Справа № 186/874/19
Провадження номер № 2/0186/18/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року м. Першотравенськ

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі

головуючої судді: Кривошеї С.С.

при секретарі: Кравченко А.Г.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позову зазначає, що 12 березня 2015 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого, він передав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 15000 доларів США, зі строком повернення до 01 червня 2016 року. Укладання договору позики, підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 12 березня 2015 року. У порушення укладеного договору позики відповідач не виконав узятих на себе зобов`язань, своєчасно позику не повернув.

Такі обставини змусили його звернутись до суду з позовною заявою.

Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу за договорами позики в сумі 16349 доларів США, з яких 15000 доларів США - сума боргу, 1349 доларів США - 3% річних, та судовий збір в розмірі 4393,40 грн.

У ході розгляду справи позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Патокін М.Б. заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та прохали суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та надав відзив на позовну заяву в якому прохав суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі застосувавши до позовних вимог щодо стягнення заборгованості за позикою строк позовної давності у три роки, посилаючись на те, що дійсно, між ним та позивачем ОСОБА_1 було укладено усний договір позики, сума якого у еквіваленті становила 15000 доларів США. Вказану суму він брав у борг строком на три місяці, тобто до 01 червня 2015 року, про що власноруч вказав у розписці. Зазначена розписка була складена ним 12 березня 2015 року. Вказаний борг у позові, ним повернуто позивачу вчасно та у повному розмірі, але позивач намагається використати схожість у написанні цифри «5» із цифрою «6» у даті повернення боргу. Просить суд звернути увагу на написання ним у розписці номеру паспорту, суму боргу, що вказана цифрами та на дату складання розписки і порівняти з номером паспорту в оригіналі а також звернути увагу на розшифровку суми боргу прописом, то стає зрозумілим, що у наведених випадках практично однаково написана саме цифра «5». У даті повернення боргу також вказано місяць цифрою «6», навіть «неозброєним» оком видно різницю у написанні цих двох цифр. Написання цифри «5», в усіх вказаних випадках схоже на цифру «6», але тільки на перший погляд. При більш детальному огляді розписки, стає очевидним той факт, що при написанні цифри «5» виконано кілька дій, тому вона складається у деяких випадках із трьох частин а у деяких із двох частин, у той самий час як цифру «6» він пише безвідривно виконуючи одну дію, тому цифра шість має вигляд і по суті є цілою частиною, і ця різниця у написанні очевидна.

Неправдивість викладених позивачем обставин, також підтверджується розпискою, складеною власноручно позивачем в отриманні частини боргу у розмірі 5000 доларів США, через місяць після укладання договору позики, а саме 10 квітня 2015 року. Остаточна сума боргу також була повернута позивачу у повному розмірі та вчасно.

Право вимоги позивача за вказаним договором припинило свою дію у часі 01 червня 2018 року.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 не заперечував, що він отримував від ОСОБА_1 у борг гроші в сумі 15000 доларів США, про що власноручно написав розписку 12 березня 2020 року, а також стверджував, що всю суму позики повернув. Прохав суд відмовити позивачу в задоволенні позову у зв`язку з закінченням строку позовної давності.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що у березні 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за яким ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 15000 доларів США на рік, тобто до літа 2016 року, це він зрозумів, прочитавши розписку. Дану розписку він підписав як свідок за прохання ОСОБА_2 у його присутності та присутності ОСОБА_1 і ОСОБА_4 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що у березні 2015 року ОСОБА_2 узяв у борг у ОСОБА_1 15000 доларів США. Розписку ОСОБА_2 писав у її присутності. Наскільки вона пам`ятає, гроші надавались ОСОБА_2 на рік, оскільки вона чула як це питання обговорювалось між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Дану розписку вона підписала як свідок.

У судове засідання 28 вересня 2020 року сторони по справі не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Вислухавши пояснення сторін та свідків, вивчивши матеріали справи суд вважає встановленими наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що між сторонами 12 березня 2015 року був укладений договір позики, згідно якого, ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 15000 доларів США, а останній зобов`язався повернути борг до 01 червня 2016 року.

10 квітня 2015 року відповідачем ОСОБА_2 було повернуто позивачу ОСОБА_1 частину боргу в розмірі 5000 доларів США. Залишок боргу становить 10000 доларів США, що підтверджується копією розписки, написаною власноруч позивачем ОСОБА_1 , та яка знаходиться в матеріалах справи.

Доказів про сплату ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 залишку боргу в розмірі 10000 доларів США на час постановлення рішення в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16-ц, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16-ц, від 25 листопада 2019 року у справі № 130/1058/16-ц.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

На підставі статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як встановлено судом, відповідач взятих на себе зобов`язань щодо повернення коштів не виконав. На неодноразові звернення позивача повернути борг, останній грошові кошти повернув частково. Дані обставини не спростовані матеріалами справи та наявними в ній доказами.

Договір позики від 12 березня 2015 року є чинним, недійсним у судовому порядку не визнавався, а тому породжує відповідні права та обов`язки для його сторін.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 суми боргу за договором позики з урахуванням частини повернутих грошових коштів в розмірі 10000 доларів США.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 3% річних від простроченої суми на підставі ст.625 ЦК України, за договором позики від 12 березня 2015 року, за період з 02 червня 2016 року по 31 травня 2019 року, суд вважає, що вони заявлені в межах строків позовної давності, та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Дана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц.

Отже, 3% річних які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 становлять 899 доларів США 18 центів з розрахунку: 10000 доларів США : 100% х 3% :365 (днів у році) х 1094 (усього прострочених днів) = 899 доларів США 18 центів.

Суд не приймає до уваги ствердження позивача ОСОБА_1 про те, що відповідачем було повернуто 5000 доларів США в рахунок погашення іншого боргу, оскільки останнім в силу статті 81 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів існування інших боргових зобов`язань відповідача ОСОБА_2 перед ним.

Крім того, суд не приймає до уваги ствердження відповідача ОСОБА_2 про те, що ним була повернута вся сума боргу позивачу ОСОБА_1 , так як останнім не надано суду належних та допустимих доказів повернення боргу ОСОБА_1 у повному обсязі, а надано докази лише про повернення 5000 доларів США.

Посилання відповідача, як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог, на те, що позивачем пропущений строк позовної давності у три роки, оскільки кінцевий термін повернення боргу за розпискою є дата 01 червня 2015 року, а позивач звернувся до суду лише 31 травня 2019 року, суд не може взяти до уваги, так як даний факт не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи та був спростований , як текстом самої боргової розписки, де терміном сплати суми позики зазначено 01 червня 2016 року так і показами свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були присутні при складанні ОСОБА_2 вищезазначеної боргової розписки, тому суд розцінює невизнання позову відповідачем, як спосіб захисту останнього.

У ході розгляду даної цивільної справи відповідачем заявлялося клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи, з метою доведення, що терміном повернення суми позики є 01 червня 2015 року. Зазначене клопотання судом було задоволено, але експертиза проведена не була так як дане питання виходить за рамки компетенції експерта. Клопотань про проведення експертизи іншого виду відповідачем заявлено не було, інших доказів на підтвердження його доводів суду не надано.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 4393,40 грн., ціна позову 16349 доларів США, що на момент звернення до суду було еквівалентно 439340,13 грн. грн. Позовні вимоги задоволено частково, стягнуто 10899 доларів США 18 центів, що становить 66,67% від ціни позову, тому стягненню з відповідача на його користь підлягає сума судового збору пропорційна задоволеній частині позовних вимог - 2929,08 грн. (66,67% від сплаченої суми судового збору). Решту судового збору слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись 12, 13, 258, 263, 264-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 610, 1047, 1049 ЦК України, - суд

В И Р І Ш И В:

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миколаївки, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 05 жовтня 1995 року Першотравенським МВ УМВС України у Дніпропетровській області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Миколаївки, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , суму боргу за договором позики від 12 березня 2015 року в розмірі 10000 (десять тисяч) доларів США та три проценти річних, згідно ст.625 ЦК України, за період часу з 02 червня 2016 року по 31 травня 2019 року, в розмірі 899 (вісімсот дев`яносто дев`ять) доларів США 18 центів, а всього 10899 (десять тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять) доларів США 18 центів.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миколаївки, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 05 жовтня 1995 року Першотравенським МВ УМВС України у Дніпропетровській області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Миколаївки, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , судовий збір в розмірі 2929 (дві тисячі дев`ятсот двадцять дев`ять) гривень 08 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: С.С. Кривошея.