26.02.2020 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира у складі:
головуючого судді Кузнєцова Д.В.
за участю секретаря судового засідання Поліщук О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,
ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 12.06.2018 року надав у борг відповідачу під розписку грошові кошти в розмірі 6 000 доларів США на строк до 12.06.2019 року. На адресу ОСОБА_2 направлялася вимога щодо повернення коштів до 10.11.2019 року, однак до теперішнього часу кошти не повернуті, тому позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 150 360,00 грн., що еквівалентно за офіційним курсом НБУ на день звернення до суду 6 000,00 доларів США, суму процентів в розмірі 26 313,00 грн. та три відсотки річних в сумі 2 149,00 грн., а також судові витрати та витрати на правничу допомогу.
Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 15.11.2019 року справу прийнято до розгляду та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.
У судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив. Пояснив, що відповідач звернувся до нього з проханням позичити кошти в розмірі 6 000 доларів США, написав розписку, однак борг у визначений строк не повернув. На письмову пропозицію щодо досудового врегулювання спору відповідач ніяк не відреагував.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не направляв.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи.
Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 12.06.2018 року ОСОБА_2 отримав у позику від ОСОБА_1 6 000 доларів США та зобов`язався повернути кошти до 12.06.2019 року, що підтверджується розпискою від 12.06.2018 року.
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на листопад 2019 року сума основного боргу складає 150 360,00 грн., сума процентів у розмірі облікової ставки НБУ - 26 313,00 грн. та три відсотки річних - 2 149,00 грн. (за період з 13.06.2019 року по 08.11.2019 року), що в загальному розмірі становить 178 822,00 грн.
Згідно з положеннями ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, наданий суду для огляду в засіданні оригінал розписки за своєю природою є підтвердженням укладання договору позики та отримання відповідачем від позивача грошових коштів, зазначених у розписці.
Відповідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором. Зобов`язання має виконуватись належним чином у відповідності до умов договору та вимогами даного кодексу у встановлений строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 1049 ЦК України передбачений обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ОСОБА_1 не повернуті, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення отриманої суми коштів, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, а саме в сумі 147 094,90 грн., що еквівалентно 6 000 доларів США станом на 08.11.2019 року (1 долар США/24,515816 грн.).
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування коштами.
Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у статті 1048 ЦК України.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні.
У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.
Аналогічну думку висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
Враховуючи те, що договір позики між сторонами було укладено в іноземній валюті, розмір і порядок сплати процентів договором не визначено, положення ст. 1048 ЦК України в даному випадку застосуванню не підлягають, враховуючи валюту зобов`язання, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення процентів за користування грошовими коштами не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Зі змісту статті 625 ЦК України випливає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.
Враховуючи, що між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору, а відтак відповідач має сплатити позивачу за весь час прострочення повернення позики три проценти річних, встановлених згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України.
При цьому, суд застосовує правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, згідно якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто в даному випадку після закінчення строку дії договору позики.
При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.
3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).
Дана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц.
Оскільки відповідачем боргове зобов`язання не виконане у встановлений строк, суд приходить до висновку про стягнення 3% річних за період з 13.06.2019 року по 08.11.2019 року, що становить 149 днів, в сумі 1 801,41 грн. (147 094,90 грн. х 149 днів х 3 : 100 : 365 =1 801,41 грн.).
Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у задоволення позову - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Визначені ЦПК України види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обов`язок нести інші витрати, не передбачені законодавством. Склад судових витрат по окремим його видам не є вичерпним.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу адвоката.
Частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Встановлено, що 09.10.2019 року між ОСОБА_1 та Адвокатським бюром «Кока енд Партнерс» в особі керуючого адвоката Кока В.А., яка діє на підставі статуту, був укладений договір про надання правової допомоги.
Пунктом 4.1 договору про надання правової допомоги встановлено, що юридичну допомогу, що надається бюро, клієнт оплачує в гривнях, у сумі, що визначається згідно акту виконаних робіт, на розрахунковий рахунок юридичної особи.
Також у матеріалах справи міститься копія акту виконаних робіт від 26.02.2020 року, з якого вбачається, що загальна вартість наданих послуг склала 6 500,00 грн.
На підтвердження оплати витрат на правову допомогу в розмірі 6 500,00 грн. надано копію квитанції.
Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Позивачем підтверджено належними доказами понесення витрат на правову допомогу у розмірі 6 500,00 грн., однак з огляду на часткове задоволення позову, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 5 412,23 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 488,96 грн. судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 533, 625, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 3, 10-13, 76-81, 137, 141, 259, 263-265, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 147 094 грн. 90 коп., що еквівалентно 6 000 доларів США на день звернення до суду із позовом за офіційним курсом НБУ, а також 3% річних в сумі 1 801 грн. 41 коп.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 488 грн. 96 коп. судового збору та 5 412 грн. 23 коп. витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд міста Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 )

Дата складання повного судового рішення - 02.03.2020

Суддя Д.В. Кузнєцов