Справа № 182/4711/20
Провадження № 2/0182/2282/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24.09.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

за участю

секретаря судового засідання - Снєгульської В.М.

позивача - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нікопольської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на квартиру.

Заяви по суті справи.

Позивач звернулась до суду з позовними вимогами та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості, укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зареєстрований 07.09.2001 року на товарній біржі „Українська" за реєстраційним номером №156082; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 51,8 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м. та складається коридор - 8,6 кв.м., жила кімната 1 - 13,0 кв.м., жила кімната 2 - 17,1 кв.м., кухня - 7,5 кв.м., ванна - 2,2 кв.м., вбиральня - 1,0 кв.м., вбудована шафа - 1.4 кв.м.(а.с. 25-27)

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона 07.09.2001 року придбала квартиру АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу, що зареєстрований Товарною біржею „Українська". Після укладення договору, вона вселилась в квартиру, зареєструвалась, постійно в ній проживає, сплачує комунальні послуги. Після придбання квартири, вона зареєструвала право власності в КП „НМБТІ". З метою внесення до Єдиного державного реєстру своїх прав власності на нерухоме майно (квартиру) вона звернулась до державного реєстратора, однак рішенням № 53333836 від 28.07.2020 року їй було відмовлено в реєстрації, оскільки договір купівлі-продажу не посвідчений нотаріально та є недійсним. Вважає, що згідно із законодавством , яке було чинне на час укладення договору-купівлі-продажу, що реєструється на товарній біржі, необхідності у нотаріальному посвідченні даної угоди не було передбачено. Оскільки норми права того часу не вимагали обов`язкового посвідчення договору купівлі-продажу у нотаріуса, то її право власності було правомірно зареєстроване в КП „НМБТІ". Отже, вона правомірно набула право власності на квартиру, яке оспорюється відповідачем. Зазначає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Тому, посилаючись на ст. 392 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, просить суд задовольнити її позовні вимоги.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав, подав заяву про розгляд справи без участі представника, зазначає, що не є належним відповідачем по справі(а.с. 56-53)

Інших заяв по суті справи учасники суду не подавали.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 19.08.2020 року постановлено залишити позовну заяву без руху для усунення недоліків(а.с.18).

Позивач подала клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження(а.с. 41).

Ухвалою суду від 01.09.2020 року по справі відкрито провадження та постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін(а.с.42)

24.09.2020 року ухвалою суду відповідачу відмовлено в задоволенні клопотання про заміну неналежного відповідача(а.с.55).

Судом встановлено.

07.09.2001 року був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , зареєстрований 07.09.2001 року на товарній біржі „Українська" за реєстраційним номером №156082 (а.с.6).

21.09.2001 року КП НМБТІ видав ОСОБА_7 реєстраційне посвідчення, яке посвідчує, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_7 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 07.09.2001 року , зареєстрований на товарній біржі „Українська" за реєстраційним номером №156082 (а.с.7-9,49)

11.08.2004 року ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_8 та змінила прізвище на ОСОБА_3 (а.с.5)

ОСОБА_1 23.07.2020 року звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно у виконавчому комітеті Нікопольської міської ради із заявою про проведення державної реєстрації її права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

28.07.2020 року державний реєстратор прийняв рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки договір купівлі-продажу від 07.09.2001 року , зареєстрований на товарній біржі „Українська" за реєстраційним номером №156082, нотаріально не посвідчений, а тому не може бути підставою для внесення даних до державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.10).

Як вбачається з рішення державного реєстратора, в ньому викладені міркування щодо дійсності укладеного договору купівлі-продажу квартири від 07.09.2001 року , зареєстрований на товарній біржі „Українська" за реєстраційним номером №156082, який нотаріально не був посвідчений.

Відповідно до статті 227 ЦК УРСР (1963 р), що діяла на час укладення договору купівлі-продажу квартири від 07.09.2001 року, було передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Отже, згідно положень ст. ст. 47, 227 ЦК УРСР, який діяв на момент укладення договору купівлі-продажу квартири від 07.09.2020 р., угоди щодо відчуження саме жилого будинку підлягали обов`язковому нотаріальному посвідченню. Недодержання нотаріальної форми тягло за собою недійсність угоди.

В даній справі предметом договору купівлі-продажу, який зареєстрований на товарній біржі, є квартира.

При цьому, у відповідності до ст. 15 Закону України "Про товарні біржі", в редакції, яка діяла на момент укладення договору від 07.09.2020 р., угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалася укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Таким чином, укладення договору купівлі-продажу квартири, який зареєстрований на біржі, на час його укладення 07.09.2001 року не підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Крім того, оскільки на момент укладення вищевказаних договорів, інститут нікчемного правочину ще не існував, недійсність будь-якої угоди необхідно було встановлювати в судовому порядку, у протилежному випадку угода вважалася дійсною.

Отже, визнання договору купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зареєстрований 07.09.2001 року на товарній біржі „Українська" за реєстраційним номером №156082. дійсним судом не вимагається та не є належним способом захисту порушеного права позивача.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивач 07.09.2001 року набула право власності на квартиру правомірно, на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочину, що вчинений згідно із вимогами закону на час його вчинення щодо змісту та форми , який пройшов реєстрацію в КП НМБТІ".

Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - «Перший протокол», «Конвенція»): «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів».

Відповідно до статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивач вимушено звернулась із позовом до суду, так як право власності не може бути зареєстровано державним реєстратором виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, оскільки з урахуванням ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р N 1127, підставою відмови у проведені державної реєстрації права власності є відсутність нотаріального посвідчення даного договору.

Враховую вище викладене, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог на підставі статті 392 ЦК України в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 51,8 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м. та складається коридор - 8,6 кв.м., жила кімната 1 - 13,0 кв.м., жила кімната 2 - 17,1 кв.м., кухня - 7,5 кв.м., ванна - 2,2 кв.м., вбиральня - 1,0 кв.м., вбудована шафа - 1.4 кв.м., в іншій частині позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 10-13, 76-81, 223, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 51,8 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м. та складається коридор - 8,6 кв.м., жила кімната 1 - 13,0 кв.м., жила кімната 2 - 17,1 кв.м., кухня - 7,5 кв.м., ванна - 2,2 кв.м., вбиральня - 1,0 кв.м., вбудована шафа - 1.4 кв.м.

В іншому відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його повного складення через Нікопольський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 25.09.2020 року .

Дані про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач - Нікопольська міська рада Дніпропетровської області, , місце знаходження: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, буд. 3

Суддя: А. Г. Багрова