Справа № 152/99/20
У Х В А Л А

11 лютого 2020 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого Войнаровського І.В.,

за участі:

секретаря Одудовського С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

у с т а н о в и в :

23 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Шаргородського районного суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 27 січня 2020 року зазначену позовну заяву залишено без руху.

На виконання ухвали суду від 27 січня 2020 року, позивачем 10 лютого 2020 року подано до суду нову редакцію позовної заяви про стягнення грошових коштів.

Разом із новою редакцією позовної заяви до суду надійшла заява про забезпечення позову.

Станом на 11 лютого 2020 року позовна заява ОСОБА_1 до розгляду судом не прийнята і провадження у цивільній справі не відкрито.

У вказаній заяві про забезпечення позову позивач просить постановити ухвалу про накладення арешту на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Оскільки сторони в судове засідання не викликались, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд доходить висновку про повернення заяви про забезпечення позову, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України закріплено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

У заяві ОСОБА_1 про забезпечення позову вимоги ст. 151 ЦПК України не дотримані.

У порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заявник не обгрунтувала необхідності забезпечення позову.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить з метою забезпечення позову стосовно стягнення коштів та з метою недопущення переоформлення права власності та відчуження майна, вжити заходів забезпечення позову та накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на даний час належить ОСОБА_2 .

Згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності - Стаття 41 Конституції України закріплює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Із пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам… Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається із заяви, позивач не надає жодних доказів підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Не надає також заявник відомостей, щодо належності вказаної квартири на даний час саме ОСОБА_2 , а не іншій особі, оскільки невідомо чи відбувся продаж квартири на час подання заяви про забезпечення позову, чи вона і надалі перебуває в продажу. Вказана обставина в разі задоволення заяви про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно квартиру, може суттєво вплинути на права та інтереси інших осіб.

Частина 3 ст. 150 ЦПК України вказує на те, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Серед іншого, з заяви про забезпечення позову та додатків до неї не вбачається вартості проведених позивачем ремонтних робіт у зазначеній квартирі, у зв`язку із чим суд не може встановити, чи співмірними є заходи забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Із вказаної заяви про забезпечення позову вбачається, що заявником не обґрунтована необхідність забезпечення позову та необхідність застосування саме такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на квартиру, розташовану по АДРЕСА_2 , оскільки посилання у заяві на те, що проживання ОСОБА_2 за межами України та продаж квартири зробить неможливим відшкодування заподіяної їй шкоди та відшкодування витрачених коштів на благоустрій та поліпшення квартири є необґрунтованим для забезпечення позову.

Як вбачається із заяви, заявник не надає жодних доказів підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, всі доводи заявника ґрунтуються на припущеннях, що не відповідає вимогам ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Доказів існування спору між заявником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо відшкодування коштів витрачених на благоустрій та поліпшення заявницею квартири АДРЕСА_1 до заяви про забезпечення позову не надано.

За змістом ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

Відсутність зазначених вище відомостей у заяві про забезпечення позову позбавляє можливості суд дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, тому заяву про забезпечення позову заявником подано без додержання вимог ст. 151 ЦПК України.

Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про повернення заяви.

Керуючись ст.ст. 149, 151,153, 258-261 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 від 10 лютого 2020 року про забезпечення позову повернути заявнику.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою про забезпечення позову до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Войнаровський