ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3519/20 Справа № 211/4943/18 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м.Кривий Ріг

справа № 211/4943/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_2 , на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 грудня 2019 року, яке постановлено суддею Ніколенко Д.М. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 23 грудня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в обґрунтування якого вказала, що з 13 грудня 2008 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який 12 вересня 2018 року розірвано. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей. Під час перебування у шлюбі, за спільні кошти, сторони придбали автомобіль марки BMW530і, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Автомобіль зареєстрований на відповідача та знаходиться в його користуванні. Оскільки спірне майно відчужене відповідачем, позивач, уточнивши позовні вимоги, просила суд визнати легковий автомобіль марки BMW530і, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю подружжя її з відповідачем по 1/2 частині кожному з подружжя, стягнувши з відповідача на її користь вартість 1/2 частини автомобіля в сумі 103 901,57 грн., виключивши автомобіль із спільної сумісної власності та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 грудня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано автомобіль марки BMW530і, 2000 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 - спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості автомобіля в сумі 65 964 грн. 04 коп., виключивши даний автомобіль із спільної сумісної власності.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати: судовий збір в сумі 659 грн. 65 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6500 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що суд першої інстанції, при ухваленні рішення по справі, не врахував матеріальний стан відповідача, який не має матеріальної можливості здійснити компенсацію вартості транспортного засобу та стягнута грошова сума становить для відповідача надмірний тягар; не враховано, що спірне майно було відчужено відповідачем в період перебування з позивачем у шлюбі за її згодою, з вимогами про розірвання договору купівлі-продажу спірного автомобіля позивач не зверталась, кошти від продажу автомобіля були використані в інтересах родини та кількома частинами були переведені дочці.

Крім того зауважує, що висновком експерта № 257/19 по визначенню ринкової вартості спірного автомобіля було встановлено, що автомобіль мав значні технічні пошкодження, що слугувало підставою для його відчуження, що свідчить про невірне визначення розміру вартості автомобіля.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на її думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4 , які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, з 13 грудня 2008 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2018 року між ними розірвано.

Під час перебування сторін у шлюбі, 13 лютого 2018 року на ім`я відповідача ОСОБА_2 було зареєстровано автомобіль BMW530і 2000 року випуску державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що не заперечувалось сторонами по справі.

Відповідно до акту приймання-передачі транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, між суб`єктом господарювання та уповноваженим дилером, складним 20 липня 2018 року між відповідачем та ТОВ «Трансмехбуд-2015», ОСОБА_2 відчужив автомобіль марки BMW530d 2000 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_3 , ( НОМЕР_4 ) НОМЕР_2 та 20 липня 2018 року вказаний автомобіль було знято з обліку за відповідачем, тобто здійснено перереєстрацію власника спірного автомобіля (а.с.27,49).

Відповідно до висновку експерта № 257/19 по визначенню ринкової вартості від 12 листопада 2019 року, наданого на виконання ухвали суду першої інстанції від 18 липня 2019 року, ринкова вартість автомобіля марки BMW530і 2000 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_3 , ( НОМЕР_4 ) НОМЕР_2 , складає 131928,08 грн. На вказаному автомобілі встановлені сліди відновлювального ремонту кузова наступних деталей: капот, крило переднє праве та переднє ліве, двері передні праві, двері задні праві, крило заднє праве, крило заднє ліве. Встановити чи проводився відновлювальний ремонт автомобіля після ДТП, та/або горіння, немає можливості, так як це питання виходить за межі компетенції товарознавця (а.с.134-160).

Спір між сторонами виник з приводу поділу спільного сумісного майна подружжя, а саме: автомобіля марки BMW530і, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ( НОМЕР_4 ) НОМЕР_2 .

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача та стягуючи з відповідача на користь позивача 1/2 частину вартості спірного автомобіля, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль марки BMW530і, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ( НОМЕР_4 ) НОМЕР_2 був придбаний сторонами під час шлюбу, тому, згідно положень ст. 60, 70 СК України, зазначене рухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя. Проте вказане майно відчужено ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_1 після припинення шлюбних відносин, тому вона має право на компенсацію 1/2 частини вартості спірного майна.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За правилами ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частина 3 ст. 368 ЦК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони, перебуваючи у шлюбі набули у власність автомобіль марки BMW530і, 2000 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_3 , (VIN) НОМЕР_2 , тому вказане майно належить їм на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу.

Відповідно до акту приймання-передачі транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, між суб`єктом господарювання та уповноваженим дилером, складним 20 липня 2018 року між відповідачем та ТОВ «Трансмехбуд-2015», відповідач відчужив автомобіль марки BMW530і, 2000 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_3 , ( НОМЕР_4 ) НОМЕР_2 та 20 липня 2018 року вказаний автомобіль було знято з обліку на відповідачем, тобто здійснено перереєстрацію власника спірного автомобіля.

Пунктом 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною 1 статті 63 СК України, частиною 1 статті 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідачем не було надано до суду доказів ні щодо надання згоди позивача на відчуження спірного автомобіля, ні щодо використання отриманих коштів на потреби сім`ї.

Отже, оскільки спірний автомобіль було відчужено відповідачем ОСОБА_2 без згоди позивача, після припинення між сторонами шлюбних відносин, та відповідач не надав доказів того, що відчуження спільного автомобіля було здійснено за згодою позивача, а кошти від його реалізації були використані на потреби сім`ї, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частини вартості спірного автомобіля.

Аналогічний правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі № 128/1761/15-ц та Постанові Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі № 751/4103/16-ц.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що спірне майно було відчужено відповідачем в період перебування з позивачем у шлюбі за її згодою, оскільки відповідач по справі відчужив спірний автомобіль 20.07.2018 року (а.с.27), тобто після пред`явлення 12.07.2018 року ним позову до суду про розірвання шлюбу (а.с.53), в якому ОСОБА_2 зазначено, що шлюбні стосунки із ОСОБА_1 припинено в червні 2018 року, що свідчить про те, що спірний автомобіль відчужено в період, коли сторони по справі фактично припинили шлюбні стосунки, що підтверджується фактом звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що з вимогами про розірвання договору купівлі-продажу спірного автомобіля позивач не зверталась, оскільки, позивач обрала спосіб захисту своїх прав шляхом стягнення на свою користь вартості належної їй частки спільного майна, що узгоджується з положеннями частини другої статті 16 ЦК України.

При цьому переказ відповідачем грошових коштів дочці не свідчить про те, що вказанні грошові кошти є коштами від продажу спірного автомобіля, оскільки в наданих відповідачем копіях квитанцій не зазначено природу таких переказів (а.с.28,29).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що висновком експерта № 257/19 від 12 листопада 2019 року по визначенню ринкової вартості спірного автомобіля було встановлено, що автомобіль мав значні технічні пошкодження, що слугувало підставою для його відчуження, що свідчить про невірне визначення розміру вартості автомобіля не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідачем по справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження реальної вартості спірного автомобіля на момент його відчуження, тому його вартість встановлено вище вказаним висновком експерта.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, при ухваленні рішення по справі, не врахував матеріальний стан відповідача, який не має матеріальної можливості здійснити компенсацію вартості транспортного засобу та становить для відповідача надмірний тягар, не знімають з відповідача обов`язку відшкодування 1/2 вартості спірного автомобіля позивачу, оскільки спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, та був відчужений відповідачем без згоди позивача та за відчуження спірного автомобіля відповідач отримав кошти. Відповідачем, відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, не доведено, що спірний автомобіль був відчужений в інтересах сім`ї та кошти від його реалізації були використані на потреби сім`ї.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 березня 2020 року.

Головуючий:

Судді: