П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 вересня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Джуги С.Д, Куштана Б.П.

за участі секретаря Кухта М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2019 року (головуючий суддя Бенца К.К., повне судове рішення складено 16.12.2019) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення правил тримання собак, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ввечері 26.10.2016 у м. Ужгород по вул. Сосновій ОСОБА_1 зазнала нападу двох собак, які були без повідків і намордників. Собаки вкусили позивачку за ліву руку та в область лівого передпліччя. Власником собак виявився ОСОБА_2 .

Вказує, що заподіяння шкоди здоров`ю сталося в результаті порушення відповідачем правил тримання собак, за що постановою Ужгородського міськрайонного суду від 13.07.2017 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.154 ч.2 КУпАП.

У результаті нападу собак, позивачка зазнала легких тілесних ушкоджень у вигляді множинних укушено-рваних ран, що підтверджується висновком спеціаліста з питань судово-медичної експертизи № 1079 від 02.11.2016.

Внаслідок травм позивачка зверталася за медичною допомогою до лікарні. Розмір завданої їй матеріальної шкоди становить 3150,00 грн, що складається із вартості придбаних ліків у розмірі 300 грн, вартості пошкоджених речей: розірваної куртки 1500,00 грн, сумки 650,00 грн, штанів 400,00 грн, парасолі 300,00 грн.

Також неправомірними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, що полягає у психологічному травмуванні від нападу розлючених собак, отриманні болючих ушкоджень м`яких тканин. Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 15 000 грн.

Власником собак не було надано жодної допомоги позивачці, як потерпілій, не було спроб відшкодувати матеріальні чи моральні збитки.

Посилаючись на дані обставини, позивач просила стягнути на свою користь із ОСОБА_2 завдану матеріальну шкоду в розмірі 3150,00 грн та 15 000,00 грн моральної шкоди.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 06 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму завданої моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 704 грн 80 коп.

На це рішення подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 у частині відмови в задоволенні позовних вимог. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевий суд вірно встановив фактичні обставини, однак неправильно оцінив подані докази; на переконання скаржника вартість пошкоджених речей (куртка, штани, сумка та парасоля) підтверджується роздруківкою вартості аналогічних речей з інтернет ресурсів; місцевим судом не взято до уваги доводи про те, що позивач витратила на лікування суму в розмірі 300 грн, які понесено безпосередньо у травматичному пункті Ужгородської ЦМКЛ за рентген-знімок та перев`язочний матеріал, однак фіскальних чеків позивачу не надано; вважає визначений судом розмір моральної шкоди замалим, оскільки судом не враховано глибини та ступеню фізичних страждань від фізичного болю, у зв`язку з множинними укушено-рваними ранами лівого передпліччя, а також те, що через отримані запальні процеси в організмі їй заподіяно незручності, ОСОБА_1 не могла виконувати домашні обов`язки та була змушена змінити спосіб життя, що суттєво відбилися на її особистому житті

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 26.10.2016 о 21 год 00 хв. ОСОБА_2 порушив правила тримання собак, що призвело до того, що належні йому собаки з його необережності через незачинену хвіртку вибігли на АДРЕСА_1 та покусали гр. ОСОБА_1 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_2 від 26.10.2016, які були відібрані інспектором роти №1 батальйону УПП у містах Ужгороді та Мукачеві ДПП, вбачається, що ОСОБА_2 повідомив, що 26.10.2016, приїхавши додому виявив, що собаки породи московські сторожеві вибігли з двору, хоча вжив заходи для того, щоб собаки не вибігали на вулицю.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 13.07.2017 у справі 308/13493/16-п ОСОБА_2 визнано винним, у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 154 КУпАП (порушення правил тримання собак, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_1 ).

Згідно талона травматологічного пункту Ужгородської ЦМКЛ № 12818 від 26.10.2016, ОСОБА_1 26.10.2016 о 21 год. 45 хв. звернулася до травматологічного пункту Ужгородської ЦМКЛ, та після огляду лікарем їй поставлено діагноз множинні укушено-рвані рани лівого передпліччя.

Висновком спеціаліста з питань судово-медичної експертизи № 1079 від 02.11.2016 встановлено, що у ОСОБА_1 згідно даних медичної довідки виявлено множинні укушено-рвані рани лівого передпліччя. На момент судово-медичного обстеження на тілі ОСОБА_1 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: ран та вшитих ран лівого передпліччя. Вищевказані тілесні ушкодження могли виникнути внаслідок дії тупих предметів по механізму здавлення, якими могли бути зуби тварини (собака). По давності виникнення вищевказані тілесні ушкодження вкладаються в час події, яка відбувалася 26.10.2016. За ступенем тяжкості такі відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином факт вчинення ОСОБА_2 26.10.2016 порушення правил тримання собак, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_1 , встановлено постановою суду та доказуванню у даній справі не потребує.

Суд зазначає, що утримуючи собаку, її господар має знати і розуміти не тільки свої права, але й обов`язки, і усвідомлювати необхідність їх узгодження з правами і свободами інших людей. Не дотримуючись цих принципових положень, порушуючи відповідні правила поводження з собаками, ставлячи життя і здоров`я інших людей в небезпеку, господар собаки порушує свій конституційний обов`язок, закріплений у ст. 68 Конституції України, де зазначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. А згідно зі ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний відшкодовувати завдані ним збитки.

Відповідно до статті 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на них поширюється режим речі, а правила поводження з тваринами встановлюються законом (частини 1, 2).

Таким законом є, зокрема, Закон України «Про захист тварин від жорстокого поводження».

Відповідно до ч.ч. 5-8 ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» передбачено, що особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана супроводжувати домашню тварину поза місцями її постійного утримання; особа, яка супроводжує домашню тварину, зобов`язана забезпечити безпеку сторонніх людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; при супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду; фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб; дозволяється утримувати, зокрема домашніх тварин у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї.

Згідно із частиною четвертою статті 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 281/618/15-ц, підстав відступати від якого колегія суддів не вбачає.

Отже, вказаними нормами законодавства передбачено, особа, яка утримує тварину повинна відшкодовувати в повному обсязі завдану її твариною шкоду іншій особі або її майну.

Крім того, відповідно до вимог частин першої та другої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з утриманням службових собак та собак бійцівських порід, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Такого правового висновку щодо застосування вказаної норми права до аналогічних спірних правовідносин дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 у справі № 591/3985/15-ц, провадження №61-13889св18.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 N 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.

На підтвердження заявлених вимог про стягнення витрат в сумі 300,00 грн на придбання медикаментів, ОСОБА_1 не надано жодних доказів. Позивачем не доведено витрати на придбання ліків (не надано чеків), не надано належних, допустимих та достовірних доказів понесення нею витрат на рентген-знімок та перев`язочний матеріал, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що така вимога задоволенню не підлягає.

Суду надано відеодиск із фотознімками, на яких зображені речі, в які, за твердженням позивача, вона була одягнена в момент нападу собак і котрі були пошкоджені, а також роздруківки з інтернет-сайтів, на яких зображена вартість аналогічних речей.

Однак ОСОБА_1 не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, які речі були пошкоджені внаслідок нападу собак, що трапився 26.10.2016, а також вартості саме пошкоджених речей, з врахуванням часу їх придбання, зносу та ін.

Доводи скаржника щодо вартості пошкоджених речей (куртка, штани, сумка та парасоля) та розміру витрат на ліки в розмірі 300 грн (за рентген-знімок та перев`язочний матеріал) є голослівними та бездоказовими.

Відтак, висновки суду першої інстанції про недоведеність вимоги про стягнення матеріальних збитків є правильним.

Стосовно вимоги про стягнення моральної шкоди слід вказати наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`їчи близьких ро-дичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з пунктами 3,9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 , внаслідок яких позивач зазнала нападу собак, в результаті якого отримала тілесні ушкодження, були завдані моральні страждання та психологічні переживання позивачці, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між діянням відповідача та нанесенням моральної шкоди позивачу.

При цьому при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, місцевим судом враховано глибину моральних та душевних страждань позивачки, тривалість цих страждань, глибину пережитих страждань від больових відчуттів, пережитий стрес, рівень порушення звичайного ходу життя, час для відновлення психоемоційного стану, та загоєння тілесних пошкоджень, що за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, прийнято до уваги характер та тяжкість змін у її житті, характер правопорушення допущеного відповідачем.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 5000,00 грн визначено з урахуванням принципу розумності, виваженості і справедливості. Підстав для зміни рішення суду в цій частині немає.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції виходячи з наданих позивачем доказів, з додержанням норм матеріального і процесуального права. Тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 вересня 2020 року.

Головуюча:

Судді: