Дата документу 23.09.2020
Справа № 334/65/20
Провадження № 2-о/334/74/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого: судді Добрєва М.В.,

при секретарі Череп М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Дніпровський районний відділ у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про встановлення факту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання станом на момент проголошення незалежності України, а саме, у с. Томаківка, Дніпропетровської області.

В обґрунтування заяви вказує, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Масіс, Масиський район, Республіка Вірменія, на території колишнього СРСР.

У квітні 1991 року вона разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , братом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , приїхала до Української РСР, постійно проживала за адресою АДРЕСА_1 .

24 травня 2007 року по досягненню шістнадцятиріччя отримала паспорт громадянина України. В квітні 2016 року звернулася до Дніпровського РВ у м. Запоріжжя Управління Держаної міграційної служби України в Запорізькій області для вклейки фотокартки по досягненню двадцятип`ятиріччя.

Проведеною перевіркою службовою особою міграційної служби встановлено необхідність подання документу, що підтверджує факт постійного проживання на території України заявниці та її брата на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Їм було рекомендовано в судовому порядку підтвердити факт проживання на території України на момент проголошення її незалежності.

Заявниця зазначає, що з 1991 року та по теперішній час постійно проживає в Україні, має тісні особисті та економічні зв`язки в Україні. З 1998 року по 2008 рік навчалася в загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 73 Запорізької міської ради Запорізької області. З 2008 року по 2012 рік навчалася в Державному вищому навчальному закладі «Запорізький національний університет» Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України і отримала базову вищу освіту. З 2013 року по 2018 рік здійснювала підприємницьку діяльність. Має паспорт громадянина України для виїзду за кордон. 09 березня 2018 року уклала шлюб з громадянином України ОСОБА_5 . Найближчі родичі батьки та брат заявниці є громадянами України.

Батько заявниці, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пройшов процедуру встановлення належності до громадянства України, для чого звертався до Томаківського районного суду м. Запоріжжя для підтвердження факту постійного місця проживання на території України на момент проголошення незалежності. Мати заявниці ОСОБА_3 набула громадянство України внаслідок прийняття до громадянства. На момент проголошення незалежності України була неповнолітньою особою та проживала разом з батьками.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення її незалежності важливе для підтвердження належності до громадянства, оскільки заявниця все життя проживала в Україні та сформувала тісний зв`язок з державою. З урахуванням викладеного, просить встановити факт її постійного проживання станом на 24 серпня 1991 року на території України, а саме, у с. Томаківка, Дніпропетровської області.

Представник заінтересованої особи Дніпровського районного відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області надала суду письмові пояснення, що у 2016 році до Дніпровського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області звернулася ОСОБА_1 для вклейки фото до паспорта громадянина України до досягненню двадцятип`ятиріччя.

Під час опрацювання була проведена перевірка її паспорта за обліками, підтвердження тотожності особи, законності документування паспортом громадянина України, батьків та брата ОСОБА_4 та встановлено наступне.

Сім`я ОСОБА_6 прибула на територію України в 1991 році. Батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець село Красний Октябрь, Ісмайлінського району, Азербайджан, мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка с. Кірк, Ісмайлінського району, Азербайджан, син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м. Баку, Азербайджан, донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка с. Масіс, Масіськогорайонц, Республіка Вірменія. Всі члени сім`ї зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка Азербайджану, Ісмаілінського району, с. Кірк прийнята до громадянства України Указом Президента України від 07 травня 2001 року № 400/2001 на підставі ст. 9 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ «Про громадянство України». 22 червня 2001 року отримала паспорт громадянина України. Заявниця як неповнолітнядонька разом з матір`ю громадянство України не приймала.

В паспорті громадянина України, в заяві про видачу паспорта ф-1, в довідці № 98/01 про прийняття до громадянства України написання прізвища ОСОБА_3 різниться з написанням прізвища у свідоцтві про шлюб, та в свідоцтві про народження доньки. Розбіжності у написанні прізвища ОСОБА_6 та ОСОБА_3 усунула рішенням Ленінського районного суду від 07 березня 2018 року у справі № 334/5374/17.

Батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець Азербайджану, встановив належність до громадянства України згідно з рішенням Томаківського районного суду від 20 серпня 2002 року, відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ «Про громадянство України». 29 квітня 2003 року отримав паспорт громадянина України. Заявниця разом з батьком процедуру підтвердження належності до громадянства України не встановлювала. В заяві від 2002 року про встановлення належності до громадянства України ОСОБА_2 в графі «діти» стоїть прочерк.

На момент подання письмових пояснень у Дніпровському РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області відсутня інформація, яка пояснює або підтверджує, що прізвище ОСОБА_2 , яке вказано у паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Томаківським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, 29 квітня 2003 року та свідоцтві про народження заявниці різниться з написанням прізвища у довідці про встановлення належності його до громадянства України № 6585, Томаківського РС ГУДМС України в Дніпропетровській області.

Заявник та його представник в судове засідання не з`явилися, надали письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, підтримують доводи, викладені в заяві, та просять її задовольнити.

Представник заінтересованої особи, у судовому проти задоволення заяви не заперечувала.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вислухавши сторін, проаналізувавши та надавши оцінку доказам та поясненням, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною 1 ст. 316 ЦПК України передбачено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного суду України від 01 січня 2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 315 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення юридичних фактів, у тому числі, й постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» (далі Закон) та Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006).

Відповідно до статті 1 Закону, громадянство України правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Належність до громадянства України визначається згідно з положеннями, зокрема, п. 1 ст. 3 Закону, відповідно до якого громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Підпунктами «а», «б» пункту 7 Розділу ІІ Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006) передбачено, що встановлення належності до громадянства України стосується, в тому числі: громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту.

Відповідно до п. 10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006), особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них)або іншим її законним представникомпроходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006), встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, реалізація права заявниці на підтвердження належності до громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року, який має юридичне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Масіс, Масіський район, Республіка Вірменія, на території колишнього СРСР, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 , виданим Відділом РАЦСу Масиського району Республіки Вірменії 22 березня 1991 року.

В квітні 1991 року з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та братом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , переїхала на постійне проживання до Української РСР в с. Томаківка, Дніпропетровської області.

24 травня 2007 року, документована паспортом громадянина України НОМЕР_3 у Ленінському РВ УМВС України в Запорізькій області. Реєстрація місця проживання на території Дніпровського району з 24 травня 2008 року за адресою АДРЕСА_3 .

Оскільки ОСОБА_1 на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13 листопада 1991 року, була малолітньою особою, факт проживання ОСОБА_1 з квітня 1991 року визнається з батьками та підтверджується рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2002 року.

Щодо розбіжностей в написанні прізвища батька заявниці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рішенні Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2020 року ( ОСОБА_7 ) та паспорті громадянина України НОМЕР_1 , виданого Томаківським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 29 квітня 2003 року (Єгазаров), суд встановив наступне.

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в селі Красний Октябрь, Азербайджанської РСР, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_4 , виданим сільською радою с. Кельбенд Ісмайлінського району 08 вересня 1975 року (актовий запис № 23 внесений до книги реєстрації актів про народження 03 червня 1959 року). В зазначеному документі прізвище зазначено « ОСОБА_6 ».

Військовий квиток НОМЕР_5 від 11 листопада 1977 року виданий на прізвище « ОСОБА_6 ».

Крім того, рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області встановлено, що радянський паспорт зразка 1974 року отримав 03 жовтня 1987 року на прізвище « ОСОБА_6 ».

У свідоцтві про укладення шлюбу НОМЕР_6 , виданий Нариманським відділом РАЦСу 03 жовтня 1987 року (актовий запис № 1002 внесений в книгу реєстрації про укладення шлюбу 03 жовтня 1987 року) прізвища дружини та чоловіка зазначені як « ОСОБА_6 » та « ОСОБА_6 ».

У свідоцтвах про народження дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження НОМЕР_7 , видане Нариманським РАЦСом 09 листопада 1988 року), ОСОБА_8 (свідоцтво про народження НОМЕР_2 , видане Відділом РАЦСу Масиського району Республіки Вірменія ІНФОРМАЦІЯ_7 ) прізвища батьків зазначені як « ОСОБА_6 » та « ОСОБА_6 ».

Проте, 19 жовтня 1990 року у Вірменській РСР ОСОБА_2 отримав радянський паспорт зразку 1974 року на прізвище « ОСОБА_7 », зі зміною прізвища за національними ознаками, що підтверджується рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2002 року.

На прізвище « ОСОБА_7 » 20 серпня 1992 року в Українській РСР також було видано закордонний паспорт громадянина НОМЕР_8 .

На даний час має паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Томаківським РВ УМВС України 29 квітня 2003 року.

На запит адвоката б/н від 21 травня 2020 року, Томаківський РС ГУ УДМС України в Дніпропетровській області надав письмові пояснення вих. № 1260-76/1260-20 від 27 травня 2020 року про наступне.

Громадянин України ОСОБА_2 , згідно з рішенням УМВС України в Дніпропетровській області від 23 червня 2003 року встановив належність до громадянства України відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» та пройшов процедуру встановлення до громадянства України за прізвищем « ОСОБА_7 » на підставі рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2002 року у справі № 2-687/2002.

Відповідно до Книги обліку видачі паспортів громадянина України № 1999, розпочатої 03 квітня 2001 року та закінченої 25 січня 2008 року, громадянин України ОСОБА_2 був документований 29 квітня 2003 року Томаківським РВ УМВС України в Дніпропетровській області паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 на прізвище « ОСОБА_6 ».

Таким чином, оцінивши документи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які видані як на прізвище « ОСОБА_6 », так і на прізвище « ОСОБА_7 », суд встановлює, що вони належать одній особі, так як і рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2002 року.

По-перше, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Томаківським РВ УМВС України 29 квітня 2003 року (з прізвищем « ОСОБА_6 »), військовий квиток НОМЕР_5 від 11 листопада 1977 року (з прізвищем « ОСОБА_6 »), а також радянський закордонний паспорт НОМЕР_9 виданий 20 серпня 1992 року (з прізвищем « ОСОБА_7 ») мають вклеєні фотокартки, що дозволяє встановити особу візуально.

По-друге, Томаківський РС ГУ УДМС України в Дніпропетровській області у вих. № 1260-76/1260-20 від 27 травня 2020 року зазначає, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пройшов процедуру встановлення належності до громадянства за одним прізвищем « ОСОБА_9 », а процедуру отримання паспорта за іншим « ОСОБА_6 », а отже прізвища належать одній особі.

Таким чином проаналізувавши всі надані докази в сукупності, дослідивши обставини на які посилається заявниця, суд встановив, що остання станом на 24 серпня 1991 року на момент проголошення незалежності України, дійсно постійно проживала на території України разом з батьками.

Враховуючи, що ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року проживала на території України, зважаючи на те, що від встановлення зазначеного факту залежить підтвердження належності заявниці до громадянства України, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку для його встановлення, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Керуючисьст.ст. 315, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_10 , на території України станом на 24 серпня 1991 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Добрєв М. В.