Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/859/19
Провадження № 2/499/30/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

заочне

12 березня 2020 року смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Тимчука Р.М. за участю секретаря судового засідання Мельника Р.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Іванівка Одеської області справу № 499/859/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей Іванівської районної державної адміністрації Одеської області про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей Іванівської районної державної адміністрації Одеської області про позбавлення батьківських прав посилаючись на те, що 23 липня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб.

Від даного шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , мають спільну малолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка увесь час проживає зі своєю матір`ю, ОСОБА_4 , і перебуває повністю на утриманні останньої.

Кілька років тому, ОСОБА_2 переїхав на постійне проживання до Російської Федерації, що посприяло тому, що шлюб між позивачкою і відповідачем став лише формальним, адже фактичні шлюбні відносини, були припинені.

Заочним рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 26 грудня 2017 року по справі №499/918/17 вищевказаний шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за актовим записом №18 - було розірвано.

Після переїзду до Російської Федерації, батько дитини поступово почав нехтувати своїм обов`язком щодо виховання дитини, з кожним тижнем цікавився дитиною все менше, ще менше став проявляти так необхідні їй увагу і турботу, враховуючи, що його не було коло неї.

З роком, ОСОБА_2 перестав допомагати дитині і матеріально, на своє батьківське зобов`язання виховувати дитину, розвивати її, підтримувати, вчити, допомагати сформуватися як особистості поставився байдуже, майже припинивши спілкування з нею.

Батько дитини не намагається та не бажає сплачувати аліменти, що підтверджує байдуже ставлення ОСОБА_2 до своєї доньки, яка проявляється у відсутності від батька почуттів любові, турботи, ніжних почуттів, зустрічей, будь-якого контакту за допомогою електронних засобів зв`язку.

ОСОБА_2 дитиною не цікавиться, ухиляється від здійснення батьківських обов`язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку дитини, не проявляє до неї турботи та уваги, не цікавиться її справами та станом здоров`я, у зв`язку з чим позивачка, керуючись в першу чергу інтересами дитини, звернулась до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Позивачка на заявлених позовних вимогах наполягала, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, та не заперечувала у разі можливості щодо заочного розгляду справи.

Представник служби у справах дітейІванівської районної державної адміністрації надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала надали суду на розгляд висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав, відзив на позов не подав.

Про дату та час судового засідання відповідач повідомлявся шляхом направлення на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача судової повістки поштовим зв`язком.

На адресу суду повернувся конверт, з позначкою про неможливість вручення адресату з інших причин ( не проживає).

Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомлені відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи вищевикладене у суду є підстави вважати, що відповідач повідомлений належним чином, оскільки вся кореспонденція направлялася відповідачу за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, про що постановлено ухвалу суду.

Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову виходячи з наступного.

Судом на підставі наявних матеріалів встановлено, що 23 липня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

Від даного шлюбу колишнє подружжя, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , мають спільну малолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка увесь проживає зі своєю матір`ю, ОСОБА_4 , і перебуває повністю на утриманні останньої.

Кілька років тому, ОСОБА_2 переїхав на постійне проживання до Російської Федерації, що посприяло тому, що шлюб між позивачкою і відповідачем став лише формальним, адже фактичні шлюбні відносини, були припинені.

Заочним рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 26 грудня 2017 року по справі №499/918/17 вищевказаний шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за актовим записом №18 - було розірвано, що підтверджується копією рішення.

Після переїзду до Російської Федерації, батько дитини поступово почав нехтувати своїм обов`язком щодо виховання дитини, з кожним тижнем цікавився дитиною все менше, ще менше став проявляти так необхідні їй увагу і турботу, враховуючи, що його не було коло неї.

З роком, ОСОБА_2 перестав допомагати дитині і матеріально, на своє батьківське зобов`язання виховувати дитину, розвивати її, підтримувати, вчити, допомагати сформуватися як особистості поставився байдуже, майже припинивши спілкування з нею.

Заочним рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 26 грудня 2017 року по справі №499/918/17 було ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1 200, 00 (одна тисяча двісті) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 17 листопада 2017 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Батько дитини не намагається та не бажає сплачувати аліменти, що підтверджує байдуже ставлення ОСОБА_2 до своєї доньки, яка проявляється у відсутності від батька почуттів любові, турботи, ніжних почуттів, зустрічей, будь-якого контакту за допомогою електронних засобів зв`язку.

Починаючи з моменту окремого мешкання, а саме з моменту переїзду ОСОБА_2 за кордон та по теперішній час, ОСОБА_3 забезпечує свою доньку усім необхідним, в межах своїх матеріальних можливостей. Батько дитини у матеріальному забезпечені участі не бере, через що в нього з`явилась заборгованість по виплаті аліментів станом на ЗО червня 2019 року в сумі 24 000 (двадцять чотири тисячі) гривень, що становить заборгованість по виплаті аліментів за 20 місяців. На момент подання до суду даної позовної заяви, заборгованість по аліментам становить 27 600 (двадцять сім тисяч шістсот) гривень, що становить заборгованість по виплаті аліментів за 23 місяці.

Наведеними обставинами і фактами у сукупності підтверджується, що ОСОБА_2 дитиною не цікавиться, ухиляється від здійснення батьківських обов`язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку дитини, не проявляє до неї турботи та уваги, не цікавиться її справами та станом здоров`я.

Ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків виражається у тому, що він не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини; не спілкується з дитиною взагалі, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.

Служба у справах дітей Іванівської районної державної адміністрації Одеської області надали до суду висновок про доцільність та можливість позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його дитини - ОСОБА_5 .

Суд застосовуючи норми матеріального права виходив з такого

Згідно ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч.4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом справ щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо роз`яснення спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків а також на підставі інших документів, що стосуються справи.

При розгляді даної справи суд враховує положення ч.8, 9 ст.7 Сімейного Кодексу України про те, що регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як зазначено у ч. 1 ст. 18 вказаної Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 27 цієї Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України».

Відповідно до вимог ст. 12 вказаного Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру,милосердя,забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

У відповідності до принципу 2 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Якнайкраще забезпечення інтересів дитини, згідно принципу 7 Декларації, має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її (дитини) освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.

Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»№ 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В судовому засіданні підтверджено відсутність належної участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Як вбачається з представлених доказів у їх сукупності, кожен з вище вказаних фактів має місце по відношенню до відповідача, який свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання своєї дитини.

Таким чином, суд погоджується із підставою щодо позбавлення відповідача батьківських прав, яка зазначена позивачкою, а саме: ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Проаналізувавши всі докази по справі в їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати меті цього заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання батька щодо належного виконання своїх обов`язків. З огляду на наведені обставини, суд визнає його поведінку ухилянням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, що згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав.

Керуючись ст.ст. 150,155, 164-167 СК України ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»№ 3 від 30.03.2007 року , ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 273, ЦПК України суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей Іванівської районної державної адміністрації Одеської області( смт.Іванівка, вул.Центральна, 93 Іванівського району Одеської області) про позбавлення батьківських прав- задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо його дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 як такого, що ухиляється від виконання своїх обов 'язків по вихованню дитини.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Одеського апеляційного суду через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р. М. Тимчук