Постанова

Іменем України

24 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 638/8532/16-ц

провадження № 61-19657св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Мельник Наталії Олександрівни на заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 листопада 2018 року у складі судді Шишкіна О. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Сащенко І. С., Коваленко І. П., Овсяннікової А. І.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності, визнання недійсним свідоцтва про право власності,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який змінила у процесі розгляду справи, посилаючись на те, що вона є власником квартири, яка знаходиться на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка розташована над нежитловими приміщеннями, що належать ОСОБА_2 .

Самовільно зведена ОСОБА_2 прибудова порушує її право власності на квартиру, оскільки внаслідок будівництва було забудовано половину одного з її вікон квартири, а також збільшився ризик незаконного проникнення до її квартири з боку третіх осіб.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати недійсним свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності ОСОБА_2 на нежитлові приміщення підвалу НОМЕР_2 - НОМЕР_4 у житловому будинку літера «А-5» по АДРЕСА_1 , видане реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції 19 червня 2013 року, та усунути їй перешкоди в користуванні належною квартирою НОМЕР_3 в багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, знести за рахунок ОСОБА_2 самовільну прибудову (вхід із АДРЕСА_1 ) до належних останньому нежитлових приміщень підвалу НОМЕР_2 - НОМЕР_4 у житловому будинку літера «А-5» по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 листопада 2018 року позов задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності ОСОБА_2 на нежитлові приміщення підвалу НОМЕР_2 - НОМЕР_4 у житловому будинку літера «А-5» по АДРЕСА_1 , видане реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції 19 червня 2013 року;

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 в користуванні належною їй квартирою НОМЕР_3 в багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення за рахунок ОСОБА_2 самовільної прибудови (вхід із АДРЕСА_1 ) до належних ОСОБА_2 нежитлових приміщень підвалу НОМЕР_2 - НОМЕР_4 у житловому будинку літера «А-5» по АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що наказом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю департаменту територіального контролю Харківської міської ради від 17 січня 2018 року № 20 було скасовано реєстрацію документів, на підставі яких ОСОБА_2 було видано свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на реконструйовані нежитлові приміщення, тому наявні підстави для визнання недійсним вказаного свідоцтва та усунення перешкод у користуванні власністю.

Надані позивачем до матеріалів справи докази підтверджують факт порушення самовільним будівництвом ОСОБА_2 її прав та інтересів, оскільки внаслідок такого будівництва було частково забудовано одне із вікон квартири ОСОБА_1 , а також збільшилась можливість незаконного проникнення до її квартири третіх осіб.

Постановою Харківського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника Мельник Н. О. залишено без задоволення, а заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 листопада 2018 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2019 року представник ОСОБА_2 - адвокат Мельник Н. О. подала касаційну скаргу на заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 листопада 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що реконструкція нежитлових приміщень під офісні не є самочинним будівництвом, оскільки їх реконструкція проводилася на підставі декларації про початок виконання будівельних робіт № ХК 6 від жовтня 2012 року та декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ХК 143131350 від травня 2013 року.

Також суди дійшли помилкових висновків про порушення прав позивача, оскільки у останньої відсутні належним чином встановлені та доведені дані про те, що при здійсненні будівельних робіт було істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що об`єкт будівництва збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта.

Знесення самочинного будівництва можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту допускається лише у випадку, коли неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або якщо особа, яка здійснила будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Позивачем не надано доказів того, що внаслідок реконструкції нежитлових приміщень відповідачем порушено право власності або право користування належній їй квартирі, що свідчило б про порушення її законних прав та інтересів.

Реконструкцію спірних нежитлових приміщень не можна вважати самочинним будівництвом в розумінні статті 376 ЦК України, доказів істотного відхилення від проекту, що порушує права позивача, чи відмови відповідача у проведенні перебудови позивач не надав і порушення свого права не довів.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У грудні 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Романченко О. М. подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити без задоволення, посилаючись на те, що декларації про початок виконання будівельних робіт та про готовність об`єкта до експлуатації були скасовані наказом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради від 17 січня 2018 року № 20, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 зазначено недостовірні відомості щодо генпроектувальника та затвердженої проектної документації, що діє підстави вважати вказаний об`єкт самочинним будівництвом, як такий, що реконструйовано без належно затвердженого проекту.

Згідно з технічним висновком, складеним ПП «Харківський регіональний інженерно-консультаційний центр», технічні рішення та будівництво входу до нежитлових приміщень погіршують експлуатаційні якості проживання у квартирі НОМЕР_3 .

Після проведеної відповідачем реконструкції площа належних йому нежитлових приміщень збільшилася до 73,1 кв. м, тобто майже на 30 кв. м. Таким чином збільшення площі відбулося за рахунок підвальних приміщень багатоквартирного житлового будинку, що порушує не тільки права та інтереси ОСОБА_1 , а й права та інтереси усіх власників квартир будинку.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2019 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Дзержинського районного суду міста Харкова.

16 грудня 2019 року справа № 638/8532/16-ц надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Квартира НОМЕР_3, яка знаходиться у багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 20 січня 2000 року.

10 грудня 2011 року ОСОБА_2 придбав на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нежитлові приміщення підвалу НОМЕР_2, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_4 загальною площею 44,9 кв. м, які знаходяться в багатоквартирному житловому будинку літера А-5 за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому відповідач провів реконструкцію належних йому нежитлових приміщень із облаштуванням окремого входу до них.

12 жовтня 2012 року департаментом ДАБІ у Харківській області зареєстровано за № 6 декларацію про початок виконання будівельних робіт по вищевказаному об`єкту.

16 травня 2013 року департаментом ДАБІ у Харківській області за № 74 зареєстровано декларацію про готовність об`єкту до експлуатації на об`єкт «Реконструкція нежитлових приміщень під офісні приміщення з улаштуванням окремого входу; АДРЕСА_1 », а 19 червня 2013 року реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції ОСОБА_2 видано та зареєстровано свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на реконструйовані нежитлові приміщення підвалу НОМЕР_2-:-НОМЕР_4 у житловому будинку літера «А-5» по АДРЕСА_1 .

Із листа Управління містобудування та архітектури департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради № 4893/0/27-15 від 07 грудня 2015 року встановлено, що паспорт оздоблення фасаду прибудови окремого входу до нежитлових приміщень підвалу НОМЕР_2-:-НОМЕР_4 у житловому будинку літера «А-5» по АДРЕСА_1 на реєстрацію до управління містобудування та архітектури не надходив, будь-які рішення про надання земельної ділянки для будівництва окремого входу до нежитлових приміщень підвалу НОМЕР_2-:-НОМЕР_4 у житловому будинку літера «А-5» по АДРЕСА_1 не приймались.

Листом ПП «Архітектурне Бюро РІЧ» (яке було зазначено ОСОБА_2 як генеральний проектувальник об`єкту реконструкції) від 07 грудня 2017 року № 69 повідомило, що підприємство розробляло предпроектну пропозицію № 140-П/12 об`єкту «Реконструкція нежитлових приміщень під офісні приміщення з улаштуванням окремого входу за адресою; АДРЕСА_1 » та більше ніяких проектів по даному об`єкту не розробляло.

У грудні 2016 року Інспекцією ДАБК проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил щодо об`єкту «Реконструкція нежитлових приміщень під офісні приміщення з улаштуванням окремого входу за адресою; АДРЕСА_1 » (замовник - ОСОБА_2 ) та встановлено, що в деклараціях про початок виконання будівельних робіт № ХК 6 від 15 жовтня 2012 року на об`єкт «Реконструкція нежитлових приміщень під офісні приміщення з улаштуванням окремого входу за адресою; АДРЕСА_1 » та про готовність об`єкта до експлуатації № ХК 74 від 16 травня 2013 року на об`єкт «Реконструкція нежитлових приміщень під офісні приміщення з улаштуванням окремого входу за адресою; АДРЕСА_1 (І пусковий комплекс приміщення НОМЕР_2-НОМЕР_4)» зазначено недостовірні дані щодо генпроектувальника та затвердження проектної документації.

На підставі зазначених вище документів, об`єкт «Реконструкція нежитлових приміщень під офісні приміщення з улаштуванням окремого входу за адресою; АДРЕСА_1 » визнано самочинним будівництвом, як такий, що реконструйований без належно затвердженого проекту та наказом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю департаменту територіального контролю Харківської міської ради від 17 січня 2018 року № 20 скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт № ХК 6 від 15 жовтня 2012 року на об`єкт «Реконструкція нежитлових приміщень під офісні приміщення з улаштуванням окремого входу за адресою; АДРЕСА_1 » (замовник - ОСОБА_2 ), а також скасовано реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності № ХК 74 від 16 травня 2013 року на об`єкт «Реконструкція нежитлових приміщень під офісні приміщення з улаштуванням окремого входу за адресою; АДРЕСА_1 » (замовник - ОСОБА_2 ).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Питання самочинного будівництва та його наслідків регулює стаття 376 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Згідно з частиною другою статті 376 ЦК України особа яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 4 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Викладене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки наказом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради від 17 січня 2018 року № 20 скасовано реєстрацію документів, на підставі яких ОСОБА_2 видано свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на реконструйовані нежитлові приміщення.

Також суди правильно зазначили про те, щоза змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 4 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Доводи касаційної скарги про те, що реконструкція нежитлових приміщень під офісні не є самочинним будівництвом, оскільки вона проводилася на підставі декларації про початок виконання будівельних робіт № ХК 6 від жовтня 2012 року та декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ХК 143131350 від травня 2013 року, не заслуговують на увагу, оскільки згідно з наказом Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю від 17 січня 2018 року № 20 скасовано реєстрацію зазначених декларацій.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Суди забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, оскаржувані судові рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права. Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судових рішень.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Мельник Наталії Олександрівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 листопада 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська