24 вересня 2020 року Селидівський міський суд Донецької області в складі: - головуючого - судді Черкова В.Г.,
- при секретарі Кідрон О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидово цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства,-
ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він перебував у незареєстрованому шлюбі з відповідачкою протягом 15 років. Мають двох дітей. Оскільки шлюб зареєстровано не було, то відомості про батька були записані зі слів матері. На теперішній час сім`я розпалася і він не має змоги бачити своїх дітей, оскільки відповідач чинить перешкоди. Просив визнати його батьком дітей.
Позивач в судове засідання не з`явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином.
Представник позивача - адвокат Омелай Н.М. - у судове засідання не з`явилася. Про день слухання справи повідомлялася належним чином. Неодноразово надавала клопотання про проведення справи у режимі відео конференції, проте у визначений час у судове засідання не з`являлася, надавала клопотання про відкладення розгляду справи з приводу хвороби, з приводу перебування у відпусці, з приводу неможливості явки позивача.
Суд тривалий час не має можливості розгляду справи через чисельні клопотання представника позивача про відкладення розгляду, призначена по справі експертиза з 12.03.2020 р. не проведена через неявку сторін до експерта.
Так, справа надійшла до суду 02.12.2019 р. Ухвалою суду від 04.12.2019 р. призначено підготовче засідання на 08.01.2020 р. Ухвалою суду від 24.12.2019 р. було задоволено клопотання представника позивача про розгляд справи у режимі відео конференції. Проте, 08.01.2020 р. адвокат Омелай Н.М. надала клопотання про відкладення розгляду у зв`язку із перебуванням на лікарняному. Ухвалою суду від 08.01.2020 р. справу призначено до судового розгляду з урахуванням клопотання представника про перебування у відпусці. 12.02.2020 р. заявлено клопотання про проведення судового засідання у режимі відео конференції, яке задоволено ухвалою суду від 19.02.2020 р. 12.03.2020 р. представник позивача у судове засідання не з`явилася, судом було задоволено клопотання про призначення експертизи. Представник позивача лише один раз 25.06.2020 р. з`явилася у судове засідання та просила відкласти розгляд справи для узгодження дати проведення експертизи, оскільки на той час через неявку сторін ухвала про призначення експертизи була повернута без задоволення. Зазначене клопотання було задоволено судом. У судові засідання 27.08.2020 р. та 24.09.2020 р. представник позивача знов не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи в режимі відео конференції.
Таким чином, представник позивача лише один раз з`явилася у судове засідання, проте, регулярно надавала клопотання про проведення судового засідання у режимі відео конференції у зв`язку із неможливістю явки судове засідання до приміщення Селидівського міського суду Донецької області.
Крім того, представник позивача лише 24.06.2020 р. повідомила суд про те, що позивач по справі перебуває у Росії і через карантин не має змоги з`явлення до експерта. 30.06.2020 р. представник позивача надала клопотання із уточненим місцем перебування відповідачки. Зазначене, на думку суду, є зловживанням правами з боку представника позивача з метою затягування розгляду справи з невідомих причин, оскільки рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 20.02.2020 р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , де третьою особою без самостійних вимог на предмет спору виступав ОСОБА_1 , у задоволенні позовних вимог про визнання батьківства було відмовлено, 25.03.2020 р. позивачем подано апеляційну скаргу на зазначене рішення, де адресою проживання відповідача зазначено м.Волноваха. Тобто, позивачу було відоме не тільки місце реєстрації відповідача на тимчасово окупованій території України у м.Донецьк, а й місце проживання відповідача на території України у м.Волноваха, проте, навіть після призначення судом експертизи та після двох викликів до експертної установи ні позивач, ні його представник зазначену інформацію суду не повідомляв.
Відповідач у судове засідання не з`явився. Про день слухання справи повідомлявся належним чином.
З урахуванням ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів.
Процесуальні дії у справі.
04.12.2019р. було відкрито провадження по справі за позовною заявою, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 08.01.2020 р. підготовче провадження закрито, розпочато розгляд справи по суті.
Ухвалою від 12.03.2020 р. за клопотанням представника позивача призначено судово-біологічну (судово-генетичну) експертизу, провадження по справі зупинено на час проведення експертизи.
Ухвалою від 09.04.2020 р. було поновлено провадження по справі, виправлено описку в тексті ухвали від 04.12.2019 р. та сповіщено сторони про необхідність обов`язкової явки до експерта на призначений час, а саме - 30.04.2020 р. Провадження по справі зупинено.
Ухвалою суду від 01.06.2020 р. провадження по справі поновлено.
Ухвалою від 07.07.2020 р. було поновлено провадження по справі, та сповіщено сторони про необхідність обов`язкової явки до експерта на призначений час, а саме - 31.07.2020 р. Провадження по справі зупинено.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Як вбачається з копій свідоцтв про народження, відомості про народження дітей записані на підставі ст..135 ч.1 СК України, тобто зі слів матері.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 126 СК України вбачається, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Таку заяву позивачем подано не було.
гідно ч. 1 ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
Згідно ч. 2 ст.128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.
Згідно ч. 3 ст.128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
Відповідно до роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою собою, а утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.
Відповідно до п.п. 4,9 даної постанови справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у частині 3 статті 128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо: - дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (частина 1 статті 135 СК України). Рішення щодо визнання батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Щодо предмету доказування у даній категорії справ, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто, при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
Підставою для висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи, що оцінюється судом в сукупності з іншими доказами у справі.
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд тривалий час не має можливості розгляду справи через чисельні клопотання представника позивача про відкладення розгляду, призначена по справі експертиза з 12.03.2020 р. не проведена через неявку сторін до експерта.
Так, справа надійшла до суду 02.12.2019 р. Ухвалою суду від 04.12.2019 р. призначено підготовче засідання на 08.01.2020 р. Ухвалою суду від 24.12.2019 р. було задоволено клопотання представника позивача про розгляд справи у режимі відео конференції. Проте, 08.01.2020 р. адвокат Омелай Н.М. надала клопотання про відкладення розгляду у зв`язку із перебуванням на лікарняному. Ухвалою суду від 08.01.2020 р. справу призначено до судового розгляду з урахуванням клопотання представника про перебування у відпусці. 12.02.2020 р. заявлено клопотання про проведення судового засідання у режимі відео конференції, яке задоволено ухвалою суду від 19.02.2020 р. 12.03.2020 р. представник позивача у судове засідання не з`явилася, судом було задоволено клопотання про призначення експертизи. Представник позивача лише один раз 25.06.2020 р. з`явилася у судове засідання та просила відкласти розгляд справи для узгодження дати проведення експертизи, оскільки на той час через неявку сторін ухвала про призначення експертизи була повернута без задоволення. Зазначене клопотання було задоволено судом. Таким чином, представник позивача лише один раз з`явилася у судове засідання, проте, регулярно надавала клопотання про проведення судового засідання у режимі відео конференції у зв`язку із неможливістю явки судове засідання до приміщення Селидівського міського суду Донецької області.
Крім того, представник позивача лише 24.06.2020 р. повідомила суд про те, що позивач по справі перебуває у Росії і через карантин не має змоги з`явлення до експерта. 30.06.2020 р. представник позивача надала клопотання із уточненим місцем перебування відповідачки. Зазначене, на думку суду, є зловживанням правами з боку представника позивача з метою затягування розгляду справи з невідомих причин, оскільки рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 20.02.2020 р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , де третьою особою без самостійних вимог на предмет спору виступав ОСОБА_1 , у задоволенні позовних вимог про визнання батьківства було відмовлено, 25.03.2020 р. позивачем подано апеляційну скаргу на зазначене рішення, де адресою проживання відповідача зазначено м.Волноваха. Тобто, позивачу було відоме не тільки місце реєстрації відповідача на тимчасово окупованій території України у м.Донецьк, а й місце проживання відповідача на території України у м.Волноваха, проте, навіть після призначення судом експертизи та після двох викликів до експертної установи ні позивач, ні його представник зазначену інформацію суду не повідомляв.
Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, однак в який період часу, судом не встановлено. Позивачем лише зазначено, що шлюбні відносини тривали протягом п`ятнадцяти років. Проте, матеріали справи містять рішення Волноваського районного суду Донецької області від 20.02.2020 р., яким було відмовлено у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання батьківства щодо дітей відповідачки через відсутність належних і допустимих доказів по справі. Згідно рішення, ОСОБА_4 перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 у період з 2007 р. по 2012 р., а, згідно свідоцтв про народження, діти - ОСОБА_4 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто, у період перебування у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 .
Позивач в судове засідання жодного разу не з`явився. Його представник понад шість місяців надсилає суду заяви про відкладення розгляду.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася по невідомим суду причинам, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином.
Станом на 24.09.2020 року відповідачем відзив до суду не подано, з клопотанням про відкладення розгляду справи для надання додаткового часу для подачі відзиву, до суду не зверталася.
Сторони двічі, за клопотанням представника позивача про відкладення проведення експертизи, викликалися для проведення експертизи, однак жодного разу до експерта не з`явилися. Надано клопотання про допит свідків, які б могли підтвердити батьківство, які мешкають у м.Донецьк, тобто, суд позбавлений можливості викликати їх у судове засідання, а питання про забезпечення їх явки у судове засідання представником позивача не ставилося.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
За правилами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки батьківство відповідача щодо дітей належними та допустимими доказами не підтверджено. Позивачем, крім викладеного в позовній заяві, не подано жодних доказів в обґрунтування заявлених вимог, що можуть беззаперечно свідчити про його батьківство відносно малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відсутній висновок судової експертизи, свідки в судовому засіданні не допитувалися, матір дитини, яка могла підтвердити батьківство позивача, в судові засідання не з`явлалася. При розгляді справи Волноваським районним судом Донецької області у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено, проте ОСОБА_2 визнала його позов, зазначала, що ОСОБА_1 є хрещеним батьком її дітей. Між ними дійсно були близьки стосунки. Наполягала, що батьком її дітей є ОСОБА_3 , а поведінку ОСОБА_1 з приводу звернення із позовною заявою про визнання батьківства вважає помстою за переривання їх особистих відносин. Рішення суду було залишено без змін постановою Донецького апеляційного суду від 24.06.2020 р.
Оскільки не підлягає до задоволення позовна вимога про визнання батьківства, відсутні також і правові підстави для задоволення позовної вимоги про внесення змін до актового запису про народження дитини, що є похідною.
Керуючись, ст.ст. 7, 125, 128, 135 СК України, ст.ст. 2-5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 280 ЦПК України суд,-
У задоволенні позову ОСОБА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в інтересах якого діє адвокат Омелай Наталія Михайлівна, місце перебування: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 про визнання батьківства - відмовити в повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом тридцяти днів безпосередньо до Донецького апеляційного суду.
Суддя