____________________________________________________________________________________________________________________
справа № 520/6894/19
провадження № 2/947/595/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2020 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Літвінової І.А., (секретар суду - Молодов В.С.),

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи цивільну справу № 520/6894/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 та просить рішенням суду стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № 714509586 від 27 березня 2014 р. в розмірі 103832,51 грн, з яких: 30794,88 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 12527,74 грн - сума заборгованості за відсотками; 42659,89 грн сума заборгованості по платі за управління кредитом; 17850 грн сума заборгованості за пеню, та понесені судові витрати.

Позов обґрунтовується тим, що 27 березня 2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 714509586. Надалі, 14.07.2017 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 20170714, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЦФР» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками. Згідно п. 1.2. Договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, ТОВ «ФК «ЄАПБ» заміняє ТОВ «ФК «ЦФР» у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ "ФК «ЦФР» за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами. Згідно п. 1.2. Договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) ТОВ «ФК «ЄАПБ» заміняє ТОВ «ФК «ЦФР» у кредитних договорах, що входять до реєстру боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ «ФК «ЦФР» за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Відповідно до реєстру боржників - додатку № 1 до договору відступлення права вимоги № 20170714 від 14.07.2017 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 103832,51 грн. На виконання п. 6.6. Договору відступлення права вимоги на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення УКРПОШТИ від імені ТОВ «ФК «ЦФР» направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. Тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

За вказаною позовною заявою ухвалою суду від 14.05.2019 року відкрито провадження у цивільній справі № 520/6894/19. Розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без виклику учасників справи. Цією ж ухвалою учасникам справи встановлено строк вчинення процесуальних дій.

В подальшому, ухвалою суду від 20.06.2019 року строк вчинення процесуальних дій учасникам справи було продовжено.

12.07.2019 року з боку відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позов ТОВ «ФК «ЄАПБ».

У відзиві відповідач підтверджує, що між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» 27 березня 2014 року було укладено кредитний договір № 714509586. Зазначає, що за кредитним договором № 714509586 від 27 березня 2014 року ним сплачувались платежі та осатаній платіж було здійснено 04 листопада 2014 року у сумі 700,00 грн. Дійшовши висновку про закінчення строку позовної давності, відповідач заперечує свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та звернення із позовом до суду після 04 листопада 2017 року вважає підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того позивач зауважує, що позовна давність щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) складає один рік. Також відповідач не погоджується із самими нарахуваннями зокрема щодо нарахування заборгованості по процентам та комісією, тому як ці нарахування не ґрунтуються на умовах договору. Також посилається на те, що штраф є неустойкою, пеня також є неустойкою, тому за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Серед суми заборгованості є пункт «сума заборгованості за платою за управління кредитом», однак відповідно до пункту 3.6 правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України від 10.05.2007 року №168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь або за дії, які споживач здійснює на користь банку, або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, змін або припинення правовідносин. Щодо цього існує правова позиція ВСУ у справі № 6-1746цс16. Стосовно посилання позивача на те, що він не виконує умови договору та те, що позивач, який набув право вимоги на адресу відповідача було направлено повідомлення про порядок погашення заборгованості за кредитним договором, зазначає наступне: матеріали справи не містять доказів направлення позивачем досудових вимог про необхідність сплатити прострочену заборгованість. Таким чином зазначені обставини не підтверджені доказами у справі. Тому просить при розгляді вказаної справи врахувати відзив та у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

25.07.2019 року від позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» надійшла відповідь на відзив відповідача ОСОБА_1 .

У відзиві зазначено, що 27.03.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «ЦФР») та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 714509586. 14.07.2017 між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір відступлення права вимоги № 20170714 у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЦФР» відступив позивачу право вимоги від відповідача коштів (включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі), право на одержання яких належить ТОВ «ФК «ЦФР», а позивач набув право вимоги грошових коштів, в тому числі від відповідача по Кредитному договору № 714509586 від 27.03.2014. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 06 листопада 2013 року в справі № 6-116 цс 13, за змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Тому строк позовної давності починає відраховуватися з моменту відступлення права вимоги, а саме після підписання Договору відступлення права вимоги № 20170714 від 14.07.2017, адже тільки з цього моменту позивач довідався про порушення відповідачем кредитних зобов`язань. Загальний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором № 714509586 від 27.03.2014 має часові рамки з 14.07.2017 по 14.07.2020 року. Відтак позивач, звернувшись до суду у березні 2019 року, застосував заходи щодо захисту своїх прав в межах строку позовної давності. Тобто підстави вважати, що строк пред`явлення позовних вимог був пропущений - відсутні. Оскільки кредитний договір - це договір який має чіткі часові рамки для виконання зобов`язань за ним, то, керуючись, вище зазначеними нормами права, перебіг позовної давності за Кредитним договором № 714509586 від 27.03.2014 починається зі спливом встановленого строку повного виконання кредитних зобов`язань. Відповідно до п. 1 Додаткового договору № 1 до Кредитного договору № 714509586 від 27.03.2014 строк, на який надається кредит 39 місяця, тобто дата повернення кредиту - 30 червень 2017 року. Відповідно до умов вище зазначеного договору, позичальник може здійснювати дострокове повне погашення Кредиту шляхом перерахування коштів в сумі, достатній для погашення залишку заборгованості за Кредитом, а також нарахованих процентів за користування Кредитом за період фактичного користування Кредитом та комісії за обслуговування Кредиту. Тобто, відповідач мав право здійснити погашення кредитної заборгованості, що утворилася внаслідок недобросовісного виконання кредитних зобов`язань, у будь-який день до дати остаточного повернення кредиту, а саме до 30 червня 2017 року. Цей факт підтверджує відсутність у кредитора доцільності звертатися до суду для захисту своїх порушених прав до дати остаточного повернення кредиту, оскільки Кредитний договір № 714509586 від 27.03.2014 має чіткий строк виконання. Відтак строк позовної давності необхідно відраховувати по Кредитному договору № 714509586 від 27.03.2014 з - 30.06.2017. Отже, загальний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором № 714509586 від 27.03.2014 має часові рамки з 30.06.2017 по 30.06.2020. Крім іншого позивач зазначає, що відповідно до п. 3 Кредитною договору № 714509586 від 27.03.2014, до складу умов цього договору входять загальні умови ТОВ «ФК» ЦФР» з надання фізичним особам кредитів. Всі умови цього договору є істотними. Відповідно до п. 7 Кредитного договору № 714509586 від 27.03.2014, Загальні умови з надання кредитів затверджуються наказом керівника ТОВ «ФК» ЦФР». Підписанням цього договору позичальник засвідчив (підтвердив) прийняття загальних умов з надання кредитів в якості невід`ємних умов нього договору. Тобто цей договір складається з Кредитного договору № 714509586 від 27.03.2014 та Загальних умов ТОВ «ФК» ЦФР» з надання фізичним особам кредитів, які нероздільно пов`язані між собою та складають єдиний документ, включаючи всі додатки до нього, які складають невід`ємну частину цього Договору. Відповідно до н. 24 Загальних умов ТОВ «ФК» ЦФР» з надання фізичним особам кредитів зазначено, що сторони досягли згоди про те, що позовна давність за спорами, які виникають з кредитного договору, включно з відшкодуванням збитків, сплати неустойки тощо, становить 50 років. Вказане застереження до Договору є договором про збільшення позовної давності. Щодо нарахування заборгованості по процентам та комісією, також нарахування пені, штрафів, неустойки позивач зазначає наступне: відповідно до п. 1 Додаткового договору № 1 до Кредитного договору № 714509586 від 27.03.2014 Банк надав Позичальнику Кредит, а Позичальник приймає Кредит на наступних умовах: сума кредиту - 35700,00 грн.; річна відсоткова ставка - 14,99 % річних; щомісячна плата за кредитом (вноситься щомісячно) - 3,59 % від суми кредиту, що становить 1281,63 грн. Пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань - 0,3 % від суми прострочення за кожний день прострочення. Комісія даним Кредитним договором не передбачається. Штраф даним Кредитним договором не передбачається. Отже, відсотки, щомісячна плата за кредитом та пеня нараховувались відповідачу відповідно до умов Кредитного договору № 714509586 від 27.03.2014, відображення нарахування відсотків, щомісячної плати за кредитом та пені міститься в Розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 714509586 від 27.03.2014. Позивач вважає доводи викладені в відзиві відповідача не обґрунтованими та просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 12.10.2019 року продовжено строк вчинення процесуальних дій учасникам цивільної справи № 520/6894/19. Розгляд справи по суті відкладено. Прийнято відзив відповідача ОСОБА_1 на позов ТОВ «ФК «ЄАПБ». Прийнято відповідь ТОВ «ФК «ЄАПБ» на відзив відповідача ОСОБА_1 визначено продовжений строк для подання відповідачем до суду заперечень на відповідь ТОВ «ФК «ЄАПБ».

У встановлений строк судом заперечення на відповідь від відповідача до суду не надходили. Будь-яких заяв з процесуальних питань чи по суті справи після постановлені ухвали від 12.10.2019 року відповідач також не надавав.

Ухвалою суду від 18.12.2019 року закінчено строк встановлений ухвалами від 20.06.2019 та 08.07.2019, 12.10.2019 на вчинення процесуальних дій учасниками цивільної справи № 520/6894/19 та справу призначено до розгляду по суті за наявними матеріалами справи.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Матеріалами справи підтверджено, що 27 березня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 714509586.

Пунктом 3 вказаного договору визначено, що до складу умов цього договору входять загальні умови ТОВ «ФК ЦФР» з надання фізичним особам кредитів. Всі умови цього договору є істотними.

Пунктом 4 кредитного договору визначені умови, на яких надається кредит, а саме: сума та валюта кредиту 35700,00 гривень; річна відсоткова ставка 14,99 %; строк на який надається кредит 36 місяців; цілі використання кредиту без обмежень; повернення кредиту, внесення плати за ним щомісячно, за графіком платежів; разова плата за кредит 700,00 гривень; щомісячна плата за кредитом 3,59 % від суми кредиту, що становить 1281,63 гривень; пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язань 0,3 % від суми прострочення за кожний день прострочення; сплачується позичальником за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або внесення плати за кредитом.

15 листопада 2014 року між сторонами було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору від 27.03.2014 року № 714509586, відповідно до п. 1 якого сторони досягли згоди викласти у новій редакції додаток (про умови надання кредиту та графік платежів) до кредитного договору: дата надання кредиту 27.03.2014 року; сума та валюта кредиту 35700,00 гривень; строк на який надається кредит 39 місяців; повернення кредиту, внесення плати за ним щомісячно, за графіком платежів; річна відсоткова ставка 14,99 %; разова плата за кредит 700,00 гривень; щомісячна плата за кредитом 3,59 % від суми кредиту, що становить 1281,63 гривень; витрати на страхування, надання інших послуг (включається до тіла кредиту) 0,00 гривень.

Пунктом 3 цього додаткового договору визначено, що додаток (про умови надання кредиту та графік платежів) у редакції від 27.03.2014 року припиняється у своїй дії та вступає у діє додаток, викладений у пункті 1 цього додаткового договору.

Пунктом 7 додаткового договору передбачено, що цей договір вступає в дію від дня укладення його сторонами.

Платіжним доручення № 139917941 від 27 березня 2014 року підтверджено, що ТОВ «ФК «ЦФР» виконало взяте на себе зобов`язання та перерахувала на рахунок відповідача ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 35000 гривень.

Довідкою ТОВ «ФК «ЦФР» від 14.07.2017 року (Вих. № 1157427-SG) підтверджено, що останній платіж від відповідача ОСОБА_1 надійшов 04.11.2014 року у розмірі 700,00 гривень, всього надійшло: 15850,00 гривень; списано відсотки 2914, 24 гривні; списана щомісячна плата за кредитом - 8030,64 гривень; списано тіло 4905,12 гривень. Станом на 14.07.2017 року: сума несплаченого боргу 85982,51 гривень; пеня 17850,00 гривень; загальна сума до сплати 103832,51 гривень; сума для дострокового погашення 103832,51 гривень.

Розрахунком заборгованості підтверджена сума простроченої заборгованості у загальному розмірі 103832,51 гривень у тому числі: прострочена заборгованість за кредитом: 30794,88 гривень; прострочена заборгованість за відсотками 12527,74 гривень; прострочена плата за управління кредитом 42659,80 гривень; за штрафом/пеню 17850 гривень.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України банк зобов`язаний надати кредит позичальнику в розмірі та на умовах, що передбачені кредитним договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

На адресу відповідача ТОВ «ФК» ЦФР» направив повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ».

14 липня 2017 року за договором відступлення прав вимоги № 20170714, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЦФР» передав (відступав) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняв належні ТОВ «ФК "ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між ТОВ «ФК «ЦФР» і боржниками.

Відповідно до реєстру боржників - Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги № 20170714 від 14.07.2017 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 103832,51 гривень.

За положеннями статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

ТОВ «ФК «ЄАПБ» на адресу відповідача направлено повідомлення від 21 липня 2017 року вих. № 001831487-1 про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 714509586 від 27 березня 2014 року з вимогою сплатити загальну суму заборгованості у розмірі 103832,51 гривень.

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором № 714509586 від 27 березня 2014 року.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статей 525,526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За приписами статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач жодним чином не заперечував факт отримання ним кредитних коштів та факту укладення договору кредиту.

Проте відповідачем не в повному обсязі виконувались зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, в зв`язку з чим у останньої виникла заборгованість.

Визначаючи розмір заборгованості та її складові, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує наступне.

Під час розгляду справи відповідачем ОСОБА_1 заявлено про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Під поняттям позовна давність, відповідно до ст. 256 Цивільного Кодексу України (далі ЦК), розуміється строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, вказане поняття - це певний період у часі, зі спливом якого у кредитора зникає можливість захистити своє право у судовому порядку. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки: штрафу чи пені).

Законодавцем встановлено два види строку позовної давності: загальний (три роки) та спеціальний, який в свою чергу поділяється на скорочений та збільшений.

Щодо перебігу позовної давності за вимогами, що складаються із сукупності прострочених щомісячних зобов`язань.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі N 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі N 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі N 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі N 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі N 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі N 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі N 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі N 6-2462цс16.

За умовами кредитного договору від 27.03.2014 року № 714509586 відповідач мав виконувати зобов`язання, щомісячно, за графіком платежів (додаток до договору) пункт 4.6.

Додатковим договором до кредитного від 27.03.2014 року № 714509586 від 15.10.2014 року, гранична дата щомісячного платежу випадає на 27, 28 число кожного місяця впродовж строку кредитування (39 місяці), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Так, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування

Позивач звернувся до суду з позовом 29 березня 2019 року. Строк виконання зобов`язання за кредитним договором, тобто останній щомісячний платіж відповідно графіку платежів визначений 27.06.2017 року, і виходячи з вищевикладеного строк позовної давності не припиняється з 28 березня 2016 року

Щодо вимог про стягнення неустойки, нарахованої за останній рік до дня звернення до суду.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

У постанові від 6 листопада 2013 року у справі N 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується.

Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки.

Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом.

Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.

Крім того, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до його звернення до суду.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що нарахована заборгованість за штрафом/пенею в розмірі 17850,00 гривень не підлягає задоволенню, оскільки в цій частині вимог слід відмовити зі спливом строку позовної давності.

Щодо нарахування заборгованості за відсотками, то право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України (далі ВСУ) в постановах від 30.09.2015 року у справі №6-154цс15 та від 14.12.2016 року у справі №6-2462цс16 та підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12.

Позовна давність спливла за три роки до останнього платежу згідно із графіком, - 28.03.2016 року. Позивач просить про стягнення з відповідача простроченої заборгованості за весь період до кінцевої дати останнього платежу.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України (далі ВСУ) в постановах від 30.09.2015 року у справі №6-154цс15 та від 14.12.2016 року у справі №6-2462цс16 та підтримана Великою Палатою Верховного Суду (далі ВП ВС) у постанові від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто законодавець заклав презумпцію обізнаності кредитора про його порушення прав, таким чином обов`язок доказування необізнаності покладено на кредитора.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення відсотків та щомісячних платежів по тілу кредиту у межах позовної давності, а саме з 29.03.2016 року, що відповідно до розрахунку наданого позивачем дорівнює по тілу кредиту 16757,61 грн та по сплаті відсотків 5975,35 грн.

Разом з тим, із розрахунку заборгованості за договором вбачається, що позивач включив до суми заборгованості за договором 42659,89 грн, як прострочену плату за управління кредитом.

Законодавець визначився із посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить ЗУ «Про споживче кредитування».

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживчими умовами, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнано недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Так, позивач включив до розрахунку заборгованості відповідача плату за управління кредитом, яку нарахував у сумі 42659,89 грн, яка по своїй суті є платою за користування вказаним кредитом.

Із матеріалів вказаної справи вбачається, що відповідач отримав саме кредит на споживчі цілі.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Отже, надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 р. № 168 (у чинній на той час редакції) банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Така ж правова позиція висловлена ВСУ в постанові від 16.11.2016 р. у справі № 6-1746цс16 та в постанові № 6-2071цс16 від 16.09.2017 р.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що включення позивачем до розрахунку заборгованості відповідача комісії за обслуговування кредиту у розмірі 42659,89 грн не ґрунтується на вимогах закону, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 16757,61 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 5975,35 грн сума заборгованості за відсотками, що разом складає 22732,96 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим суд стягує з відповідача на користь позивача 422, 20 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 223, 261, 264, 265, 354ЦПК України, суд

ВІРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІН: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, юридична адреса: п/і 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30; р/р НОМЕР_2 в ПАТ «ТАС Комбанк», МФО 339500) заборгованість за кредитним договором № 71450986 від 27 березня 2014 р. в розмірі 22732 (двадцять дві тисячі сімсот тридцять дві) гривні 96 копійок з яких: 16757 (шістнадцять тисяч сімсот п`ятдесят сім) гривень 61 копійок - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5975 (п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять) гривень 35 копійок - сума заборгованості за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІН: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, юридична адреса: п/і 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30; р/р НОМЕР_2 в ПАТ «ТАС Комбанк», МФО 339500) судовий збір в розмірі 422 (чотириста двадцять дві) гривні 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складання.

Днем складання рішення є 12 березень 2020 року.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя Літвінова І. А.