РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року місто Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

з участю заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк до шести місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці її проживання (перебування), за адресою: АДРЕСА_1 ; наближатися на відстань 1 (один) км до місця її проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 , інших місць частого відвідування; заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, вести листування, телефонні переговори, або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Свої вимоги мотивує тим, що вона та ОСОБА_2 є рідними братом та сестрою. Разом з нею, за адресою: АДРЕСА_1 , проживає його дочка ОСОБА_4 , опікуном якої вона є. Вказує, що вона та ОСОБА_2 не можуть знайти спільну мову, оскільки поведінка останнього неконтрольована, він вживає по відношенню до неї нецензурну лайку, застосовує фізичну силу, погрожує вбивством, неодноразово псував майно, у тому числі з останніх випадків пошкодив вхідні двері, обірвав Інтернет лінію. У зв`язку з вчиненням домашнього насильства вона змушена була неодноразово викликати працівників поліції, за наслідками чого було винесено три термінових заборонних приписи стосовно ОСОБА_2 та складено адміністративні матеріали за ст. 173-2 КУпАП, які направлені до Рівненського міського суду Рівненської області для розгляду. Зазначає, що ОСОБА_2 продовжує зловживати своїми правами та обов`язками, систематично порушує заборонний припис. Для забезпечення захисту від повторного домашнього насильства щодо неї просить застосувати до ОСОБА_2 обмежувальний припис.

В судовому засіданні заявник підтримала заяву у повному обсязі, просить суд її задовольнити. Вказала, що ОСОБА_2 є її рідним братом, який немає житла та бажає проживати у неї, на що вона не погоджується. В зв`язку з чим він неадекватно себе поводить, пошкоджує майно, погрожує вбивством, переслідує її. Вона неодноразово викликала поліцію, яка вживала відносно ОСОБА_2 приписи, які він в подальшому порушував. Доказів завдання ним фізичного насильства у неї не має.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви. Зазначив, що є інвалідом дитинства, немає житла, а ОСОБА_1 відмовляється його взяти на проживання у себе, в зв`язку з чим він ночує у підвалі. Не заперечує, що дійсно час від часу приходить до місця проживання заявника, але ніяких неправомірних дій не вчиняє, лише один раз пошкодив ручку вхідних дверей. Крім того, заявник відмовляється повертати йому кошти, які були ним зароблені в Польщі. Вказав, що не може сказати, чи порушував приписи, оскільки з їх умовами його ніхто не ознайомлював.

Заслухавши заявника, заінтересовану особу, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними братом та сестрою.

ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею проживає дочка ОСОБА_2 - ОСОБА_4 .

ОСОБА_2 не має постійного місця проживання та бажає проживати разом зі своєю сестрою ОСОБА_1 , на що вона не погоджується, в зв`язку з чим між ними існують неприязні відносини.

Терміновим заборонним приписом стосовно кривдника від 29 липня 2020 року винесеного відносно ОСОБА_2 у зв`язку із скоєнням ним психологічного та фізичного домашнього насильства стосовно ОСОБА_1 , останнього строком на три доби з 15 год. 30 хв. 29 липня 2020 року до 15 год. 30 хв. 01 серпня 2020 року зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, входити та перебувати в місці проживання (перебування) постраждалої особи.

Терміновим заборонним приписом стосовно кривдника від 29 серпня 2020 року винесеного відносно ОСОБА_2 у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства стосовно ОСОБА_1 , а саме вибиванням дверей до квартири, кричанням, обзиванням нецензурною лайкою, погрожуванням фізичною розправою, останньому строком на десять діб з 13 год. 00 хв. 29 серпня 2020 року до 13 год. 00 хв. 07 вересня 2020 року заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, входити та перебувати в місці проживання (перебування) постраждалої особи

Терміновим заборонним приписом стосовно кривдника від 12 вересня 2020 року винесеного відносно ОСОБА_2 у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства стосовно ОСОБА_1 , останнього строком на десять діб з 12 год. 00 хв. 12 вересня 2020 року до 12 год. 00 хв. 12 вересня 2020 року зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, входити та перебувати в місці проживання (перебування) постраждалої особи.

Згідно інформації на сайті Судової влади України, на розгляді в Рівненському міському суді Рівненської області перебувають адміністративні матеріали за № 569/14250/20 та № 569/12854/20 відносно ОСОБА_2 .

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з п. 11 ч.2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: рідні брати і сестри.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За положеннями п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до п.3, 4, 14 та 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості,залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п.6, 8 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особою, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Згідно п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з ч. 3 ст.26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд оцінює ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18).

Необхідність видачі обмежувального припису щодо ОСОБА_2 заявник аргументує вчиненням ним щодо неї психологічного і фізичного насильства. Разом з тим, в ході особистих пояснень в судовому засіданні заявником зазначено, що доказів домашнього насильства зі сторони кривдника, окрім фактів звернення до правоохоронних органів і винесення термінових заборонних приписів, у неї немає.

Аналізуючи надані заявником докази, суд встановив, що факти звернення до правоохоронних органів і винесення термінових заборонних приписів відносно ОСОБА_2 не є належними доказами у розумінні статті 77 ЦПК України, так як дані докази не доводять вчинення будь-яких протиправних дій відносно заявника, оскільки в матеріалах справи відсутні докази притягнення винної особи до відповідальності.

При цьому сам факт звернення заявника до органів поліції, складання адміністративних матеріалів та направлення їх для розгляду до Рівненського міського суду Рівненської області, винесення термінових заборонних приписів не підтверджує факт вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

На час розгляду справи об`єктивних підстав стверджувати, що ОСОБА_2 вчиняє стосовно заявника будь-які дії, які за своїми ознаками підпадають під домашнє насильство судом не встановлено.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1. ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Заявник не надала суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо неї ОСОБА_2 та порушення ним заборонних приписів, а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо останнього обмежувального припису, що є її процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України.

Таким чином, судом не встановлено випадків домашнього насильства відносно ОСОБА_1 , а також ризиків настання насильства у майбутньому, відтак, заява про видачу обмежувального припису задоволенню не підлягає.

За правилами ч.3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 89, 263, 265, 273, 350-6, 353, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Заінтересована особа - ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 28 вересня 2020 року.

Суддя О.О. Першко