Постанова

Іменем України

05 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 303/2794/17

провадження № 61-21088св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Коротенка Є. В., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Таскомбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства «Таскомбанк», яка підписана представником Михайлишиним Віталієм Миколайовичем, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 серпня 2018 року у складі судді: Гейруша В. Б., та постанову Закарпатського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року в складі колегії суддів: Джуги С. Д., Кожух О. А., Собослоя Г. Г.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі - АТ «Таскомбанк», банк), звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу майна банком від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі-продажу.

Позовна заява обґрунтована тим, що 25 березня 2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № КF 48031, за умовами якого ОСОБА_1 надано кредит у сумі 10 000 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № КF 48031 від 25 березня 2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір № 1859, за умовами якого в іпотеку передано: домоволодіння до складу якого входить: житловий будинок загальною площею 89,0 м. кв, житловою площею 57,9 кв. м, що на плані значиться в літері «А», споруди «№ 1-2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,08 га.

30 вересня 2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № КF 52662 за умовами якого ОСОБА_1 надано кредит в сумі 8 000 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № КF 52662 від 30 вересня 2008 року та кредитним договором № КЕ 48031 від 25 березня 2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_5 , укладено іпотечний договір №5176 від 30 вересня 2008 року, відповідно до умов якого в іпотеку передано: земельну ділянку площею 0,0800 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення (використання ) земельної ділянки: для обслуговування житлового будинку. Кадастровий номер земельної ділянки №:01:017:0032.

На момент подання позову заборгованість позичальника перед банком по кредитному договору № КF 52662 від 30 вересня 2008 року становить 13 700,35 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 20 квітня 2017 року складає 366 992,40 грн, з яких: 161 364,58 грн - заборгованість за тілом кредиту; 144 805,61 грн - заборгованість за процентами; 60 822,21 грн - пеня.

Заборгованість позичальника на момент подання позову по кредитному договору № КF 48031 від 25 березня 2008 року становить 17 049,15 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 20 квітня 2017 року складає 456 696,98 грн, з них: 210 397,26 - грн. заборгованість за тілом кредиту; 168 131,53 грн - заборгованість за процентами; 78 168,19 грн - пеня.

Позивач вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, про що банку стало відомо 06 червня 2011 року. 23 червня 2011 року банком отримано відповідь про те, що після смерті ОСОБА_5 заведено спадкову справу № 1302/2008 року, однак ніхто за оформленням спадщини не звертався. 02 листопада 2016 року ПАТ «ВіЕс Банк» отримано відповідь від Новодавидківської сільської ради з якої вбачалось, що спадкоємцями ОСОБА_5 є дружина померлого: ОСОБА_1 та діти: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які не відмовились від прийняття спадщини. Відповідачі після направлення їм вимоги про погашення заборгованості за договорами, заборгованість не погасили.

Банк просив:

звернути стягнення на нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 89,0 м. кв, житловою площею 57,9 кв .м, що на плані значиться в літері «А», споруди «№1-2»; земельну ділянку, площею 0,0800 га, що знаходяться по АДРЕСА_1 , яке успадковане ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 шляхом продажу майна банком від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі-продажу. Для реалізації продажу майна надати ПАТ «ВіЕс Банк» право від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі-продажу за ціною визначеною уповноваженим експертом оцінювачем на день проведення продажу, для чого забезпечити право ПАТ «ВіЕс Банк» щодо всіх повноважень продавця (в тому числі, але не виключно: отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів продавця, отримувати будь - які документи, довідки, витяги, а також вільного доступу уповноважених представників банку до предмету іпотеки, тощо) необхідних для здійснення такого продажу, а кошти одержані від реалізації скерувати для задоволення вимог ПАТ «ВіЕс Банк» № KF52662 від 29 вересня 2008 року становить 13 700,35 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 20 квітня 2017 року становить 366 992,40 грн, та кредитному договору № КF48031 від 25 березня 2008 року становить 17 049,15 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 20 квітня 2017 року становить 456 696,98 грн;

стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» судовий збір в розмірі 12 355,34 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 серпня 2018 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «ВіЕс Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що недотримання кредитором строків, передбачених статтею 1281 ЦК України, пред`явлення вимог (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Банк звернувся до суду з цим позовом 19 травня 2017 року, тобто після спливу строку, передбаченого статтею 1281 ЦК України.

Короткий зміст рішень суду апеляційної інстанції

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 16 травня 2019 року замінено позивача у справі ПАТ «ВіЕс Банк» на його правонаступника АТ «Таскомбанк».

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «ВіЕс Банк», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк, залишено без задоволення, рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 серпня 2018 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що іпотекодавець ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що банку стало відомо 06 червня 2011 року. 23 червня 2011 року ПАТ «ВіЕс Банк» отримано відповідь про те, що після смерті ОСОБА_5 заведено спадкову справу № 1302/2008 року, однак ніхто за оформленням спадщини не звертався. З повідомлення Новодавидківської сільської ради № 456/02-20 від 02 листопада 2016 року, яку банком отримано 07 листопада 2016 року за вхідним № 22646, вбачається, що спадкоємцями ОСОБА_5 є: дружина - ОСОБА_1 , та діти: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які не відмовились від прийняття спадщини. Тобто, про коло спадкоємців, які прийняли спадщину за ОСОБА_5 , банку достеменно стало відомо 07 листопада 2016 року і саме з цього моменту почався перебіг шестимісячного строку для пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців позичальника. З позовом до суду банк звернувся 19 травня 2017 року, тобто після встановленого законом строку, який з урахуванням положень статті 254 ЦК України, сплив 10 травня 2017 року, а тому суд обґрунтовано відмовив у позові.

Аргументи учасників справи

У листопаді 2019 року АТ «Таскомбанк» засобами поштового зв`язку подало касаційну скаргу, яка підписана представником Михайлишиним В. М. , в якій просить скасувати оскаржені рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. При цьому посилалося на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, про що банку стало відомо 06 червня 2011 року. 10 червня 2011 року банк звернувся до Мукачівської державної нотаріальної контори з претензією про пред`явлення вимог до спадкоємців та вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Банк не пропустив 6-ти місячний строк для пред`явлення вимог до спадкоємців. Відповідачі по даній справі є спадкоємцями не позичальника, а майнового поручителя - іпотекодавця. У разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 25 березня 2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № КF 48031, за умовами якого ОСОБА_1 надано кредит у сумі 10 000 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № КЕ 48031 від 25 березня 2008 року між банком та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір № 1859 від 04 квітня 2008 року, за умовами якого в іпотеку банку передано: домоволодіння до складу якого входить: житловий будинок загальною площею 89,0 м. кв, житловою площею 57,9 кв. м, що на плані значиться в літері «А», споруди «№1-2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,08 га, за місцем розташування даного майна.

30 вересня 2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № КF 52662 за умовами якого ОСОБА_1 надано кредит в сумі 8 000 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № КF 52662 від 30 вересня 2008 року та кредитним договором №КF 48031 від 25 березня 2008 року між Банком та ОСОБА_5 , укладено іпотечний договір № 5176 від 30 вересня 2008 року, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано: земельну ділянку площею 0,0800 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення (використання) земельної ділянки: для обслуговування житлового будинку. Кадастровий номер земельної ділянки №:01:017:0032.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 13 вересня 2011 року у справі № 2-1916/11, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «ФольксБанк» заборгованість за кредитним договором № КF 48031 від 25 березня 2008 року в сумі 10 842,92 доларів США, що еквівалентно 86368 грн.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду у справі №2-1911/11, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ФольксБанк» заборгованість за кредитним договором №КF 52662 від 30 вересня 2008 року в сумі 9 231,68 доларів США, що станом на 21 квітня 2011 року становить 73 534,02 грн. В позові до ОСОБА_5 відмовлено.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 17 березня 2014 року, в яку ухвалами від 21 березня 2014 року та 01 жовтня 2014 року внесено виправлення описок, визнано мирову угоду від 10 грудня 2013 року, укладену в процесі виконання виконавчого провадження між стягувачем ПАТ «ВіЕс Банк», правонаступником ПАТ «Фолькбанк» та боржником ОСОБА_1 щодо виконання нею зобов`язань за № КF 52662 від 30 вересня 2008 року, за якою погашення боргу визначено частинами згідно з відповідним графіком погашення.

Іпотекодавець ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, про що банку стало відомо 06 червня 2011 року.

10 червня 2011 року ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся до Мукачівської державної нотаріальної контори з претензією про пред`явлення вимог до спадкоємців та вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Відповідно до статті 1281 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 758/8549/15-ц (провадження № 61-8438св18) зроблено висновок по застосуванню статті 1281 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) і зазначено, що «вказана норма не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса».

За таких обставин, встановивши, що банку про факт смерті ОСОБА_5 стало відомо 06 червня 2011 року, банк звернувся 10 червня 2011 року із претензією до нотаріальної контори про пред`явлення вимог до спадкоємців та вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, суди зробили неправильний висновок про пропуск кредитором строків, передбачених статтею 1281 ЦК України.

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону України «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05 квітня 2017 року у справі № 6-3034цс16 та зроблено висновок, що «звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту. Частина друга статті 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса. За змістом припису частини другої статті 35 Закону визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили».

У пунктах 25 - 27 іпотечного договору № 1859 від 04 квітня 2008 року та розділі 7 іпотечного договору № 5176 від 30 вересня 2008 року передбачено право іпотекодержателя на продаж від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі шляхом укладення договору купівлі-продажу.

Оскільки сторони в іпотечних договорах передбачили спосіб задоволення вимог іпотекодержателя шляхом надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі, то позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу банкомвід свого імені будь-якій особі-покупцеві, є неналежним способом захисту. Проте суди зробили правильний висновок про відмову у задоволенні позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення частково ухвалені без додержання норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржені рішення змінити, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови, а в іншій частині оскаржені рішення залишити без змін.

З урахуванням того, що Верховний Суд змінює судові рішення, але виключно у частині мотивів їх прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Таскомбанк», яка підписана представником Михайлишиним Віталієм Миколайовичем, задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 серпня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Коротенко

Є. В. Краснощоков