11.12.2018, про що свідчить Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12.03.2019 (а.с. 15-17)

Відповідно до копії Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ДП № 087119 (а.с.14), позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 3.6213 га, яка розташована на території Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 12:218:882:00:01:016:0015, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12.03.2019 (а.с. 18-20).

Згідно з копією Договору № 10, який знаходиться в матеріалах справи (а.с.26-27), 05.11.2018 між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 укладено договір оренди земельної ділянки строком на 7 років, на якому міститься підпис позивача ОСОБА_2 та відповідача ФОП ОСОБА_3 .

Зазначений договір зареєстровано Криворізькою районною державною адміністрацією 11.12.2018, про що свідчить Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12.03.2019 (а.с. 18-20).

Позивач стверджує, що ні вона, ні її чоловік ОСОБА_2 не підписували, та не укладали з ФОП ОСОБА_3 , жодних договорів, у зв`язку із чим, вимушені звернутися до суду за захистом своїх прав.

Також, позивач ОСОБА_1 зазначила в позові, та ці доводи ніким та нічим не спростовано, що восени 2018 року вони з чоловіком обговорювали з ОСОБА_3 можливість укладення договорів оренди належних їм земельних ділянок, строком на 3 роки, однак підписання таких договорів так і не відбулося. Про існування спірних договорів їм стало відомо після звернення до Криворізької РДА.

Згідно з ч. 1 ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 125, ч. 5 ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Аналогічне правило передбачено й у ст. ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі».

Статтями 14, 20 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди укладається у письмовій формі і підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст. 16 цього Закону, укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Зазначена норма відповідає принципу свободи договору, передбаченому у ст. 6 та ст. 627 ЦК України. Крім того, вказані норми кореспондуються із ч. 3 ст. 203 ЦК України, що визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, а саме волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом ст. 20 Закону України «Про оренду землі», укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми.

Разом із тим цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9 судам роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як видно з матеріалів справи, відповідачем, не було надано суду оригіналу оскаржуваного договору, що унеможливлює проведення по справі почеркознавчої експертизи.

Крім того, відповідачем не надано суду жодного доказу, який би свідчив про виконання умов договору, зокрема отримання позивачами орендної плати за користування вказаними в договорах земельними ділянками.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, той факт, що відповідач ФОП ОСОБА_3 не надав суду оригіналів договорів оренди земельних ділянок від 05.11.2018, у судове засідання не з`явився, заперечень щодо позовних вимог не надав, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження укладення договорів оренди, сплати позивачам орендної плати відповідно до п. 9 Договору, свідчить про те, що позивачі не підписували оспорюваний договір, та не мали волевиявлення на його підписання.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України).

У п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9 роз`яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що відповідач самовільно, без відома та погодження позивачів зареєстрував право оренди земельних ділянок, які належать позивачам на праві приватної власності. Згоди на вказані дії позивачі не давали, жодних договорів або будь-яких інших документів, пов`язаних з укладенням оскаржуваних договорів та передачі відповідачу земельної ділянки не підписували, про що зазначала позивач ОСОБА_1 в позовній заяві та не спростовано відповідачем, який у судове засідання не з`явився та доводів протилежного не надав. Вказані обставини свідчать про те, що позивачі не виражали свого волевиявлення, яке б відповідало їх волі передати в оренду свої земельні ділянки відповідачу, і не бажали настання таких реальних наслідків, що є підставою для визнання оскаржуваних договорів недійсним, а тому позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню.

Позивачем ОСОБА_1 за подання позовної заяви до суду сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн (а.с.1). Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», остання, як законний представник, звільнена від сплати судового збору за подання позову в інтересах ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір, у разі задоволення позову, покладається на відповідача. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено, з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір на користь ОСОБА_1 , у розмірі 768,40 грн, який сплачено нею за подання позову до суду, а також 768,40 грн, - на користь держави, оскільки ОСОБА_1 , як законний представник ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи, звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. ст. 10, 17, 76, 89, 133, 141, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про визнання договорів оренди земельної ділянки недійсними - задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 11 від 05.11.2018, укладений між ОСОБА_1 , як орендодавцем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , як орендарем, предметом якого є земельна ділянка, загальною площею 3,6211 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, кадастровий номер 12:218:882:00:01:016:0030, що належить ОСОБА_1 на праві власності, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ДП №087134 від 11.10.2004, скасувавши його державну реєстрацію.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 10 від 05.11.2018, укладений між ОСОБА_2 , як орендодавцем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , як орендарем, предметом якого є земельна ділянка, загальною площею 3,6213 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, кадастровий номер 12:218:882:00:01:016:0015, що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ДП №0871119 від 11.10.2004, скасувавши його державну реєстрацію.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати зі сплати судового збору у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його складання та підписання.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення та підписання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто протягом тридцяти днів з дня його складання та підписання, шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення та підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та подання апеляційної скарги на заочне рішення, може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених процесуальним законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: