Справа № 465/458/15 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/3259/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Левика Я.А., Приколоти Т.І.

Секретар Фейір К.О.

З участю: позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Стефановича Ю.М., представника відповідача ЛКП «Новатор-Ремпроект»- Лешко З.І., представника Франківської РА- Качабульського І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу № 465/458/15 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Новатор-Ремпроект», третя особа: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

23 січня 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, який уточнила у процесі розгляду справи, до Львівського комунального підприємства «Новатор-Ремпроект» (далі ЛКП «Новатор-Ремпроект»), третя особа Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що з 20 вересня 2004 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем та з 10 вересня 2013 року обіймала посаду інженера-інспектора. В період з 22 грудня 2014 року по 01 січня 2015 року вона перебувала на лікарняному, однак після виходу на роботу дізналася, що 22 грудня 2014 року її було звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) у зв`язку із скороченням штату працівників. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки роботодавець не повідомив її за два місяці про скорочення та не запропонував іншої роботи на підприємстві. Крім того, відсутні докази, які б свідчили про те, що в ЛКП «Новатор-Ремпроект» дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила: визнати незаконним та скасувати наказ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату працівників ЛКП «Новатор-Ремпроект» в частині скорочення посади інженера-інспектора; визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення; поновити її на посаді інженера-інспектора ЛКП «Новатор-Ремпроект»; стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 15 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно встановлених обставинах справи, що мають значення для справи, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що суд не дав оцінки оскаржуваному наказу ЛКП «Новатор-Ремпроект» №10 від 17 жовтня 2014 року «Про внесення змін до штатного розпису та статуту підприємства ЛКП «Новатор- Ремпроект», який є незаконним, оскільки згідно статуту підприємства ЛКП «Новатор-Ремпроект» створений Львівською міською радою та підпорядкований Франківській районній адміністрації ЛМР (п.1.1 Статуту). Директор підприємства відповідно до п.6.6 не вправі приймати рішення, обов`язкові для власника, уповноваженого органу, тобто, вносити зміни до штатного розпису. Суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що з 22.12.2014 року по 01.01.2015 року вона перебувала на лікуванні, а оскаржуваний наказ про звільнення виданий відповідачем 22.12.2014 року під час її тимчасової непрацездатності. Просить рішення суду першої інстанції від 15 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги повністю.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 28 січня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Франківського районного суду міста Львова від 15 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано незаконним та скасовано наказ від 22 грудня 2014 року № 12-к «Про звільнення». Поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера-інспектора ЛКП «Новатор-Ремпроект» з 22 грудня 2014 року. Стягнуто з ЛКП «Новатор-Ремпроект» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 18 698,36 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року касаційну скаргу ЛКП «Новатор-Ремпроект» задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 28 січня 2016 року в частині вирішення позову про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення апеляційного суду в частині вирішення позову про визнання незаконним і скасування наказу про скорочення штату працівників залишено без змін.

Судове рішення касаційного суду мотивоване тим, що скасовуючи наказ про звільнення з роботи позивача, поновлюючи її на роботі, стягуючи на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, апеляційний суд виходив з того, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок про його тимчасову непрацездатність. Проте суд не звернув уваги та не дав оцінки наказу директора ЛКП «Новатор-Ремпроект» від 23 грудня 2015 року № 7-к «Про внесення змін до наказу від 22 грудня 2014 року № 12-к «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 », яким пункт 1 наказу № 12-к викладено в такій редакції: «Звільнити з роботи ОСОБА_1 , інженера-інспектора ЛКП «Новатор-Ремпроект» у зв`язку з скороченням штату на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України 05 січня 2015 року в перший день виходу на роботу після лікарняного». Враховуючи, що вирішення вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди залежить від обґрунтованості позову про поновлення на роботі, рішення апеляційного суду в цій частині також скасовано з передачею справи на новий розгляд.

При повторному розгляді справи в суді апеляційної інстанції, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 01 вересня 2016 року апеляційну скаргу ЛКП «Новатор Ремпроект» задоволено. Рішення Франківського районного суду міста Львова від 15 липня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 25 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 01 вересня 2016 року скасовано з процесуальних порушень, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника-адвоката Стефановича Ю.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника відповідача ЛКП «Новатор-Ремпроект» Лешко З.І., представника Франківської РА Качабульського І.В., вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст.263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст.214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом №10 від 17.10.2014 року, "Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату працівників ЛКП", виданого директором ЛКП "Новатор-Ремпроект" з 20.12.2014 року скорочено та виведено із штатного розпису дві посади інженера інспектора та посаду старшого інженера інспектора. З 20.12.2014 року введено до штатного розпису посаду юрист-консультанта та затверджено новий штатний розпис ЛКП "Новатор-Ремпроект". Даним наказом також зобов`язано повідомити працівників, що займають вказані посади, про наступне звільнення персонально до 20.10.2014 року; довести до відома державної служби зайнятості про наступне звільнення працівників у встановленому чинним законодавством України порядку; виплатити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі, встановленому законодавством України.

Директор ЛКП"Новатор-Ремпроект" 20.10.2014 року на оперативній нараді ознайомив колектив підприємства з вказаним наказом № 10 "Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату працівників ЛКП "Новатор-Ремпроект", що підтверджується Актом ЛКП "Новатор Ремпроект" від 20.10.2014 року. Позивач ОСОБА_1 була ознайомлена із вищевказаним наказом, чого не заперечила в суді апеляційної інстанції.

Директором ЛКП"Новатор-Ремпроект" під розписку особисто ОСОБА_1 20.10.2014 року до відома було доведено наказ № 11 "Про попередження про звільнення" з роботи з 22 грудня 2014 року відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, ознайомлено з персональним попередженням про звільнення з роботи та попереджено, що звільнення відбувається з неможливістю переведення її на іншу роботу у зв`язку з відсутністю вакантних посад на підприємстві, що стверджується Актами ЛКП "Новатор Ремпроект" від 20.10.2014 року, копії яких долучено до матеріалів справи. Відповідно до Акту ЛКП «Новатор-Ремпроект» від 20.10.2014 року ОСОБА_1 відмовилась від підпису про ознайомлення з наказом №11 та персональним попередженням про звільнення з роботи з 22.12.2014 року.

22.12.2014 року ОСОБА_1 була виплачена місячна вихідна допомога відповідно до ст. 40 п.1 КЗпП України, яку ОСОБА_1 отримала.

Наказом № 12-к від 22.12.2014 року ОСОБА_1 звільнена з посади інженера-інспектора ЛКП "Новатор-Ремпроект" у зв`язку із скороченням штату відповідно до п.1 ст. 40 КЗ пП України.

Із Акту ЛКП "Новатор Ремпроект" від 05.01.2015 року вбачається, що 05.01.2015 року о 09:00 год. ОСОБА_1 прийшла на роботу у ЛКП"Новатор-Ремпроект", де у кабінеті № 210 її директором ЛКП було повідомлено про Наказ від 22.12.2014 року №12-к «Про звільнення з роботи у зв`язку із скороченням штату на підставі ст.40 п.1 КЗпП України». ОСОБА_1 поставила свій підпис на наказі про ознайомлення з ним, отримала трудову книжку, про що розписалась у книзі обліку руху трудових книжок і в 09:30 год. залишила кабінет № 210 ЛКП.

З Акту ЛКП "Новатор - Ремпроект" від 12.01.2015 року вбачається, що 12.01.2015 року о 15:15 год. ОСОБА_1 було подано в ЛКП "Новатор-Ремпроект" листок непрацездатності № 840058, виданий 22.12.2014 року у якому зазначено - стати до роботи 03.01.2015 року. Таким чином, листок непрацездатності № 840058 було відкрито 22.12.2014 року в день звільнення позивача з роботи та після отримання нею на підприємстві наказу про звільнення та трудової книжки.

Згідно даних листка непрацездатності ОСОБА_1 перебувала на лікарняному з 22.12.2014 року по 02.01.2015 року. Даний листок непрацездатності було прийнято підприємством та оплачено відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з втратою працездатності".

Наказом директора ЛКП "Новатор-Ремпроект" № 7 від 23 грудня 2015 року «Про внесення змін до наказу № 12-к від 22 грудня 2014 року» п.1 наказу від 22.12.2014 року викладено в наступній редакції «Звільнити з роботи ОСОБА_1 , інженера інспектора ЛКП "Новатор-Ремпроект" у зв`язку із скороченням штату відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України 05 січня 2015 року в перший день виходу на роботу після лікарняного (т.1,а.с.231). Даний наказ було долучено до матеріалів справи в засіданні колегії суддів 01 вересня 2016 року.

Враховуючи те, що судом апеляційної та касаційної інстанції встановлено, що оскаржуваний позивачем наказ №10 від 17.10.2014 року, "Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату працівників ЛКП", на підставі якого ОСОБА_1 звільнена з роботи, виданий директором ЛКП "Новатор-Ремпроект" в межах наданих йому Статутом повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства; процедура повідомлення позивача про наступне вивільнення відповідачем дотримана; наказом директора ЛКП "Новатор-Ремпроект" № 7 від 23 грудня 2015 року «Про внесення змін до наказу № 12-к від 22 грудня 2014 року» дата звільнення позивача змінена на 05 січня 2015 року - перший день виходу на роботу після лікарняного (т.1,а.с.231), враховуючи висновки касаційного суду на підставі яких ухвалене апеляційним судом рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі було скасоване, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні незаконним і скасування наказу про звільнення , поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи позивача ОСОБА_1 про те, що у 2014 році підприємством введено у штатний розклад посаду юриста та такий був прийнятий на роботу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки згідно пояснень ОСОБА_1 вона не претендувала на цю посаду, так як має інженерно-технічну освіту.

Судом також встановлено із пояснень учасників справи, що у 2016 році на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 28 січня 2016 року, позивач ОСОБА_1 була поновлена на роботі та їй частково виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу. Згідно Наказу по підприємству від 08.07.2016 року ОСОБА_1 звільнена з роботи на підставі ст.36 п.1 КЗпП України (угода сторін) згідно поданої нею заяви. На поновлення на роботі не претендує, оскільки має іншу роботу. Всі інші вимоги позовної заяви просила задоволити.

Відповідно до ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05 березня 2020 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: А.Я. Левик

Т.І.Приколота