Справа № 310/9755/19
2-о/310/3/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі Полянчука Б.І., при секретарі Борисенко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, заінтересована особа Бердянська державна нотаріальна контора Запорізької області,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вказуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 3/8 частки квартири АДРЕСА_1 . Він як єдиний спадкоємцем за законом, у передбачений законом шестимісячний термін звернувся до Бердянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Крім того, зазначив, що ОСОБА_2 перебував у шлюбі із ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений 21.10.2014 року приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Градовою В.Г., яким заповідала все майно ОСОБА_2 . Із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_2 не звертався, але станом на час відкриття спадщини він проживав разом із дружиною, а відповідно прийняв спадщину. Оскільки офіційно реєстрація місця проживання у подружжя була різною, просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 на час відкриття спадщини.

У судовому представник заявника адвокат Калаянов В.М. заяву про встановлення факту підтримав з підстав, викладених у заяві та просив її задовольнити.

Представник Бердянської державної нотаріальної контори про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд заяви за його відсутністю.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 27 травня 2019 року, виданого Бердянським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , про що 27.05.2019 року складено відповідний актовий запис № 944 (а.с. 12).

Як убачається із свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 24.06.1977 року, виданого міськвідділом ЗАЦС м. Бердянська Запорізької області, батьком ОСОБА_1 є ОСОБА_2 (а.с. 13).

ОСОБА_2 з 14 червня 2017 року перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованому Бердянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис 261 (а.с. 10).

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 від 12.11.2018 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 12.11.2018 року складено відповідний актовий запис № 158 (а.с. 11).

Відповідно до заповіту від 21.10.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Градовою В.Г., реєстраційний номер 2311, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , все своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати, та на що вона за законом матиме право (а.с. 14).

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.11.2000 року, виданого Управлінням житлового господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 (а.с. 17).

Рішенням Бердянської міської ради №56 від 18.02.2016 року «Про перейменування назв вулиць, проїздів, площ, проспектів, скверів, бульварів в АДРЕСА_3 (а.с. 32-36).

За даними Реєстру територіальної громади міста Бердянська станом на 11.11.2018 року за адресою АДРЕСА_4 була зареєстрована одна особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 16).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_2 по день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 69).

За інформацією Бердянської державної нотаріальної контори спадкова справа після померлої ОСОБА_3 не заводилась (а.с. 60).

Із матеріалів спадкової справи №214/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 (а.с. 64-102) єдиним спадкоємцем за законом який прийняв спадщину є ОСОБА_1 . На його ім`я 07.12.2019 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

Постановою про відмову у вчинення нотаріальних дій від 07.12.2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого його батька ІНФОРМАЦІЯ_5 гр. ОСОБА_2 , на квартиру АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_3 , дружині померлого, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та яка залишила заповіт на ім`я ОСОБА_2 , але спадщину після смерті ОСОБА_3 він не прийняв (а.с. 8-9).

Свідки ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у судовому засіданні підтвердили, що з 1999 року ОСОБА_2 проживав разом з дружиною ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_2 .

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2,23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права па спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України)

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Аналогічну позицію зазначено у постанові ВС від 07.11.2018 року по справі № 336/709/18-ц.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Прав на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Пунктом 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом від 03 березня 2004 №20/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за місцем проживання ОСОБА_3 не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.

З огляду на надані докази суд вважає встановленим той факт, що на час відкриття спадщини ОСОБА_2 постійно проживав разом з ОСОБА_3 , а відповідно заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259,263-265,273,315,319,354,355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя