П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 року м. Київ

Справа № 22-11500 Головуючий у1-й інстанції - Арапіна Н. Є.

Унікальний № 755/20675/19 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Осінчук Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд міста Києва» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 липня 2020 року у справі за позовом Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд міста Києва» до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити земельну ділянку та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд міста Києва» про стягнення грошової компенсації, -

у с т а н о в и л а:

У грудні 2019 року КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд міста Києва» пред`явило в суд позов до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити земельну ділянку, в якому просило зобов`язати відповідача звільнити земельну ділянку площею 627,20 м. кв. за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться на території, яка відведена КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві, після сплати позивачем відповідачу компенсації в розмірі ринкової оцінки майна та експертної оцінки земельної ділянки з поліпшенням на підставі висновку судової експертизи та стягнути судовий збір (а.с.1-5).

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 28 грудня 2010 року рішенням Київської міської ради № 530/5342 надано КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» в постійне користування земельну ділянку площею 6,32 га для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві на території Русанівських садів (відрізок від садового товариства «Мічурінець» до садового товариства «Рубін») у Дніпровському районі м. Києва та видано державний акт від 14 лютого 2011 року (серія ЯЯ № 389589).

З метою створення умов для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві 16 грудня 2005 року Київською міською радою прийняте рішення № 607/3068 «Про винесення з траси будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену частини садових ділянок Русанівських і Воскресенських садів» зі змінами та доповненнями, яким затверджено перелік земельних ділянок на території Русанівських та Воскресенських садів у Дніпровському районі м. Києва, що підлягають вилученню (викупу) для суспільних потреб м. Києва при будівництві Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену (зі змінами та доповненнями), згідно якого позивачу доручено викупити земельні ділянки на території Русанівських та Воскресенських садів, які знаходяться у приватній власності громадян, з вирішенням майново-правових питань в повному обсязі відповідно до законодавства або забезпечити компенсацію громадянам, ділянки яких підлягають винесенню з траси будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену, за земельні ділянки, земельні насадження, зелені насадження, садові будинки та інші споруди, що підлягають знесенню в зв`язку з будівництвом Подільського мостового переходу та лінії метрополітену.

Серед цього переліку зазначено і земельну ділянку АДРЕСА_2 , яка входить до меж площі земель, яка відведена позивачу і знаходиться на території Садівницького товариства «Сад-будівник» та підпадає під межі будівництва Подільського мостового переходу. Позивач звертався до відповідача щодо добровільного звільнення земельної ділянки з отриманням компенсації, проте відповідач не надав згоди на добровільне звільнення земельної ділянки, з наданням компенсації, чим порушив права землекористувача на використання вказаної земельної ділянки.

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд міста Києва» про стягнення грошової компенсації, в якому просив стягнути з КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» грошову компенсацію у розмірі 1 407 874 грн за звільнення його земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться на території, яка відведена КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві.

Зустрічні вимоги були обґрунтовані тим, що 23 березня 2017 року між позивачем та відповідачем укладено попередню угоду № 7/17, відповідно до якої відповідач надав згоду позивачу на проведення незалежної експертної оцінки земельної ділянки та згоду на вилучення земельної ділянки. Згідно звіту ТОВ «Оцінка-Консалт» про оцінку земельної ділянки з поліпшеннями та визначення розмірів збитків, відшкодувань і витрат на поліпшення земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , від 28 серпня 2017 року, ринкова вартість об`єктів незалежної оцінки станом на 28 серпня 2017 року становить 1 407 874 грн. Однак, в квітні 2019 року Комунальне підприємство «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» листом знову звернулося до відповідача з вимогами про надання дозволу на проведення нової незалежної експертної оцінки земельної ділянки.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2020 року позовні вимоги КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити земельну ділянку задоволено частково.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» про стягнення грошової компенсації задоволено повністю.

Суд зобов`язав ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку площею 627,20 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться на території, яка відведена КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві, після сплати КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі 1 407 874 грн.

В решті позовних вимог відмовлено. Суд стягнув з КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 8 589 грн.

Не погодившись з рішенням суду в частині визначення розміру грошової компенсації ОСОБА_1 за звільнену ним земельну ділянку, КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд міста Києва» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд міста Києва» задовольнити повністю, а у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити та покласти на нього судові витрати (т. 2, а.с.11-18).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 , адвокат Замаєв С. В., вказує, що звіт про оцінку майна не є висновком судової експертизи у розумінні діючого законодавства, а тому не потребує попередження особи, яка його складає про кримінальну відповідальність під підпис. Указаний звіт про оцінку майна було виконано на замовлення та за кошти скаржника на підставі попереднього договору. Тому районний суд дійшов правильного висновку щодо прийняття розміру оцінки майна, визначеною звітом ТОВ «ОЦІНКА-КОНСАЛТ».

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення учасників справи: представника КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд міста Києва», адвоката Кроллау О. В., яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити; представника ОСОБА_1 , адвоката Замаєва С. В., який заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване рішення без змін, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

При розгляді справи в суді першої інстанції встановлені наступні обставини.

Земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на законних підставах належала ОСОБА_1 (т. 1, а.с.33, 34, 35, 36-41).

16 грудня 2005 року рішенням Київської міської ради № 607/3068 «Про винесення з траси будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену частини садових ділянок Русанівських і Воскресенських садів» зі змінами та доповненнями, затверджено перелік земельних ділянок на території Русанівських та Воскресенських садів у Дніпровському районі м. Києва, що підлягають вилученню (викупу) для суспільних потреб м. Києва при будівництві Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену (зі змінами та доповненнями), згідно якого позивачу доручено викупити земельні ділянки на території Русанівських та Воскресенських садів, які знаходяться у приватній власності громадян, з вирішенням майново-правових питань в повному обсязі відповідно до законодавства або забезпечити компенсацію громадянам, ділянки яких підлягають винесенню з траси будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену, за земельні ділянки, земельні насадження, зелені насадження, садові будинки та інші споруди, що підлягають знесенню в зв`язку з будівництвом Подільського мостового переходу та лінії метрополітену (т. 1, а.с.9-19).

28 грудня 2010 року рішенням Київської міської ради № 530/5342 надано КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» в постійне користування земельну ділянку площею 6,32 га для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві на території Русанівських садів (відрізок від садового товариства «Мічурінець» до садового товариства «Рубін») у Дніпровському районі м. Києва та видано державний акт від 14 лютого 2011 року (серія ЯЯ №389589) (т. 1, а.с.42, 43).

Земельна ділянка АДРЕСА_2 , яка входить до меж площі земель, яка відведена позивачу і знаходиться на території Садівницького товариства «Сад-Будівник», підпадає під межі будівництва Подільського мостового переходу.

23 березня 2017 року між позивачем та відповідачем укладено попередню угоду № 7/17 (т. 1, а.с.31).

02 квітня 2019 року позивачем на адресу відповідача направлено лист про добровільне звільнення земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 28 серпня 2017 року та отримання відповідної компенсації (т. 1, а.с.44, 45).

Згідно висновку експерта № 17/2020 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 07 травня 2020 року ринкова вартість земельної ділянки відповідача становить 951 136 грн; розмір збитків, відшкодувань і витрат на поліпшення земельної ділянки становить 103 271 грн; ринкова вартість садового будинку та інших поліпшень у зв`язку з їх відсутністю не визначалась; ринкова вартість зелених насаджень у зв`язку з їх відсутністю не визначалась; ринкова вартість витрат на перевезення майна у зв`язку з його відсутністю не визначалась; імовірна вартість збитків у зв`язку з неотриманням урожаю не визначалась (т. 1, а.с.107-120).

Водночас згідно з відомостями наданого відповідачем суду звіту про оцінку земельної ділянки з поліпшеннями та визначення розмірів збитків, відшкодувань і витрат на поліпшення земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , від 28 серпня 2017 року ринкова вартість об`єктів незалежної оцінки станом на 28 серпня 2017 року становить 1 407 874 грн (т. 1, а.с.192-240-а).

За встановлених обставин, ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісного позову та задоволення зустрічного позову районний суд вважав, що вимога про звільнення земельної ділянки є законною, вилучення земельної здійснюється державою в інтересах суспільства і в цьому випадку держава має компенсувати власникам (користувачам) справедливу компенсацію, тому має бути справедлива рівновага між інтересами суспільства і особи.

Дії позивача щодо не завершення розпочатої ними процедури - виплати встановленої, узгодженої з відповідачем компенсації, та подачі позову до суду, по суті, по вже вирішеному в позасудовому порядку спору, суд розцінює як порушення права відповідача на законне очікування виконання певних умов (попередньої угоди).

З огляду на таке, при визначенні розміру компенсації за майно, що вилучається у ОСОБА_1 для суспільних потреб, районний суд поклав в основу свого рішення відомості звіту про оцінку земельної ділянки з поліпшеннями та визначення розмірів збитків, відшкодувань і витрат на поліпшення земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , від 28 серпня 2017 року, відповідно до якого ринкова вартість об`єктів незалежної оцінки станом на 28 серпня 2017 року становить 1 407 874 грн (т. 1, а.с.192-240-а).

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги позивача апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи та визначенні розміру компенсації, є доведеними.

Висновки суду щодо наявності підстав для стягнення компенсації у розмірі 1 407 874 грн. відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд взяв до уваги одні та відхилив інші докази, і, як наслідок, вважав встановленою наявність правових підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 , нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (т.2, а.с.1-8).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга позивача не містить.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Громадяни та юридичні особи набувають право постійного користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України. (ст.ст. 9, 12 ЗК України).

Згідно положень ч. 1, 7 ст. 149 ЗК України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Київська, Севастопольська міські державні адміністрації вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах їх територій для всіх потреб, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті.

Надання у постійне користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому статями 149, 151 ЗК України.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням, зокрема, органів місцевого самоврядування та лише після викупу її в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку (ч. 10 ст. 149 ЗК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 146 ЗК України викуп земельної ділянки здійснюється за згодою її власника. Вартість земельної ділянки встановлюється відповідно до грошової та експертної оцінки земель, яка проводиться за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

У даному випадку з матеріалів справи убачається, що земельна ділянка АДРЕСА_2 знаходиться на території Садівницького товариства «Сад-Будівник», входить до меж площі земель, яка відведена КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд міста Києва»та підпадає під межі будівництва Подільського мостового переходу.

Ураховуючи, що земельна ділянка, яка знаходиться у постійному користуванні ОСОБА_1 , підлягає вилученню (викупу) для суспільних потреб міста Києва, що не заперечується сторонами, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що землекористувач має право на компенсацію вартості вилученого майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_1 не має жодного документа який посвідчує його право володіння чи користування земельною ділянкою АДРЕСА_2 , спростовуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами, згідно з відомостями яких указана ділянка була відведена уповноваженим органом Київміськрадою для ведення садівництва та будівництва садового будинку СТ "Сад-будівник", членом якого з 1989 року є відповідач, який користувався земельною ділянкою і побудував на ній садовий будинок, що підтверджується копією технічного паспорту на садовий (дачний) будинок від 20 серпня 2010 року (т. 1, а.с.33-41).

Доводи апеляційної скарги про те, що у висновку експертизи ТОВ ТОВ «ОЦІНКА-КОНСАЛТ» експерта не було попереджено про кримінальну відповідальність, а тому цей звіт є недопустимим доказом, колегія суддів відхиляє, оскільки скаржник помилково ототожнив поняття «висновок експертизи» та «звіт про оцінку майна».

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Призначення, порядок проведення та оформлення експертиз регулюється нормами ЦПК України, Законом України «Про судову експертизу», «Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» тощо.

Натомість Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» є законом, який визначає правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно. Якщо процедурами з оцінки майна для складання акта оцінки майна передбачене попереднє проведення оцінки майна повністю або частково суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна. Акт оцінки майна підлягає затвердженню керівником органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

Зміст, форма, порядок складання, затвердження та строк дії акта оцінки майна встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Отже у даному випадку має місце саме звіт про оцінку майна виконаний ТОВ «ОЦІНКА-КОНСАЛТ» на підставі Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», який не потребує попередження особи, яка складає звіт про кримінальну відповідальність.

Крім того, вказаний звіт виконано на замовлення та за кошти КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд міста Києва» на підставі попереднього договору між сторонами.

Відповідно до статей 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновок експерта для суду не є обов`язковим та не має наперед встановленого значення. Суд оцінює його, як і інші докази, за своїм внутрішнім переконанням, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження у судовому засіданні, а також у зв`язку з іншими наявними у справі доказами у їх сукупності.

Ураховуючи наведене, наявний у розпорядженні суду звіт про оцінку майна є письмовим доказом, містить інформацію щодо предмету доказування, а тому є належним і допустимим доказом, який підлягає оцінці судом нарівні із висновком експертизи у їх сукупності та взаємному зв`язку.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильності висновку районного суду про те, що ОСОБА_1 тривалий час позбавлений можливості користуватися своїм майном і з кожним роком його майно втрачає цінність, адже ОСОБА_1 не було надано належних доказів щодо цього, а позивач не чинив і не чинить ніяких перешкод ОСОБА_1 у користуванні спірною земельною ділянкою, відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

У даній справі з наявних у розпорядженні суду письмових доказів чітко і однозначно убачається, що між сторонами ще у 2017 році була досягнута домовленість про розмір компенсації ОСОБА_1 у зв`язку з вилученням для суспільних потреб земельної ділянки, яка перебувала у його користуванні, - 1 407 874 грн.

Отже з цього часу, у відповідача були законні сподівання на отримання саме цього розміру компенсації.

Водночас, у зв`язку з проведенням будівництва Подільського мостового переходу, ОСОБА_1 вже не мав реальної можливості здійснювати у повній мірі свої права користувача земельної ділянки та власника садового будинку, насаджень тощо. Наслідком цього стало зруйнування невстановленими особами належного ОСОБА_1 садового будинку та господарських будівель, погіршення стану земельної ділянки унаслідок розриття/зняття шару ґрунту, знищення зелених насаджень, що встановлено висновком експерта № 17/2020 від 07 травня 2020 року, який має додатком фототаблицю (т.1, а.с.82-95).

З огляду на таке районний суд при визначенні розміру компенсації обґрунтовано виходив з відомостей Звіту про оцінку земельної ділянки з поліпшеннями та визначення розмірів збитків, відшкодувань і витрат на поліпшення земельної ділянки від 28 серпня 2017 року (т. 1, а.с.192-240-а), який відображає реальний стан земельної ділянки, що підлягала вилученню на час її реального вилучення, до настання тих втрат, які зафіксовані у висновку експерта № 17/2020 від 07 травня 2020 року.

При цьому апеляційний суд констатує, що доказів вини відповідача у затримці виплати йому компенсації для забезпечення юридичного оформлення передачі позивачу земельної ділянки а також доказів того, що зруйнування садового будинку та господарських будівель, погіршення стану земельної ділянки унаслідок розриття/зняття шару ґрунту, знищення зелених насаджень було проведене ОСОБА_1 , у розпорядження суду не надано.

За таких обставин висновок районного суду про необхідність виплати ОСОБА_1 компенсації вартості земельної ділянки з урахуванням наявності на цій земельній ділянці садового будинку, господарських споруд та зелених насаджень відповідає вимогам розумності і справедливості.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд міста Києва» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 24 вересня 2020 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома