ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/4820/347/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Садік Н.Д.

за участю: позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/28291/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2019 року (суддя Салоїд Н.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування боргу за порушення строків виконання грошового зобов`язання та моральної шкоди, завданої протиправними діями.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 28.01.2018 зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути матеріали з питання призначення їй одноразової грошової допомоги на підставі документів повторного огляду МСЕК за 2016 рік. Вказане рішення набрало законної сили 06.03.2018 та примусово виконано 26.10.2018.

Вказувала, що 02.11.2018 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 24.04.2018 Хмельницьким міськрайонним судом закінчено, а 26.10.2018 їй призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 290000 грн.

Посилалась на те, що зловживання МВС своїми правами завдало їй суттєвої матеріальної та моральної шкоди. Несвоєчасне виконання рішення суду завдало матеріальну шкоду позивачеві на суму 290 000 грн. Крім цього, позивачеві завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 59500 грн. (50% витрат на операцію та лікування понесених в 2016 році).

В ході розгляду справ позивач доповнила позовні вимоги та просила стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на свою користь 93789 грн. боргу за порушення строків виконання грошового зобов`язання та 59500 грн. моральної шкоди, заподіяної протиправними діями.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування боргу за порушення строків виконання грошового зобов`язання та моральної шкоди завданої протиправними діями відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з вказаним вище рішенням суду, просить його скасувати. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права. Вважає, що Порядком та умовами призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженими постановою КМУ від 21.10.2015 № 850, визначено порядок щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, який МВС України не був дотриманий, оскільки виплата грошової допомоги (грошового зобов`язання) була проведена через значний проміжок часу, що дає підстави вважати правомірним застосування до спірних правовідносин положень ст. 625 ЦК України, а тому вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми, моральної шкоди є законними та підтвердженими належними доказами. Крім того, посилається на те, що судом не взято до уваги порушення, які допускав представник відповідача в ході розгляду справи, та упередженість судді при розгляді вказаної справи.

Міністерство внутрішніх справ України подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2019 року без змін. При цьому, зазначає, що судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянуто справу, правильно встановлено обставини справи, доказам надано правильну правову оцінку і зроблено обґрунтований висновок щодо відмови у задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач підтримала апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, місце і час слухання справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ст. 625 ЦК України не застосовується до спірних правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про міліцію», постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

Проте, такий висновок суду першої інстанції не відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Встановлено, що з 27.08.2013 ОСОБА_1 було встановлено 3 групу інвалідності.

За результатами повторного обстеження 12.09.2016 Хмельницькою обласною МСЕК позивачу встановлено 2 групу інвалідності, що пов`язана із захворюванням, яке отримане в період проходження служби в ОВС, про що видано довідку (а.с. 28-29).

31.10.2016 ОСОБА_1 звернулась до Ліквідаційної комісії УМВС України в Хмельницькій області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням нею 2 групи інвалідності внаслідок захворювання, отриманого в період проходження служби в ОВС, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (а.с. 9).

Управлінням МВС України в Хмельницькій області здійснювалась перевірка поданої заявником інформації, зокрема щодо ступеня втрати професійної працездатності (а.с. 12-13).

16.02.2017 УМВС України в Хмельницькій області було складено висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про міліцію» та подано до МВС України для прийняття рішення про призначення допомоги (а.с. 14).

Листом від 14 березня 2017 року № 15/2-744 Міністерство внутрішніх справ України повернуло до управління матеріали ОСОБА_1 без права на виплату одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що після первинного огляду МСЕК пройшло більше двох років, а тому правових підстав для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до умов Порядку немає (а.с. 11).

20.03.2017 УМВС України в Хмельницькій області повідомило ОСОБА_1 про повернення поданих нею матеріалів для виплати одноразової грошової допомоги (а.с. 10).

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, ОСОБА_1 у травні 2017 року звернулась до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2018 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06.03.2018, визнано неправомірною відмову Міністерства внутрішніх справ України з питання призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , що викладена в листі № 15/2-744 від 14.03.2017; зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути матеріали з питання призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 на підставі документів повторного огляду МСЕК за 2016 рік (а.с. 110-113).

Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що позивач ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію».

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.10.2018 відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою Міністерства внутрішніх справ України.

З 10.05.2018 виконавчий лист № 686/8954/17 від 24.04.2018 про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України повторно розглянути матеріали з питання призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 на підставі документів повторного огляду МСЕК за 2016 рік перебував на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України (а.с. 20).

З постанови про закінчення виконавчого провадження від 02.11.2018 вбачається, що згідно з висновком УМВС України, затвердженого Директором Департаменту ДФОП МВС України 26.10.2018 ОСОБА_1 призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 290 000 грн. (а.с. 23).

Проте, лише 01.02.2019 ОСОБА_1 отримано через установу Ощадбанк 287 100 грн. одноразової грошової допомоги (1 % від 290 000 грн. - винагорода Ощадбанку) (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Згідно з п. 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 (далі Порядок), днем виникнення права на отримання грошової допомоги є у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної комісії.

Відповідно до пункту 8 Порядку, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку № 850 документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (пункт 9 вказаного Порядку).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав, зокрема, з факту виплати одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів вважає, що у зв`язку з тим, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати одноразової грошової допомоги у сумі 290 000 грн, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у праві № 758/1303/15-ц.

При визначенні суми інфляційних втрат, індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення сум заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Сума індексу інфляції розраховується виходячи з щомісячних індексів інфляції, що становлять відповідний період, які потрібно перемножити між собою.

Розрахунок 3 % процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу помножена на кількість днів прострочення, множена на 3 % ділена на 100, ділена на кількість днів у році.

Таким чином, в межах заявлених позивачем позовних вимог, до стягнення з відповідача підлягає сума інфляційних втрат за період з 01.01.2017 по 31.01.2019 при індексу інфляції за вказаний період - 1,260 в розмірі 75 487 грн. 22 коп.

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних за період з 01.01.2017 по 31.01.2019 в розмірі 18138 грн. 90 коп.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною другою ст. 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Колегія суддів вважає, що внаслідок неправомірної відмови Міністерства внутрішніх справ України у призначенні одноразової допомоги та її несвоєчасної виплати ОСОБА_1 зазнала душевних страждань, оскільки було порушено її право на належне та своєчасне отримання одноразової допомоги, а несвоєчасна виплата допомоги призвела до вжиття позивачем додаткових заходів для організації свого життя. А тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості з Міністерства внутрішніх справ України на користь позивача підлягає відшкодуванню моральна шкода в розмірі 4000 грн.

З урахуванням викладеного вище, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2540 грн. 76 коп. (66,30%).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10; ідентифікаційний код в ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 75487 грн. 22 коп. - суму інфляційних втрат, 18138 грн. 90 коп. 3 % річних від простроченої суми, а всього 93 626 грн. 12 коп. та 4000 грн. моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10; ідентифікаційний код в ) на користь держави 2540 грн. 76 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай