ПОСТАНОВА

Іменем України

24 грудня 2020 року м. Кропивницький

справа № 404/5269/20

провадження № 22-ц/4809/1708/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Чельник О. І., Черненка В. В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 жовтня 2020 року судді Кулінки Л. Д.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і ухвали суду першої інстанції.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №2» Державного агентства резерву України, в якому просив стягнути заборгованість по заробітній платі в розмірі 100 401,62 грн, середній заробіток в розмірі 1394,08 грн (без включення сум відрахування на податки) за весь час затримки розрахунків, починаючи з 01.08.2029 по день фактичного розрахунку.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 2» Державного агентства резерву України про стягнення заборгованості по заробітній платі, та середнього заробітку за весь час затримки розрахунків при звільненні, разом з доданими до неї документами, визнано неподаною та повернуто позивачеві.

Роз`яснено позивачеві, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви (частина сьома статті 185 Цивільного процесуального кодексу України).

Повертаючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на виконання вимог ухвали судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 13 жовтня 2020 року позивачем подано заяву (вх. № 34953 від 21.10.2020), якою знову ж таки вимоги попередніх ухвал судді від 08.09.2020 та 13.10.2020 не виконано.

Суд зазначив, що у поданій заяві ОСОБА_1 вказує, що не має можливості визначити ціну позову, чітко та конкретно визначити розмір суми грошових коштів у вигляді середнього заробітку за весь час затримки розрахунків при звільненні, яка підлягає стягненню, оскільки на думку позивача суд повинен орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких як можна було б розумно передбачити, міг знати позивач.

Проте, саме позивач повинен визначити ціну позову та зміст позовних вимог, як це передбачено пунктами 3 та 4 частини третьої статті 175 Цивільного процесуального кодексу України. Це не є формальною не допискою, а є прямим виконанням вимог Закону щодо відповідності позову.

Суд вважав, що відсутність конкретних відомостей щодо ціни позову та змісту позовних вимог, які позивач просить суд визначити у рішенні, позбавляє можливості відкрити провадження у справі, здійснити судовий розгляд та прийняти обґрунтоване та законне рішення по суті, в межах заявлених та зазначених вимог.

Також суд зазначив, що позивач у своїй заяві вказує на обов`язок суду визначити розмір судового збору з посиланням на частину другу статті 176 Цивільного процесуального кодексу України, при цьому тлумачення цієї норми та її зміст викладається позивачем хибно.

В даному позові не майно є предметом спору, а тому розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні покладається на позивача.

Суд стверджував, що в позовних вимогах міститься розмір середньоденного заробітку (1394,08 грн), вказаний початок періоду, заявленого стягнення (з 01.08.2020) і навіть орієнтовний розрахунок суми стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зважаючи на необхідність сплатити 1% від суми позову, перевищує суму сплаченого позивачем судового збору, що свідчить про намагання позивача уникнути обов`язку сплати судового збору в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду та направлення справи №404/5269/20 до Кіровського районного суду м. Кіровограда для продовження розгляду.

Зазначив, що не згодін із викладеними мотивами в ухвалі суду про повернення йому позовної заяви.

Вказує, що на виконання ухвали суду від 08 вересня 2020 року він 06 жовтня 2020 року подав до суду виправлену позовну заяву, квитанцію про сплату судового збору в розмірі 840,80 грн. Судовий збір сплачено не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, з послідуючою сплатою судового збору у розмірі, що буде визначений судом в порядку ч. 2 ст. 176 ЦПК України.

Стверджує, що ухвалу суду від 13 жовтня 2020 року поштою не отримував, про її наявність дізнався 19 жовтня 2020 року із Єдиного державного реєстру судових рішень, де вказана ухвала була оприлюднена 15 жовтня 2020 року.

На виконання вказаної ухвали суду позивач просив відкрити провадження у справі №404/5269/20 та прийняти до уваги, що на цій стадії не представляється за можливе визначити ціну позову, тобто чітко та конкретно визначити розмір суми грошових коштів у вигляді середнього заробітку за весь час затримки розрахунків при звільненні, яка підлягає стягненню, та період, за який має бути проведено розрахунок стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунків при звільненні. В обґрунтування доводів позивач послався на те, що закон покладає саме на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність, а розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, тобто суд.

Посилаючись на ст. 117 КЗпП України також вказував, що суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Він просив суд першої інстанції звернути увагу і на те, що захист позивача права на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунків при звільненні шляхом обрахунку «хоча б на день подання позовної заяви до суду», як зазначено в ухвалі суду від 13 жовтня 2020 року, та з послідуючим збільшенням розміру цих позовних вимог не є ефективним захистом порушених відповідачем його трудових прав в розумінні завдань та основних засад цивільного судочинства, визначених статтею 2 ЦПК України, оскільки право збільшити або зменшити розмір позовних вимог може бути реалізовано лише до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, при цьому розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, тобто суд, на дату вирішення справи та за весь період затримки розрахунків при звільненні, який підлягає обрахунку із 01 серпня 2020 року, що є першим днем після дати звільнення (звільнено 31 липня 2020), та жодним чином не може бути обмежений процесуальним строком та підставами подачі заяви про збільшення розміру позовних вимог. Проте суд першої інстанції, по абсолютно надуманим підставам все ж таки за ухвалою від 27 жовтня 2020 року визнав неподаною та повернув позовну заяву.

Відзначає, що вказані дії суду незаконно позбавляють позивача в майбутньому права на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунків при звільненні, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду із заявою про вирішення даного спору становить три місяці, який фактично спливає 31 жовтня 2020 року.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.2 ст. 369 ЦПК).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з таких підстав.

Пунктами 2-9 частини третьої статті 175 ЦПК України встановлюються вимоги до змісту позовної заяви.

Відповідно до частин першої та другої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява, крім інших обов`язкових реквізитів, має містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку;

Відповідно до частин другої, третьої статті 176 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. У разі збільшення розміру позовних вимог або зміни предмета позову несплачену суму судового збору належить сплатити до звернення в суд з відповідною заявою.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 вересня 2020 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків, надано позивачеві строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, для подання позовної заяви з додержанням вимог, викладених у статтях 175 і 177 Цивільного процесуального кодексу України, а саме: надати до суду належним чином оформлену позовну заяву, з врахуванням роз`яснень, викладених в мотивувальній частині ухвали, зокрема: конкретизувати суму, яка підлягає стягненню за позовну вимогу про стягнення грошових коштів у вигляді середнього заробітку за весь час затримки розрахунків, вказати ціну позову та визначитись з періодом за який проведено розрахунок стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунків, запропоновано позивачеві сплатити судовий збір за вимогу майнового характеру про стягнення грошових коштів у вигляді середнього заробітку за весь час затримки розрахунків, який повинен відповідати 1 відсотку ціни позову в цій частині, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд зазначав, що в позовній заяві міститься вимога щодо стягнення середнього заробітку із розрахунку середньоденного заробітку в розмірі 1394,08 грн. (без включення сум відрахування на податки) за весь час затримки розрахунків, починаючи з 01.08.2029 року по день фактичного розрахунку, проте в якій сумі підлягає стягненню зазначена позовна вимога не конкретизовано, що унеможливлює з`ясування способу захисту прав та інтересів який позивач просить суд визначити у рішенні, крім того позивачем вказано період, починаючи з 01.08.2029 року, тобто дата яка передує вчиненню порушення прав позивача.

При подані позовної заяви ОСОБА_1 за позовну вимогу про стягнення грошових коштів у вигляді середнього заробітку із розрахунку середньоденного заробітку судовий збір не сплачено. І як зазначалось вище, позивачем не конкретизовано, яка саме сума підлягає стягненню, що унеможливлює визначення ціни позову та перешкоджає з`ясуванню суми судового збору, яку необхідно сплатити позивачеві за вказану позовну вимогу.

Щодо сплати судового збору за позовну вимогу у вигляді середнього заробітку за час затримки розрахунків судом враховано правову позицію викладену в ухвалі Верховного Суду від 11.06.2019, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).

Таким чином, позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку із розрахунку середньоденного заробітку в розмірі 1394,08 грн (без включення сум відрахування на податки) за весь час затримки розрахунків, починаючи з 01.08.2020 по день фактичного розрахунку, оплачується судовим в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що передбачено підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (а.с.159-16).

Згідно відмітки у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення позивач отримав вказану ухвалу 29.09.2020 (а.с.18).

На виконання її вимог ОСОБА_1 06.10.2020 подав до суду нову позовну заяву, з виправленням дати з якої слід розпочинати стягнення середнього заробітку, та оригінал квитанції про сплату судового збору в сумі 840,80 грн, що підтверджується копією заяви від 05.10.2020 (а.с. 19-22).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 жовтня 2020 року продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви, та надано строк, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення ухвали (а.с.23).

Ухвала мотивована тим, що позивачем подано позовну заяву (вх. № 33162 від 06.10.2020), в якій позовні вимоги викладені наступним чином: стягнути з Державного підприємства «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 2» Державного агентства резерву України на його користь заборгованості по заробітній платі в розмірі 100401,62 грн, та стягнути з Державного підприємства «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 2» Державного агентства резерву України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку із розрахунку середньоденного заробітку в розмірі 1394,08 грн (без включення сум відрахування на податки) за весь час затримки розрахунків, починаючи з 01.08.2020 по день фактичного розрахунку.

Суд вказав, що позивачем було сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн однак, вимоги ухвали про залишення позову без руху від 08 вересня 2020 року в повному обсязі виконані не були з огляду на таке.

Всупереч положенням пункту 3 частини третьої статті 175 Цивільного процесуального кодексу України та вимогам ухвали про залишення позову без руху від 08 вересня 2020 року, ОСОБА_1 так і не вказав ціну позову, виходячи з розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, яку позивач заявляє до стягнення на його користь з відповідача та розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суму якого позивач зобов`язаний вказати у прохальній частині позовної заяви.

Позивач не визначився зі змістом позовних вимог та не зазначив розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який він просить суд стягнути з відповідача, розрахований хоча б на день подання позовної заяви до суду.

Суд відзначав, що не повинен визначати ціну позову та зміст позовних вимог, оскільки у відповідності до пунктів 3, 4 частини третьої статті 175 Цивільного процесуального кодексу України такий обов`язок покладається на позивача.

Щодо попереднього визначення розміру судового збору судом відмічено, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи (частина друга статті 176 Цивільного процесуального кодексу України). Однак не майно є предметом даного спору.

На підставі викладеного суд дійшов висновку враховуючи, що позивачем вимоги ухвали судді від 08 вересня 2020 року виконано неналежним чином, за необхідне продовжити строк для усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 .

Згідно відмітки у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення позивач отримав вказану ухвалу 28.10.2020 (а.с.25).

Строк виконання ухвали - 02.11.2020.

Позивачем, через канцелярію Кіровського районного суду м. Кіровограда, 21.10.2020 подано заяву на виконання вказаної ухвали (а.с.26-28), в якій просив відкрити провадження у справі, з обґрунтуванням доводів з яких ОСОБА_1 вважає, що недоліки поданого ним 03.09.2020 позову усунені.

Також позивачем надано нову позовну заяву в якій усунено описку у даті з якої слід проводити розрахунок середнього заробітку з неправильної «01.08.2029» на правильну «01.08.2020».

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Згідно норм ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Висновок суду першої інстанції про обов`язок позивача сплатити судовий збір за позовну вимогу майнового характеру в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є правильним.

Проте, в решті з мотивами суду першої інстанції щодо повернення позовної заяви не можна погодитись.

У заявах про виконання ухвал про залишення позову буз руху поданих 06.10.2020 та 21.10.2020 позивач зазначав, що на даному етапі не представляється можливим конкретизувати остаточну суму, яка підлягає стягненню, та визначити період по який слід провести розрахунок, оскільки не можливо передбачити дату ухвалення судом рішення по справі. Позивачем сплачено мінімальний розмір судового збору в сумі 840,80 грн, про що надано оригінал квитанції, що відповідає вимогам ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

Суд першої інстанції вказав, що позивачу слід конкретизувати суму, яка підлягає стягненню за позовну вимогу про стягнення грошових коштів у вигляді середнього заробітку за весь час затримки розрахунків, вказати ціну позову та визначитись з періодом за який проведено розрахунок стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунків та сплатити судовий збір. Вважав, що без зазначення в позовній заяві конкретної суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню з відповідача, неможливо з`ясувати спосіб захисту прав та інтересів, який позивач просить визначити у судовому рішенні, а також період нарахування.

Статтею 174 ЦПК України встановлено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до частини третьої статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Позивач визначив ціну позову та виклав зміст позовних вимог, як це передбачено пунктами 3 та 4 частини третьої статті 175 ЦПК України.

У новій позовній заяві ОСОБА_1 просив про стягнення на його користь із Державного підприємства «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №2» Державного агентства резерву Українизаборгованості по заробітній платі в розмірі 100 401,62 грн, та середнього заробітку, розмір якого 1394,08 грн (без включення сум відрахування на податки) за весь час затримки розрахунків, починаючи з 01.08.2020 по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом.

Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Згідно вимог ч.ч. 1 та 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

ОСОБА_1 розпорядився правами щодо предмета спору, виклав доводи в обґрунтування позовних вимог, та саму прохальну частину на власний розсуд.

В разі необхідності задля забезпечення доказів сторони мають право заявляти клопотання про призначення у справі судової експертизи, в тому числі й з метою визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Крім того, суд не позбавлений можливості провести свій розрахунок суми, що підлягає стягненню.

Таким чином, Кіровський районний суд м. Кіровограда мав прийняти подану на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху нову позовну заяву ОСОБА_1 з усуненими недоліками, та за результатами оцінки досліджених обставин, наданих сторонами в обґрунтування своїх доводів та заперечень доказів прийняти законне й обґрунтоване рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржена ухвала суду не відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, обмежує права позивача та перешкоджає йому у доступі до правосуддя.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про визнання неподаною та повернення позовної заяви на підставі ст. 185 ЦПК України, з тих підстав, що ОСОБА_1 не усунуто у встановлений судом строк недоліки позовної заяви, є помилковими, оскільки суперечать наведеним нормам процесуального права.

Ухвала Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 жовтня 2020 року постановлена з порушенням норм процесуального права, перешкоджає подальшому провадженню у справі, тому відповідно до вимог ст. ст. 374, 379 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 371, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 жовтня 2020 року, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді С. М. Єгорова

О. І. Чельник

В. В. Черненко