Постанова

Іменем України

24 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 523/18503/16-ц

провадження № 61-7509св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Заїкіна А. П., Калараш А. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк» та/або банк) про звільнення від виконання зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту, припинення договору іпотеки, змін до договору, зняття заборон, вилучення з реєстру іпотек.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 22 червня 2007 року між ним та АКІБ «Укрсиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з яким банк надав йому кредит в іноземній валюті в розмірі 110 000 доларів США зі сплатою 12,8 % річних за користування кредитними коштами та строком повернення до 22 червня 2018 року.

На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором він уклав з банком договір іпотеки, згідно з яким передав банку в іпотеку нежилі приміщення загальною площею 89,4 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі договору іпотеки від 22 червня 2007 року, накладено заборону відчуження вказаних нежилих приміщень та внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

03 лютого 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ним укладено додаткову угоду, якою змінено строк повернення кредиту до 22 червня 2022 року, змінено розмір ануїтетного платежу.

На підставі укладеного договору від 04 лютого 2009 року про внесення змін до договору іпотеки від 22 червня 2007 року додатково накладено заборону відчуження вказаних нежилих приміщень та внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про заборону відчуження від 04 лютого 2009 року № 8428992.

08 грудня 2011 року АКІБ «УкрСиббанк» уклав з ПАТ «Дельта Банк» договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» набув права кредитора за договором про надання споживчого кредиту від 22 червня 2007 року № 0 та права іпотекодержателя за договором іпотеки від 22 червня 2007 року.

У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом, в якому просило в рахунок виконання основного зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 203 622,48 грн звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на нерухоме майно за ПАТ «Дельта Банк».

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2016 року в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено в зв`язку зі спливом позовної давності.

Вважає, що за наявності вказаного рішення суду зобов`язання за кредитним договором та договором іпотеки припинились.

29 листопада 2016 року він надіслав ПАТ «Дельта Банк» заяву про зняття заборони відчуження нерухомого майна, в якій просив протягом 3-х робочих днів з дати отримання вказаної заяви подати до приватного нотаріуса, який посвідчив договір іпотеки від 22 червня 2007 року, або до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради заяву про припинення іпотеки за договором іпотеки від 22 червня 2007 року, зняття заборони відчуження нерухомого майна - нежилих приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 89,4 кв. м, та вилучення з Державного реєстру іпотек записів про обтяження.

Зазначена заява про зняття заборони відчуження нерухомого майна залишена ПАТ «Дельта Банк» без задоволення.

Посилаючись на те, що ПАТ «Дельта Банк» не визнає тих обставин, що зобов`язання за кредитним договором та договором іпотеки припинились, позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року у складі судді Сувертак І. В. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано ОСОБА_1 звільненим від виконання зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту від 22 червня 2007 року № 0, укладеним між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк».

Визнано припиненим договір іпотеки від 22 червня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І. М. за реєстраційним номером 6781.

Визнано припиненим договір від 04 лютого 2009 року, укладений між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І. М. за реєстраційним номером 749.

Знято заборону відчуження нерухомого майна, а саме: нежилих приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 89,4 кв. м, номер РПВН: 14356455, накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І. М. за договором іпотеки від 22 червня 2007 року, реєстраційний № 6781, запис про заборону відчуження від 22 червня 2007 року № 5188646.

Знято заборону відчуження вказаного нерухомого майна, накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І. М. за договоррм від 04 лютого 2009 року, реєстраційний № 749, запис про заборону відчуження від 04 лютого 2009 року № 8428992.

Вилучено з Державного реєстру іпотек запис про обтяження, а саме: договір купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», що зареєстровано 17 грудня 2012 року, реєстраційний номер обтяження: 5188508.

Вилучено з Державного реєстру іпотек запис про обтяження, а саме: договір купівлі - продажу прав вимоги між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», що зареєстровано 17 грудня 2012 року, реєстраційний номер обтяження: 8428873.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 4 012 грн.

Суд першої інстанції, виходив із того, що з дня набрання законної сили рішення суду в справі № 523/14443/15-ц, з урахуванням рішень Європейського суду з прав людини за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» (пункт 570), за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства») (пункт 51), статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»позивач є звільненим від виконання зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту.

Суд першої інстанції також вважав, що оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов`язання, відтак договір іпотеки від 22 червня 2007 року є припиненим на підставі частини п`ятої статті 3, пункту 1 частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції виходив ізтого, що сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) само по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 аргументована тим, що суд апеляційної інстанції, вирішуючи спір, не повно встановив усі обставини справи, не надав правової оцінки всім позовним вимогам.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання звільнення від виконання зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту, припинення договору іпотеки, договору змін до договору, зняття заборон, вилучення з Реєстру іпотек.

Витребувано із Суворовського районного суду м. Одеси зазначену справу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 22 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з яким банк надав останньому кредит в іноземній валюті в розмірі 110 000,00 доларів США зі сплатою 12,8 % річних та строком повернення до 22 червня 2018 року.

Цього ж дня на забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 уклав з АКІБ «УкрСиббанк» договір іпотеки, згідно з яким передав банку в іпотеку нежилі приміщення загальною площею 89,4 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі договору іпотеки від 22 червня 2007 року, накладено заборону відчуження вказаних нежилих приміщень та внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про заборону відчуження від 22 червня 2007 року № 5188646.

03 лютого 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 11742216/1 до договору про надання споживчого кредиту від 22 червня 2007 року № , згідно з якою ОСОБА_1 зобов`язується повернути банку залишок отриманих у кредит грошових коштів на підставі договору про надання споживчого кредиту в розмірі 96 665,45 доларів США в строк до 22 червня 2022 року, сплачуючи до 26 числа кожного календарного місяця ануїтетний платіж у розмірі 1 255,00 доларів США. Також, згідно вказаної додаткової угоди сторони погодили, що в системі обліку банку реєстраційний номер договору про надання споживчого кредиту від 22 червня 2007 року № 0 буде відображатись за № 1 від 03 лютого 2009 року.

04 лютого 2009 року сторони уклали договір про внесення змін до договору іпотеки від 22 червня 2007 року з урахуванням додаткової угоди від 03 лютого 2009 року, якою змінені строк погашення основного зобов`язання та розмір і порядок погашення чергових платежів за кредитом.

На підставі укладеного договору від 04 лютого 2009 року про внесення змін до договору іпотеки від 22 червня 2007 року додатково накладено заборону на відчуження нежилих приміщень, які є предметом іпотеки, та внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про заборону відчуження від 04 лютого 2009 року № 8428992.

08 грудня 2011 року АКІБ «УкрСиббанк» уклав з ПАТ «Дельта Банк» договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» набув права кредитора за договором про надання споживчого кредиту від 22 червня 2007 року № 0 та права іпотекодержателя за договором іпотеки від 22 червня 2007 року.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2016 року в справі № 523/14443/15-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 203 622,48 грн, банку відмовлено у позові у зв`язку зі спливом позовної давності.

Вказане рішення суду набрало законної сили 01 листопада 2016 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 509, статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Сплив позовної давності, як підстава для припинення зобов`язання, нормами глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачено.

Відповідно до статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.

Згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Натомість Законом не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням, чи наявність судового рішення.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд України у постановах від 15 травня 2017 року в справі № 6-786цс17, від 05 липня 2017 року в справі № 6-1840цс16 та Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року в справі № 537/6072/16-ц (провадження № 61-35327св18).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання звільнення від виконання зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту, припинення договору іпотеки, договору змін до договору, зняття заборон, вилучення з Реєстру іпотек.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 не дають підстав для висновку, що постанова апеляційного суду прийнята без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до незгоди заявника з висновком суду та переоцінки доказів у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

З огляду на норми статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) суд касаційної інстанції не має процесуальної можливості встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 401 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук