Справа № 638/1221/18
Провадження № 2/638/1902/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Омельченко К.О.

за участю секретаря Юрченко Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України в особі Центральної ОДПІ м. Харкова, Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

встановив:

29.01.2018 року до Дзержинського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України в особі Центральної ОДПІ м. Харкова, Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про стягнення матеріальної та моральної шкодииці, в якій просить суд стягнути з Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області на її користь матеріальну шкоду у розмірі 3812,50 грн. та моральну шкоду у розмірі 14391,99 грн. завдану неправомірними діями Державної фіскальної служби України в особі Центральної ОДПІ м. Харкова.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що вона була зареєстрована фізичною особою-підприемцем з 23.06.1995р. по 26.10.2016р., що підтверджується витягом безкоштовного пошуку відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань. Весь період підприємницької діяльності завжди своєчасно сплачувала всі належні платежі, але у зв`язку з погіршенням стану здоров`я 26.10.2016р. була надана заява про припинення підприємницької діяльності. 09.07.2017 року отримала поштою вимогу ОДПІ від 17.11.2016 р. на сплату недоїмки у розмірі 1898,16 грн.. 16.07.2017 року була надана заява-скарга до вищого органу, розібратись, то що вона є інвалідом другої групи. Відповіді ніхто не надав, тому це її дуже бентежило, що привело до погіршення здоров`я. Вимушена була викликати лікаря. Під час розгляду адміністративної справи ОДПІ була надана нова вимога від 31.10.2017 року на суму 14 391,99 грн. 02.12.2010 року Червонозаводською міжрайонною соціально медичною експертизою комісією їй безстроково була призначена друга група інвалідності і пенсія за віком, що підтверджується довідкою МСЕК від 12.12.2010р., то вона була звільнена від сплати єдиного загальнодержавного страхового внеску за себе. Але до 2013 року внесок сплачувався за реалізатора. Щомісячну компенсацію сім`ям за втрату годувальника позивачка отримує з 01.12.2009р., пенсіонером по вислузі років стала з 19.01.2004 р., а інвалідом 2-ї групи і пенсіонером за віком з 02.12.2010р.. На момент ліквідації підприємницької діяльності стаж склав 37 років 10 місяців і 24 дні, тому була звільнена від сплати єдиного внеску. Згідно витягу з державного реєстру позивачка знята з обліку податкової інспекції по факту припинення підприємницької діяльності з 26.10.2016р., а згідно доданих вимог недоїмка нарахована за четвертий квартал 2016р. та 2017р. за період, коли діяльність вже була припинена.Постановою Харьківського окружного адміністративного суду від 05.12.2017р. позов задоволено у повному обсязі, скасована вимога головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 31.10.2017 року №Ф-508-17. Тому просить стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 3812,50 грн., яка складається з коштів, які були витрачені на лікування позивачкою та 14391,99 грн. моральну шкоду, яка була завдана, у зв`язку з неправомірним нарахуванням недоїмки.

24.05.2018 року від Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. У сукупності ст. ст. 1166, 1167 ЦК України свідчить про те, що матеріальна та моральна шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями та діями відшкодовується особою, яка її завдала. Вважає, що посилаючись на начебто завдану моральну шкоду, яка полягає в тому, що позивачка реалізовувала свої права на оскарження Вимоги податкового органу та зверталась до суду не пов`язано з загостренням захворювань, які вона мала як інвалід 2 групи ще з 2010 року. Рішення суду, яким було усунуто правову невизначеність та скасовано вимогу податкового органу у зв`язку із незабезпеченістю у ст.4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиного та виключного розуміння обсягу закріпленого правила, не визнає протиправними дії відповідачів. Тому вважали, що в захворюваннях, що періодично виникають у людей не можна перекладати відповідальність на державу в правовідносинах, що виникають в громадян у стосунках з органами виконавчої та судової влади при реалізації Конституційних прав на оскарження. Позовна заява взагалі не містить інформації щодо причетності Управління до порушення прав ОСОБА_1 , тому позові вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

07.06.2018 року Центральною ОДПІ м. Харкова ГУДФС у Харківській області подано відзив на позовну заяву, в якому у задоволені позовних вимог просили відмовити, посилаючись на наступне. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів Украіни від 21.05.2014, № 236 державна фіскальна служба України є центральним органом виконавчї влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань оплати єдиного внеску. Позивач визначив першим відповідачем у справі Державну фіскальну службу України, яка є контролюючим органом в державній політиці, і перерахування шкоди з будь-яких рахунків державного бюджету призведе до нецільового використання державних коштів, що є порушенням норм Конституції України та Бюджетного кодексу України. Зі змісту ст.ст.1166, 1167 ЦК України слідує, що зобов`язання щодо відшкодування шкоди виникає за наявності вини особи, протиправними діями якої завдана шкода. Однією з умов, яка творює підставу відшкодування шкоди, є причинний зв`язок між цивільним правопорушенням та шкодою. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Таким, чином спричинення матеріальної та моральної шкоди повинно бути доведено позивачем на загальних підставах. Не вважають дії по винесенню податкової вимоги про сплату боргу від 31.10.2017 р. незаконними, неправомірними та протиправними, зокрема, такими, що могли спричинити загрозу життю та здоров`ю позивача, діяли у рамках закону. Більш того, на даний час відповідач оскаржує постанову від 05.12.2017 р. у справі № 820/4770/17, прийняту на користь позивача, в апеляційному порядку. Аналіз наданих позивачем доказів разом із діючими нормами законодавства дає підстави вважати, що із характеру правовідносин, що виникли між сторонами по справі, не випливає обов`язок щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позивач не визначив в чому саме полягає моральна шкода з урахуванням приписів ст. 23 ЦК України, не навів мотивів, якими він керувався при визначенні розміру моральної шкоди, та не довів факту заподіяння йому матеріальної шкоди діями першого відповідача.

11.06.2018 року позивачкою надано відповідь на відзив.

20.04.2018 року ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 17.12.2007 року взята на облік як фізична особа-підприємець та 26.10.2017 року знята з обліку, перебувала на обліку в Центральній ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області на спрощеній системі оподаткування (платник єдиного внеску) та є пенсіонером за віком, інвалідом другої групи, отримує пенсію в разі втрати годувальника, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" та отримує щомісячну компенсацію сім`ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ст. 52 Закону України Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Матеріалами справи встановлено, що у травні 2016 року на підставі заяви позивача про звільнення її від сплати єдиного внеску як інваліда другої групи, відповідачем зменшено нарахування по єдиному внеску на 12493,83 грн.

Листом № 3836/М/20-40-13-07 від 12.09.2017 ГУДФС у Харківській області повідомив позивача, що відповідно до частини 4 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", звільняються від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, фізичні особи-підприємці, якщо вони є пенсіонерами за віком, або інвалідами, та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу та вказано на те, що особи, яким призначено пенсію в разі втрати годувальника, скористатись пільгою не можуть. Також, у листі зазначено, що станом на 06.09.2017 року в інтегрованій картці платника ФОП ОСОБА_1 лічиться заборгованість в сумі 14391,99 грн. (за IV квартал 2013 року, I-IV квартали 2014 року, I-IV квартал 2015 року, I-III квартали 2016 року).

Судом встановлено, що 31.10.2017 року Головним управлінням ДФС у Харківській області винесено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-508-17, якою встановлено наявність заборгованості зі сплати єдиного внеску на суму 14391,99 грн. (а.с.21).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування урегульовані Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI.

На підтвердження шкоди позивачем надано фотокопії аптечних чеків (а.с.7-10) та виписка з історії хвороби від 23.10.2017 року (а.с.11)

За змістом ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень повинна відшкодовуватися на підставі ст. 1174 ЦК України.

Порядок відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади, регламентований ст. 1174 ЦК України, згідно вимог якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, суб`єктом відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, за вказаною нормою є держава, Автономна республіка Крим або орган місцевого самоврядування. Відшкодування шкоди здійснюється за рахунок державного бюджету, бюджету Автономної республіки Крим та відповідних місцевих бюджетів. Відшкодування шкоди здійснюється незалежно від вини посадової або службової особи.

Відповідно до вимог ст. 43 Бюджетного кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

За змістом статті 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Державна фіскальна служба України є центральним органом виконавчої влади.

Таким чином, сторонами у справі є насамперед особи між якими виник спір про право та на них поширюються всі правові наслідки законної сили судового рішення.

Враховуючи, що 31.10.2017 року Головним управлінням ДФС у Харківській області напрвлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-508-17, а постановою Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2017 року у справі № 820/4770/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області задоволений, скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмку) від 31.10.2017 р. № Ф-508-17, ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2017р. по справі №820/4770/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування вимоги та постановою Верховного суду від 11.09.2018 р. касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишино без задоволення, тому суд приходить до висновку, що через прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) ОСОБА_1 була змушена докладати додаткових зусиль для доведення відсутності свого обов`язку щодо сплати недоїмки. Разом з цим, належних та допустимих доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями ДФС та погіршенням стану здоров`я позивача, необхідністю придбання відповідних ліків, суду не надано.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення на користь позивача матеріальної шкоди.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно вказаної норми Кодексу моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтею 1174 ЦК України.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування вказаної норми закону в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1174 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичні особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам було надані роз`яснення, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Аналіз наведених норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що за наявності у законі презумпції протиправності та вини органу державної влади за завдану потерпілій особі шкоду, законом не покладається на позивача обов`язок доказування цих юридичних фактів.

Тому, відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України у даному випадку позивач повинний довести факт протиправної поведінки стосовно нього, які описані у ст. ст. 23, 1167 ЦК України у вигляді підстав для спричинення моральної шкоди, яка в таких випадках презюмується, а також - її розмір, а на відповідача (органу державної влади) покладається процесуальний тягар доказування правомірності таких дій (бездіяльності) посадових (службових) осіб та спростовування презумпції своєї вини у заподіянні шкоди.

Обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач послався на те, що вона полягає у тому, що вона є інвалідом 2-ї групи, пенсіонером, їй довелося відновлювати свої порушені права, зверталася до суду з позовами, ходила по інстанціям для захисту своїх прав. Протягом значного часу позивачка перебувала на лікуванні, відчувала значні моральні страждання.

Таким чином, з урахуванням того, що судом були повністю відновлені права ОСОБА_1 , з урахуванням вимог розумності і справедливості, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, - суд на підставі наведених норм права вважає за можливе відшкодувати частково завдану позивачу моральну шкоду у розмірі 5000 грн..

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 22, 1166, 1173, 1176 ЦК України, постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», ст. ст. 82, 141, 258-265, 352-356, ЦПК України, суд ,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України в особі Центральної ОДПІ м. Харкова, Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України моральну шкоду у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп..

Судові витрати покласти за рахунок Держави.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно ч.3ст.354 ЦПК Українистрок на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другійстатті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 13.03.2020 року.

Суддя: К.О. Омельченко