РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року м. Кремінна

Справа № 414/1705/20

Провадження № 2/414/385/2020

Кремінський районний суд Луганської області у складі

головуючого судді Акулова Є.М.,

за участі секретаря судового засідання Дегтяренко Т.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представник Служби у справах дітей

Кремінської РДА Шульц А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Кремінна цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Шмуйлова Інна Миколаївна до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Кремінської районної державної адміністрації Кремінського району Луганської області про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з вказаним позовом, посилаючись на те, що позивач є власником житлового будинку з будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 16.12.1994 року. Згідно Довідки виконавчого комітету Кремінської міської ради Луганської області від 21.08.2020 року № 3148 за адресою: АДРЕСА_1 також зареєстровані: невістка позивача ОСОБА_3 , син позивача ОСОБА_4 та онука позивача ОСОБА_5 . Проте за вказаною адресою з 2011 року та по теперішній час відповідачі не проживають, не знялися з реєстрації. Дані дії відповідачів порушують права позивача, а тому вона просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом позбавлення відповідачів права користування будинком, що знаходиться за вищевказаною адресою.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, вказала, що порушення прав дитини не вбачає, оскільки вона вже забезпечена житлом, а саме зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на викладене суд дійшов висновку про можливість заочного розгляду справи та ухвалення рішення. 23 вересня 2020 року постановлено ухвалу про заочний розгляд.

Представник Служби у справах дітей Кремінської РДА в судовому засіданні вказала, що оскільки дитина зареєстрована за новою адресою, вказане нерухоме майно належить її батькам, заперечень щодо задоволення позову відсутні.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представник Служби у справах дітей Кремінської РДА, свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вказали, що знають родину позивача, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 тривалий час не мешкають за місцем реєстрації, їхнє місцезнаходження не знають.

В судовому засіданні встановлено, що позивач - ОСОБА_2 є власником житлового будинку з будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 16.12.1994 року (а.с. 8-13).

На даний час за вказаною вище адресою зареєстровані позивач ОСОБА_2 , її син - ОСОБА_4 , невістка - ОСОБА_3 та онука - ОСОБА_5 (а.с.14), останні не мешкають за місцем реєстрації з 2011 року, про що свідчить Акт про встановлення фактичного місця проживання виконавчого комітету Кремінської міської ради Луганської області (а.с. 15).

Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру нерухомого майна про основні характеристики та зареєстрованих правах на об`єкт нерухомого майна Російської Федерації, відповідач ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є власниками житла, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.34-35). А відповідач ОСОБА_5 зареєстрована за вищезазначеною адресою (а.с.36-37).

Відповідно до ст. 9 ч. 4 ЖК УРСР ніхто не може бут виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом.

Статтею 150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Як вбачається зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Положення ст. 405 ЦК України мають посилання на те, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

При цьому частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що члени сім`ї власника домоволодіння ОСОБА_2 - її: син ОСОБА_4 , невістка - ОСОБА_3 та онука - ОСОБА_5 зареєстровані за вказаною вище адресою та не мешкають більше року, платежів не сплачують, а тому є всі підстави для визнання їх такими, що втратили право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 , як таких, що не мешкають без поважних причин більше року за місцем реєстрації.

Питання щодо стягнення судових витрат позивачем не ставилося.

На підставі викладеного, ст. ст. 16, 386, 405 ЦК України, ст.ст. 9, 150,156 ЖК УРСР та керуючись 10, 76, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 352, 354, 355ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Шмуйлова Інна Миколаївна до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Кремінської районної державної адміністрації Кремінського району Луганської області про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням, задовольнити повністю.

Усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом позбавлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 права користування будинком, що знаходиться за адресою:АДРЕСА_1 , як таких, що не мешкають без поважних причин більше року за місцем реєстрації.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Є.М. Акулов