ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1549/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Спірідонової Т.В.

розглянув в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №686/32337/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 серпня 2020 року (суддя Приступа Д.І.) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 серпня 2020 року у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовлено.

Не погоджуючись із цією ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційну порядку, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Апелянтка вказує, що предметом первісного та зустрічного позовів є поділ спільного майна подружжя, тобто обидва позови стосуються одних правовідносин та обґрунтовуються однаковими правовими нормами. ОСОБА_1 вважає, що відмова суду прийняти зустрічний позов та розглядати його із первісним позовом позбавляє сторони вирішити спір щодо всього обсягу спільного майна подружжя, застосувати можливість поділу такого майна в натурі відповідно до ст. 71 СК України. Крім того, на думку апелянтки, чинне законодавство та міжнародні договори України дають їй право заявляти позов із застосуванням правових норм із іноземним елементом. Враховуючи те, що ОСОБА_2 визнає факт сумісного проживання на території України та юрисдикцію суду України до цивільно-правових і сімейних відносин, апелянтка вважає, що пред`явлення останнім первісного позову щодо розподілу спільного майна подружжя за місцем знаходження основної частини цього майна із найвищою вартістю, до суду України, дає право вирішувати спір щодо всього іншого майна тим самим судом України.

З цих підстав ОСОБА_1 просила суд скасувати оскаржувану ухвалу, прийняти зустрічний позов, відкрити провадження по зустрічному позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та розглянути справу по суті.

У відзиві на апеляційну скаргу, поданому адвокатом Самбір О.Є., ОСОБА_2 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. Позивач вважає, що оскільки предметом зустрічного позову ОСОБА_1 є майно, що перебуває на території Федеративної Республіки Німеччина (з якою в України відсутні будь-які міжнародні угоди про надання правової допомоги), захист права власності повинен здійснюватися виключно відповідно до права держави, у якій знаходиться майно. Отже, оскаржуване судове рішення не перешкоджає реалізації права ОСОБА_1 на справедливий суд шляхом пред`явлення позову у суд ФРН за місцем знаходження майна. Позивач вважає безпідставними доводи апелянта на те, що правові, майнові відносини подружжя у разі їх різного громадянства можуть вирішуватися на території обох держав відповідно до ч.2 п. 22 Міжнародного договору «Про надання правової допомоги в цивільних, сімейних та кримінальних справах» 1958 року, укладеного між СРСР і НДР, оскільки це договір не поширює свою дію на правовідносини Незалежної України та ФРН на теперішній час, а тому у цих правовідносинах слід керуватися Законом України «Про міжнародне право». Тому, відмовляючи ОСОБА_1 у прийнятті зустрічного позову, суд першої інстанції постановив законну ухвалу, відтак правові підстави для її скасування відсутні.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. п. 1, 3, 4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відмовляючи у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що поданий зустрічний позов прийнятий бути не може, оскільки спільний розгляд позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя є недоцільним та задоволення вимог зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право безперешкодного звернення людини до суду за захистом своїх прав гарантується ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Белле проти Франції» суд зазначив, що частина 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві (Bellet v. France, 04/12/1995, Series A № 333-B, crop. 42, пункт 36).

Встановлено, що ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 03 грудня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та на 31 січня 2020 року призначено по справі підготовче судове засідання з викликом сторін та роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позов із доказами, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується заперечення протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі (а.с. 27).

29 січня 2020 року на адресу Хмельницького міськрайонного суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя (а.с. 30-32).

В силу положень ч. ч. 1, 2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для надання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Відповідно до положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно роз`яснень, що викладені в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 р. №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Пунктом 24 цієї ж постанови роз`яснено про те, що до складу майна, яке підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що відмовляючи у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції помилково виходив з того, що спільний розгляд позовів ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя саме є недоцільним, адже ці позови є взаємопов`язаними, виникають із одних правовідносин і стосуються поділу майна, яке, на думку позивачів, є спільним сумісним майном подружжя.

А тому доводи апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали є такими, що заслуговують на увагу.

Разом з тим, посилання апелянтки на застосування судом апеляційної інстанції правових норм із іноземним елементом є безпідставним, адже судом першої інстанції відмовлено у прийнятті зустрічного позову саме з підстав недоцільності спільного розгляду позовів сторін та, що задоволення вимог зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Не підлягають до задоволення вимоги апеляційної скарги щодо прийняття зустрічного позову ОСОБА_1 , відкриття провадження по цьому позову та розгляду справи по суті, адже такі повноваження у відповідності до норм чинного цивільного процесуального законодавства України у суду апеляційної інстанції відсутні.

З огляду на вищенаведене апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржувана ухвала до скасування з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про прийняття зустрічної позовної заяви. І суду першої інстанції при вирішенні цього питання слід звернути увагу на доводи учасників справи та їх представників щодо підсудності справи Хмельницькому міськрайонному суду та перевірити вказані доводи.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 серпня 2020 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя направити до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області для вирішення питання про прийняття зустрічного позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 24 вересня 2020 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

Т.В. Спірідонова