Справа №: 343/1266/20
Провадження №: 2/0343/522/20
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Андрусіва І. М.,

секретаря судового засідання - Оленяк С.І.,

розглянувши у підготовчому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 343/1266/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

за участю: позивачки- ОСОБА_1 ,

відповідача- ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

позивачка, звернувшись до суду з даним позовом, просить розірвати шлюб, зареєстрований 01 вересня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №149, укладений між нею та відповідачем. Стягувати з відповідача кошти на її користь на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати (судовий збір та витрати на надання правничої допомоги) покласти на відповідача.

Підставою звернення до суду з даним позовом вказує те, що у них з відповідачем погіршились стосунки. Вони перестали розуміти одне одного. У них виявилися різні погляди на життя. З`явилися небезпідставні підозри у подружній зраді. Відповідач став неадекватно, без поваги відноситись до неї. Між ними з будь-якої причини почали виникати скандали і сварки, які часто відбувалися в присутності дочки. Оскільки вони протягом тривалого часу не підтримують подружніх відносин, ведуть відокремлений спосіб життя, зважаючи на негативний вплив конфліктних відносин на розвиток і виховання дитини, вважає, що примирення між ними неможливе, а тому вимушена звернутись до суду з даним позовом та вважає, що їхній шлюб слід розірвати без надання терміну на припинення. Прізвище змінювати на дошлюбне не бажає.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась їх спільна дочка ОСОБА_3 , яка проживає з нею. На даний час вона працює практичним психологом у Малотур`янському НВК. Джерел доходу, крім заробітної плати, не має. Однієї її зарплати не вистачає для свого проживання та для утримання і належного догляду за дитиною. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини, оскільки він працює офіційно продавцем в «Епіцентрі», однак добровільно коштів на утримання дочки не надає. Наведене слугувало причиною звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23.07.2020 відкрито провадження по даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та надано відповідачу строк для надання відзиву, яким останній не скористався.

Позивачка у підготовчому судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити.

Відповідач у підготовчому судовому засіданні позов визнав та не заперечив щодо його задоволення у повному обсязі.

Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши матеріали справи, у зв"язку з визнанням позову відповідачем, вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні, яким задовольнити позовні вимоги, виходячи з такого:

Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (ч. 4 ст. 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (ч.5 ст. 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (ч.4 ст. 7) та інше.

Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України).

Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Згідно з ч. 1 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Суд встановив, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 01.09.2009 між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №149, 0 вересня 2020 року зареєстрований шлюб (а.с. 5).

Згідно з ч.1 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Суд встановив, що від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3 , яка проживає з матір"ю (а.с. 6, 8).

У відповідності до вимог ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Позивачка виявила бажання після розірвання шлюбу не змінювати прізвище " ОСОБА_1 " на дошлюбне.

З огляду на викладене, суд встановив, що між сторонами по справі склалися неприязні відносини, оскільки в них різні погляди на життя та сімейні обов`язки, спільного побуту не ведуть. Шлюб між ними носить формальний характер, проживають окремо, що призвело до припинення між ними сімейних відносин та розпаду сім`ї, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Спір відносно проживання дитини відсутній. За таких обставин, суд вважає за необхідне позов у цій частині задовольнити.

При зверненні до суду позивачка сплатила судовий збір у розмірі 840,80 гривень ,який відповідно до ч.2 п.1 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача.

Щодо вимоги про стягнення аліментів у виді 1/4 частини від усіх видів заробітку на малолітню дитину в користь позивачки, суд виходив з таких міркувань:

Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов"язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім"я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України).

Згідно зі ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27.09.1991 року суд, повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 згаданої вище Конвенціїї ООН, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, розом з яким проживає дитина.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття (частини 1, 2, 3 ст. 183 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу Укераїни при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров"я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З наданих доказів суд дійшов висновку, що відповідач є працездатним, має постійний дохід у вигляді заробітної плати, оскільки працює в ТОВ "ЕПІЦЕНТР-К" і може сплачувати аліменти на дитину, інших дітей чи утриманців немає. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дітей, передбачених ст. 188 СК України, не встановлено. Відповідач позов визнав та не заперечив щодо стягнення з нього аліментів у розмірі, вказаному у позовній заяві.

Аліменти повинні бути стягнуті у частці від доходу, тобто у спосіб, обраний позивачкою.

Отже, з урахуванням вищевикладених обставин а також розміру прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років, суд дійшов до переконання про задоволення позову.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України підлягають негайному виконанню рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Позивач при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому з урахуванням ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 840,80 грн судового збору.

На підставі викладеного, ст. 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 104, 105, 110, 112, 113, 141, 182, 183 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 141, 200, 265, 268 п.6, 282, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 01 вересня 2009 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №149, - розірвати.

Малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати з матір"ю ОСОБА_1 .

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 22 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840,80 грн сплаченого нею судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 840,80 грн судового збору .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована по АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований по АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя Долинського районного суду І. М. Андрусів

Повне судове рішення складено 28.09.2020