РІШЕННЯ

Іменем України

17.09.2020 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участю секретаря судових засідань Левицького М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , інтереси якого в суді представляла адвокат Мацієвська А.І. про стягнення неустойки (пені) по заборгованості за несплату аліментів в сумі 37356 (тридцять сім тисяч триста пятдесят шість ) грн. 50 коп.

встановив:

Позивач звернулася в суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 , на її, позивача користь, неустойку (пеню) по заборгованості за несплату аліментів в сумі 37356,50 (тридцять сім тисяч триста п`ятдесят шість грн. п`ятдесят коп.) грн. Позов обґрунтовує тим, що між нею, позивачем, та відповідачем ОСОБА_2 укладено шлюб, який в подальшому розірвано. Під час шлюбу народилось двоє дітей - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17.03.2015р. стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше як 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19.11.2014р. і до досягнення старшою дитиною повноліття. Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. На виконання рішення суду видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання до Франківського відділу ДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області у зв`язку з невиконанням такого в добровільному порядку зі сторони боржника. Згідно з розрахунку заборгованості по аліментах в межах виконавчого провадження №57161814 від 04.10.2018р., заборгованість боржника по аліментах становить станом на 14.04.2016р. - 37356,50 грн., які в примусовому порядку виконано боржником лише в жовтні 2018р. Відповідно до ст.196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Зважаючи на той факт що ОСОБА_2 в добровільному порядку аліменти не сплачувались згідно рішення суду і станом на 14.04.2016р., коли зі сторони виконавця проводився розрахунок, заборгованість становила 37356,50 грн., а отже наявні підстави для стягнення пені за період 01.02.2018р. по 04.10.2018р., що становить суму в розмірі 37356,50 грн. Просить позов задоволити.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, пояснення дала аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд позовні вимоги задоволити повністю. Підтвердила, що повертала перераховані позивачем аліменти, проте це було один раз, коли не пригадує. Виконавчого листа до ДВС не подавала. Вважає, що відповідач сам міг отримати і подати виконавчий лист.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позову за безпідставністю її позовних вимог. Вказує на те, що у відповідності до рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 березня 2015 року з нього, відповідача, було стягнено на користь позивача аліменти на двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини всіх заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.11.2014 року до досягнення старшою дитиною повноліття. Дане рішення суду не оскаржувалося та вступило в законну силу. Він, відповідач, після вступу рішення у законну силу намагався добровільно виконувати рішення суду та сам висилав позивачу по місцю її проживання аліменти в розмірі 1/3 всіх видів свого заробітку. Але ці кошти позивач відмовлялася отримувати і повертала назад поштовим переказом, у підтвердження цьому подав три квитанції. Він, відповідач, спілкувався з позивачем по телефону і питав, коли вона подасть виконавчий лист у виконавчу службу, на що вона відповіла, що "це її право, коли захоче, тоді подасть і що їй та дітям від мене нічого не потрібно". Він, відповідач, кожних три місяці звертався особисто у виконавчу службу Франківського ВДВС та цікавився, чи є виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду. Але йому, відповідачу, повідомляли , що стягувач ОСОБА_1 із заявою про примусове виконання рішення суду до виконавчої служби не зверталася. Вважає, що позивач у своїй позовній заяві зумисне не вказує, коли саме вона пред`явила виконавчий лист для виконання. Ознайомившись із заявою ОСОБА_1 від 17.08.2018 року у Франківському ВДВС місто Львів, він, відповідач, довідався, що із заявою про відкриття виконавчого провадження позивач звернулася лише 17 серпня 2018 року і причиною подання такої заяви нею було те, що вона довідалася, що він, відповідач, виїжджав за кордон, щоб встановити обмеження для виїзду за кордон та встановити обмеження щодо керування транспортними засобами, оскільки нею, позивачем, 17.09.2018 року була подана саме така заява до Франківського ВДВС міста Львів. Довідавшись про те, що у вересні 2018 року було відкрито виконавче провадження та в жовтні 2018 року він, відповідач, був викликаний у Франківський ВДВС місто Львів і відразу сплатив суму, яку вказав державний виконавець, що становило відповідно 37356 ,5 гривень, що підтверджується копією квитанції, яку надає суду. Таким чином, вважає, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його, відповідача, вини, тому посилання позивача у позовній заяві на вимоги ст.196 Сімейного Кодексу України як на підставу задоволення її, позивача, позову про стягнення з нього, відповідача, на її користь неустойки (пені) є безпідставним, так, як в даній статті чітко вказано про те, що лише у "разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішення суду або за домовленістю між батьками одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені).

В чергове судове засідання відповідач не прибув, хоч належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала пояснення відповідача, просить суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю такого.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, хоч належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, до заяви долучив копії матеріалів виконавчого провадження.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, копії матеріалів виконавчого провадження, суд встановив наступне.

Відповідно до заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 31 серпня 2015 року у цивільній справі №465/147/15-ц, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Згідно копій свідоцтв про народження дітей, позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 березня 2015 року у цивільній справі №465/7591/14-ц, стягнено з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше як 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19 листопада 2014 року і до осягнення старшою дитиною повноліття.

Як вбачається з представлених відповідачем квитанцій, ним у 2019 році переховувались кошти позивачу, але остання повертала їх (а.с.56 - 59).. Даний факт позивач частково підтвердила, а решту не спростувала.

08 червня 2015 року Франківським районним судом м. Львова було видано виконавчий лист на виконання рішення суду від 17 березня 2015 року.

В матеріалах справи (а.с.110) міститься заява стягувача ОСОБА_1 , подана в Франківський відділ Державної виконавчої служби міста Львів, з відміткою про отримання «Вх. №5925 від «06.09.2018р.». В даній заяві вона, позивач, просить відкрити виконавче провадження на підставі вищезазначеного виконавчого листа, виданого на виконання рішення Франківського районного суду м. Львова від 17.03.2015р.

10 вересня 2018 року старшим державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби м Львів ГТУЮ у Л/о Костів О.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57161814 за виконавчим листом №465/7591/14-ц, виданого 08.06.2015р.

Як вбачається з заяви боржника ОСОБА_2 про добровільне погашення заборгованості по сплаті аліментів на двох дітей, боржником на рахунок Франківського ВДВС м. Львова 18 жовтня 2018 року перераховано кошти в сумі 37 356 (тридцять сім тисяч триста п`ятдесят шість) гривень 50 коп. з призначенням платежу «погашення заборгованості по аліментах ВП №57161814 від ОСОБА_2 »

22 жовтня 2018 року позивачу ОСОБА_1 виконавцем скеровано вимогу повідомити реквізити для перерахування коштів, стягнутих на її користь по виконавчому листу №№465/7591/14-ц, виданому 08.06.2015р.

30 листопада 2018 року старшим державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби м Львів ГТУЮ у Л/о Костів О.І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 57161814 за виконавчим листом №465/7591/14-ц, виданого 08.06.2015р., у зв`язку з його виконанням.

Постановою державного виконавця від 26 лютого 2019 року виконавче провадження №57161814 відновлено. Згідно розрахунку заборгованості від 26 лютого 2019, заборгованість по аліментах становить 36 746 (тридцять шість тисяч сімсот сорок шість) гривень 00 коп.

В матеріалах справи (а.с. 66) міститься копія квитанції від 28 лютого 2019 року про надходження на рахунок отримувача ОСОБА_1 заборгованості по аліментах в сумі 36 746 (тридцять шість тисяч сімсот сорок шість) гривень 00 коп. за період з 01.05.2016р. по 31.01.2019р.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Частина 3 зазначеної норми закону вказує на те, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. 2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу

Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Ч.3 ст.181 СК України вказує на те, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 1 ст.196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Як вбачається з норми цієї статті, безумовною підставою стягнення пені у разі виникнення заборгованості по сплаті аліментів є наявність вини платника аліментів.

П. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснює, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена уст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

За ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з поданих суду доказів, позивачем не обґрунтовано позовні вимоги належними доказами, які б свідчили про наявність заборгованості в платника аліментів як підставу стягнення пені.

Натомість, як вбачається з матеріалів судової справи, матеріалів виконавчого провадження, відповідачем своєчасно виплачена заборгованість по сплаті аліментів на час коли йому стало відомо про наявність такої. Доказів в спростування цих обставин, позивачем не надано.

Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, в даному випадку відсутня вина відповідача за ухилення від сплати аліментів як підстава стягнення пені, а тому позовні вимоги позивача ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Позивач при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір».

За таких підстав, приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч. 6 ст.141 ЦПК України, й судові витрати (судовий збір) компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведеного, керуючись статтями 3,10,12, 81, 89, 141, 259, 263 - 265, 352, 354 ЦПК України, статтею 196 Сімейного Кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) по заборгованості за несплату аліментів в сумі 37356 (тридцять сім тисяч триста пятдесят шість ) грн. 50 коп., у звязку з безпідставністю таких.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту до Львівського апеляційного суду через суд, що ухвалив рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 );

Відповідач- ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ).

Суддя В. Кузь