Постанова

Іменем України

31 січня 2020 року

м. Київ

справа № 409/6060/12

провадження № 61-21194св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто»,

представник позивача - Онищенко Олександр Анатолійович,

відповідачі (позивачі та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на постанову Дніпровського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В.,

від 29 жовтня 2019 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

У серпні 2012 року товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 квітня 2010 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 було укладено угоду № 300120 разом із додатками № № 1, 2, які є невід`ємними частинами угоди, з метою придбання автомобіля КІА Сее'd через систему надання послуг з придбання автомобілів АвтоТак. ТОВ «Авто Просто» вказало, що належним чином виконувало умови угоди, в результаті чого 25 червня 2010 року ОСОБА_1 отримала автомобіль КІА Cee'd, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2010 року випуску, і зареєструвала його на своє ім`я у Дніпропетровському відділі

ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 . Вказувало, що ОСОБА_1 зобов`язалася оплатити вартість автомобіля та вартість наданих послуг шляхом

сплати 120 щомісячних повних внесків. 15 червня 2010 року між ТОВ «Авто Просто», як кредитором, та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як поручителями було укладено договір поруки, за яким останні зобов`язалися відповідати перед кредитором у разі невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за угодою № 300120. Зазначав, що ОСОБА_1 після реєстрації автомобіля на своє ім`я почала порушувати взяті на себе зобов`язання за угодою зі сплати щомісячних внесків. Починаючи з березня 2011 року ОСОБА_1 припинила сплачувати щомісячні повні внески. Заборгованість по сплаті внесків з оплати послуг складала 34 276,50 грн, загальний розмір заборгованості за угодою складав 97 763,39 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, збільшивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути з відповідачів на його користь у солідарному порядку суму боргу за угодою від 06 квітня 2010 року № 300120, укладеною між

ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 у розмірі 97 763,39 грн, інфляційні втрати за період з 31 січня 2012 року по 23 березня 2018 року

у сумі 18 015 грн та 3% річних за цей же період, що становить 131 289,36 грн.

У лютому 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 пред`явили зустрічний позов до ТОВ «Авто Просто», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_1 , про визнання поруки припиненою.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовано тим, що строк виконання боржником зобов`язань по сплаті кожного повного внеску настає щомісячно кожного п`ятнадцятого числа відповідного місяця. Зазначали, що ТОВ «Авто Просто» використав своє право вимагати виконання боржником зобов`язання у повному обсязі достроково, направивши на адресу поручителів платіжну вимогу від 31 січня 2012 року № 300120/п/в щодо необхідності одноразової сплати заборгованості у сумі 97 763,39 грн не пізніше 10 лютого 2012 року. Приймаючи до уваги зазначене, шестимісячний строк на пред`явлення позову до поручителів, встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України, почав свій перебіг з моменту направлення вимоги та зміни строку виконання основного зобов`язання - 10 лютого 2012 року. Проте з позовом ТОВ «Авто просто» до поручителів звернулися до суду 20 серпня 2012 року, тобто після спливу шестимісячного строку на пред`явлення позову до поручителів, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 просили суд визнати припиненою поруку, яка виникла на підставі договору поруки

від 15 червня 2010 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі судді Лобарчук О. О., від 08 червня

2018 року позов ТОВ «Авто Просто» задоволено повністю. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «Авто Просто» борг за угодою № 300120 від 06 квітня

2010 року в розмірі 97 763,39 грн, суми втрат від інфляційних процесів в сумі 131 289,36 грн, 3% річних - 18 015,91 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконали, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої становить 97 763,39 грн. Останній платіж за угодою від 06 квітня 2010 року позичальник здійснила у березні 2011 року, а 31 січня 2012 року позивач направив вимогу до боржника та поручителів про погашення у повному обсязі заборгованості в сумі 97 763,39 грн, звернувшись при цьому до суду 17 серпня 2012 року, у зв`язку з чим договір поруки не є припиненим, оскільки позивачем дотримано всіх строків за договором.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області

від 08 червня 2018 року скасовано. Позов ТОВ «Авто Просто» до

ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено. Стягнуто з

ОСОБА_1 на користь ТОВ «Авто Просто» заборгованість за угодою від 06 квітня 2010 року № 300120 у розмірі 97 763,39 грн, інфляційні втрати у розмірі 131 289,36 грн та 3% річних - 18 015,91 грн. У задоволенні позову

ТОВ «Авто Просто» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено. Зустрічні позовні вимоги задоволено. Визнано припиненою поруку за договором поруки від 15 червня 2010 року, укладеним між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що, направивши боржнику та поручителям 31 січня 2012 року вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості, ТОВ «Авто Просто» змінило строк виконання зобов`язання за угодою від 06 квітня 2010 року № 300120

на 10 лютого 2012 року. З позовною заявою до поручителів ТОВ «Авто Просто» звернулось до суду 22 серпня 2012 року, що підтверджується відміткою поштового штемпеля на конверту, тобто поза межами встановленого законом шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання, оскільки останнім днем для подання позовної заяви ТОВ «Авто Просто» до поручителів було 12 серпня 2012 року. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що в силу частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), порука ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 є припиненою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ТОВ «Авто Просто»просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що у спірному договорі поруки встановлено строк його дії - до 30 квітня 2023 року, та дійшов неправильного висновку, що кредитор змінив строк основного зобов`язання. Договором поруки встановлено саме строк дії договору поруки, а не строк виконання основного зобов`язання, які є різними поняттям за своєю правовою природою правовими наслідками. Заявник вказує, що правове значення має чи відбулось збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зміна строку виконання основного зобов`язання.

Заявник оскаржує судове рішення лише у частині вирішення первісних позовних вимог до поручителів та зустрічних позовних вимог, в іншій частині судове рішення не оскаржується, тому в силу вимог статті 400 ЦПК України касаційному перегляду не підлягає.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просять касаційну скаргу ТОВ «Авто Просто» залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

13 січня 2020 року справу передано судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З метою придбання автомобіля КІА Сее'd через систему надання послуг з придбання автомобілів АвтоТак 06 квітня 2010 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 укладено угоду від 06 квітня 2010 року № 300120 з додатками № 1 та № 2, предметом якої є надання учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля (т.1, а.с. 6-10).

ОСОБА_1 було підписано додаток № 3 до угоди від 27 травня

2010 року № 300120, додаток № 4 до угоди від 06 квітня 2018 року № 300120, додаток № 5 до угоди від 06 квітня 2010 року № 300120, які є невід`ємними частинами основного договору (т.1, а.с. 11, 13, 121).

25 червня 2010 року ОСОБА_1 отримала автомобіль КІА Cee'd,

2010 року випуску, і зареєструвала його на своє ім`я у Дніпропетровському відділі ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (т.1, а.с.14-16).

Підписавши угоду № 300120, ОСОБА_1 зобов`язалася оплатити вартість автомобіля та вартість наданих товариством послуг шляхом сплати 120 щомісячних повних внесків.

15 червня 2010 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого останні зобов`язалися солідарно відповідати перед кредитором за своєчасне виконання ОСОБА_1 умов угоди №300120 від 06 квітня 2010 року (т.1, а.с.18).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року у справі №209/6436/13-ц у задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ТОВ «Авто Просто» про визнання договору недійсним, а саме угоди

від 06 квітня 2010 року № 300120 з додатками № 1 та № 2 було відмовлено (т.2, а.с. 204-208).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня

2016 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року змінено у частині обґрунтування мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ТОВ «Авто Просто» про визнання договору недійсним (т.2, а.с. 209-211).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2016 року залишено без змін

(т.2, а.с. 212-214).

31 січня 2012 року ТОВ «Авто Просто» направило вимогу на адресу ОСОБА_1 , в якій зазначено про втрату права на виконання своїх платіжних зобов`язань шляхом внесення щомісячних повних внесків згідно з графіком та зобов`язання сплатити одноразово всю суму заборгованості, яка складає 97 763,39 грн, протягом 10 днів після отримання цієї платіжної вимоги, але не пізніше 10 лютого 2012 року (т.1, а.с. 20).

31 січня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також були направлені платіжні вимоги, в яких вказано, що ОСОБА_1 втратила право виконання своїх платіжних зобов`язань шляхом внесення щомісячних повних внесків по угоді від 06 квітня 2010 року № 300120 та зазначено щодо необхідності одноразової сплати заборгованості у сумі 97 763,39 грн

не пізніше 10 лютого 2012 року (т.1, а.с. 21, 22).

20 серпня 2012 року ТОВ «Авто Просто» звернулось до суду із позовом до поручителів, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для виникнення поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша та друга статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, установлений строк її чинності договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб`єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи поновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов`язок боржника за договором.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов`язання за договором поруки у зв`язку з припиненням такого зобов`язання поручителя.

Ураховуючи наведене, можна дійти висновку, що у разі реалізації кредитором свого права вимоги на дострокове повернення кредиту відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України шестимісячний строк звернення кредитора до суду з вимогами до поручителя повинен обраховуватись з моменту настання строку дострокового повернення кредиту.

Згідно з пунктом 4.1 договору поруки зобов`язання за цим договором припиняються одночасно з припинення забезпечених порукою зобов`язань боржника.

Відповідно до пункту 4.4 договору поруки строк дії даного договору визначено до 30 квітня 2023 року. Строк чинності поруки та момент її припинення умовами договору не визначений.

За змістом пункту 14.5 угоди № 300120 (основне зобов`язання) якщо учасник, який отримав автомобіль, не сплатить 2 два або більше послідовних або вибіркових повних внесків, то такий учасник за платіжною вимогою Авто Просто зобов`язаний повністю одноразово достроково сплатити всі несплачені внески згідно з графіком внесків протягом 10 (десяти) календарних днів від дати отримання відповідної платіжної вимоги.

Припинення поруки пов`язане із закінченням строку її чинності - строку протягом, якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов`язання. Тому якщо договором поруки не встановлено строк, протягом якого вона припиняється, порука припиняється після спливу шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Встановивши, що ОСОБА_4 неналежним чином виконувала свої зобов`язання за угодою № 300120, внаслідок чого кредитор звернувся до неї та поручителів із вимогою достроково погасити всі несплачені внески

до 10 лютого 2012 року, змінивши строк виконання основного зобов`язання, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про припинення поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за договором від 15 червня

2010 року, оскільки зазначеним договором не було встановлено строк чинності поруки, тому кредитор повинен був звернутися до поручителів протягом шести місяців з дня настання строку основного зобов`язання

(10 лютого 2012 року). Звернувшись до суду з цим позовом до поручителів

22 серпня 2012 року, позивач за первісним позовом втратив право на задоволення його вимог до поручителів, оскільки на момент звернення до суду порука ОСОБА_2 та ОСОБА_3 припинилась.

Посилання касаційної скарги на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 205/10677/14-ц (провадження

№ 61-27785св18), не можуть бути взяті до уваги, оскільки у цій справі суд касаційної інстанції погодився з висновками суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання поруки припиненою, оскільки ТОВ «Авто Просто» звернулось до суду із вказаним позовом без порушення шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України. У справі № 205/10677/14-ц ТОВ «Авто Просто» направило поручителям платіжні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 114 099,20 грн протягом десяти днів після отримання цієї платіжної вимоги, але не пізніше 09 серпня 2014 року, а з позовом до суду звернулось 22 грудня 2014 року.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Підстави для скасування постанови суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович