Дата документу 03.03.2020 Справа № 331/5520/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 331/5520/18 Головуючий у 1 інстанції: Жупанова І.Б.
№ 22-ц/807/920/20 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позову зазначала, що 14.09.2018 року засобами пошти (простою кореспонденцією) вона отримала повідомлення державного нотаріуса Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори про відкриту спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Також зазначає, що після розлучення її батьків, вона постійно проживала разом з матір`ю, за іншою адресою, у зв`язку з чим практично були розірвані родинні зв`язки між нею та батьком в площині звичайного побутового спілкування.

Як зазначає, вказане вище повідомлення державного нотаріуса про відкриття спадщини, що датоване 28.08.2018 року, направлено їй засобами звичайної пошти, у зв`язку з чим значно збільшено тривалість поштового пробігу, що також істотно вплинуло на спосіб доставки їй вказаного повідомлення, що і стало по суті незалежними від неї обставинами пропущення нею, як належним спадкоємцем першої черги, строку на прийняття спадщини.

З огляду на обраний державним нотаріусом спосіб доставки їй повідомлення та спосіб її повідомлення про відкриття спадщини, вважає, що державним нотаріусом не виконаний обов`язок передбачений ст. 63 ЗУ «Про нотаріат» про її своєчасне повідомлення про відкриття спадщини, а тому вбачає протиправну бездіяльність та недбалість нотаріуса.

Також вказує, що поважною причиною пропуску нею шестимісячного строку на прийняття спадщини стало те, що вона не знала про смерть батька, а відповідачка, яка була обізнана вказану подію її не повідомила та звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини лише 14.08.2018 року, тобто наприкінці спливу шестимісячного терміну, що також значно звузило час для її належного повідомлення про відкриття спадщини.

В подальшому нею, після отримання повідомлення нотаріуса, 19.09.2018 року засобами пошти з описом вкладення було направлено на адресу Четвертої Запорізької державної нотаріальної заяву в якій вона повідомила про свій намір прийняти належну їй спадщину з низкою доданих документів.

За вказаних вище обставин вважає, що шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини було пропущено нею з поважних причин, що не залежали від неї, у зв`язку з чим були порушені її права як спадкоємиці.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини відкритої після смерті її батька ОСОБА_3 терміном 2 місяці з моменту набрання законної сили рішенням суду та зобов`язати державного нотаріуса Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори прийняти протягом додаткового строку визначеного судом її заяву про прийняття спадщини.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2019 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був батьком позивачки та сином відповідачки по справі та після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно.

Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини.

З матеріалів спадкової справи № 226-2018 заведеної після смерті ОСОБА_3 , вбачається, що останній заповіту на випадок своєї смерті не склав, відповідачка 14.08.2018 року у межах строку передбаченого ч. 1 ст. 1270 ЦК України звернулась до державного нотаріуса Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, вказавши про наявність інших спадкоємців: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , дати народження яких та повна адреса проживання їй невідомі.

Державним нотаріусом в той же день, 14.08.2018 року, відповідно до ст. 46 ЗУ «Про нотаріат» направлено запити, зокрема, до Департаменту реєстраційних послуг ЗМР для надання відомостей про реєстрацію місця проживання вказаних вище осіб. Відповіді були надані 17.08.2018 року, отримані Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою 27.08.2018 року та в той же день державним нотаріусом за вих. 1545/02-14/226-2018 від 27.08.2018 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 адресовано повідомлення про відкриття спадщини після смерті їх батька, в якому також роз`яснено положення ст.ст. 1268, 1272 ЦК України про право на прийняття спадщини та її не прийняття.

Судом першої інстанції встановлено, що повідомлення про відкриття спадщини направлено на адресу позивачки 28.08.2018 року, що підтверджується відтиском штемпеля на поштовому конверті, оригінал якого був оглянутий судом, копія міститься в матеріалах справи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на положення ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, за якими спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Тож право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а наслідком невчинення вказаних дій є пропущення строку для прийняття спадщини.

Шестимісячний строк на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 спадкоємцями за законом почав свій перебіг з 02.03.2018 ороку та сплинув 01.09.2018 року.

Позивачка звернулась до державного нотаріуса Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини 19.09.2018 року, тобто вже після спливу строку, передбаченого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, у зв`язку з чим державним нотаріусом на адресу останньої 28.09.2018 року направлено лист за змістом якого повідомлено, що вона пропустила строк на прийняття спадщини, роз`яснено її право на звернення до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а також вказано, що державним нотаріусом отримано ухвалу суду від 24.09.2018 року про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до відповіді наданої Департаментом реєстраційних послуг ЗМР на запит суду, повідомлено, що листом Департаменту від 17.08.2019 № 04-42/3-3/2828 який було надіслано через ПАТ «Укрпошта» було надано відповідь на нотаріальний запит Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори в рамках спадкової справи № 02-14/226-2018, яку було віднесено до поштової скриньки відділення ПАТ «Укрпошта» № 104 17.08.2018 або 20.08.2018 у відповідності до п. 5 розділу 1 Типової інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну, затвердженої постановою КМУ від 17.01.2018 № 55. Інформацією стосовно дати отримання Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою вказаної відповіді Департамент не володіє.

Таким іино, суд першої

інстанції не встановив будь-яких порушень в діях нотаріуса щодо несвоєчасного направлення позивачці повідомлення про відкриття спадщини та порушення нею вимог чинного законодавства, що також підтверджено показами останньої наданих в якості свідки.

За поясненнями позивачки, які в судовому засіданні підтвердила свідка ОСОБА_5 , вона отримала повідомлення від нотаріуса 14.09.2018 року, вже після пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Як у суді першої так і апеляційної інстанції позивач зазначала про те, що зазначений строк для прийняття спадщини позивачка пропустила через необізнаність про смерть свого батька, оскільки позивачка майже з ним не спілкувалась, через напружені стосунки та окреме місце проживання.

Судом першої інстанції з приводу цих доводів було зазначено про те, що вона є близькою родичкою померлого, проживала з ним в одному місті та мала об`єктивну можливість цікавитися його життям, станом здоров`я, а також мала можливість довідатися про його смерть та вчасно звернутися з заявою про прийняття спадщини.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, судова колегія враховує, що позивач є дочкою спадкодавця, отже відноситься до спадкоємців першої черги.

Як зазначив суд першої інстанції, позивачка пояснювала в судовому засіданні, що їх з батьком спілкування зводилося до телефонних дзвінків один одному для поздоровлення з днем народження, а на початку 2018 року батько перестав відповідати на її телефонні дзвінки. Оскільки день народження померлого батька ІНФОРМАЦІЯ_2 , а помер він 01.03., тобто до настання дня народження, до цього дня вже не відповідав на телефонні дзвінки позивачка мала можливість з`ясувати про причини цього, але не з`ясувала, з яких причин, пояснити суду не змогла.

Таким чином, враховуючи положення ст. 1272 ЦК України суд першої інстанції досліджуючи поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, врахував що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Необізнаність про смерть спадкодавця до поважних причин пропуску строку не відноситься (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року № 61-38298св18 (справа № 565/1145/17)).

Позивачем не спростовані доводи відповідача (іншого спадкоємця, який прийняв спадщину) про те,що позивач не цікавилася життям та здоров`ям як батька так і її, яка доводиться їй бабусею, незважаючи на хвороби батька та інвалідність бабусі, при цьому як зазначила відповідач в неї навіть не було номеру телефону онуки, щоб повідомити про смерть батька, хоча проживали батько та дочка в одному місті на незначній відстані та жодних перешкод для спілкування дочки і батька не існувало.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення, допущені нотаріусом щодо своєчасного повідомлення її про відкриття спадщини не підтверджені жодними доказами .

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складно 11 березня 2020 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков