Справа № 185/917/20
Провадження № 2/185/1835/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 вересня 2020 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Мерцалової Н.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Приходько М.М., представника відповідача Мележик О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И В

07 лютого 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, відповідно до якого просив суд:

1. Визнати незаконними та скасувати накази № 128-к від 30.12.2019 року та № 2-к від 09.01.2020 року по Філії «Павлоградське регіональне управління по водопостачанню та очистці каналізаційних стоків» Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»;

2. Поновити його на роботі у Філії «Павлоградське регіональне управління по водопостачанню та очистці каналізаційних стоків» Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на посаді підсобного робітника дільниці з ремонту трубопроводів госпитної води та ремонтного цеху з 09.01.2020 року;

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.01.2020 року по 07.02.2020 року включно, в розмірі 6471.28 гривень, з якого необхідно утримати всі передбачені законом податки та обов`язкові платежі.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на його користь грошову компенсацію за завдану йому моральну шкоду в розмірі 20000.00 гривень.

В подальшому позивач, збільшив свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.01.2020 року по 10.06.2020 року включно, в розмірі 29824.16 гривень, з якого необхідно утримати всі передбачені законом податки та обов`язкові платіж. В іншій частині позовні вимоги залишив без змін.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив наступне. 05 січня 2016 року він був прийнятий на роботу у Філію «Павлоградське регіональне управління по водопостачанню та очистці каналізаційних стоків» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» машиністом насосних установок 3 розряду на період мобілізації ОСОБА_2 , на підставі розпорядження № 1-к від 04.01.2016 року. Розпорядженням № 127-к від 01.11.2016 року він був переведений машиністом насосних установок на постійне місце роботи з 01.11.2016 року. В травні 2018 року, при проходженні щорічного медичного огляду була видана довідка ЛКК № 1010 від 11.05.2018 року про те, що внаслідок стану здоров`я, позивач не може виконувати роботу на посаді машиніста насосних установок, в наслідок чого наказом № 61-к від 21.05.2018 року він був відсторонений від виконання своїх обов`язків з 21.05.2018 року до прийняття рішення про його звільнення чи переведення на іншу роботу. Наказом № 64-к від 22.05.2018 року позивач був тимчасово переведений на період відсторонення від роботи, згідно наказу № 61-к від 21.05.2018 року, на дільницю з ремонту трубопроводів - центральну базу для виконання підсобних робіт з 22.05.2018 року з збереженням його середньої заробітної плати. Наказом № 79-к від 09.07.2018 року, позивач був переведений підсобним робітником дільниці з ремонту трубопроводів госпитної води та ремонтного цеху з 09.07.2018 року по 31.12.2018 року, на створене робоче місце для інвалідів, згідно з наказом генерального директора ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» № 127 від 27.06.2018 року. При даному переведенні позивачу був встановлений оклад - 3770 грн. та надбавка за вислугу років 4% за фактично відпрацьований час. Наказом № 3-к від 02.01.2019 року, був продовжений строковий трудовий договір позивача з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року, на підставі наказу генерального директора ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» №310 від 26.12.2018 року «Про створення робочих місць для осіб з інвалідністю». В останній день строку дії трудового договору позивач не був звільнений з підстав передбачених п. 2 ст. 36 КЗпП України, таким чином дія трудового договору була продовжена на невизначений строк. Проте, наказом № 128-к від 30.12.2019 року позивач був повернутий на попереднє місце роботи на посаду машиніста насосних установок на дільниці меліорації та допоміжного виробництва з 01.01.2020 року та відсторонений від роботи до прийняття рішення про його звільнення. В подальшому наказом № 2-к від 09.01.2020 року позивач був звільнений з роботи у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді або виконуваної роботи внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи за п. 2 ст. 40 КЗпП України. Накази № 128-к від 30.12.2019 року та № 2-к від 09.01.2020 року позивач вважає незаконними, так як він не давав своєї згоди на повернення на попереднє місце роботи на посаду машиніста насосних установок на дільниці меліорації та допоміжного виробництва з 01.01.2020 року, відсутній медичний висновок про те, що позивач за станом здоров`я не може виконувати роботу на посаді підсобного робітника дільниці з ремонту трубопроводів госпитної води та ремонтного цеху, на яку він був переведений.

Відповідачем надано суду письмовий відзив на позов у якому він зазначив наступне. Автоматизованою системою було невірно сформовано текст наказу № 3-к від 02.01.2019 року, в ньому було зазначено про необхідність продовжувати строковий трудовий договір, в той час, як необхідно було вказати про тимчасове переведення. Ця помилка була виявлена та 03.01.2019 року наказом № 4-к були внесені зміни до наказу № 3-к від 02.01.2019 року у відповідності до якого позивач з 02.01.2019 р. був тимчасово переведений на створене робоче місце інваліда на період з 01.01.2019 р. по 31.12.2019 р., а після закінчення строку переведення звільнений по п. 2 ст. 40 КЗпП України. Відповідач вважає, що звільнення позивача з роботи було здійснено відповідно до вимог діючого трудового законодавства та просить в зв`язку з відсутністю предмета спору закрити провадження по справі.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача, в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні, обґрунтовуючи свою позицію посилався на обставини викладені у відзиві та зазначив, що звільнення позивача було проведено на законних підставах.

Вислухавши пояснення сторін і дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково за таких підстав.

В судовому засіданні встановлено наступне. 05 січня 2016 року позивач був прийнятий на роботу у Філію «Павлоградське регіональне управління по водопостачанню та очистці каналізаційних стоків» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» машиністом насосних установок 3 розряду на період мобілізації ОСОБА_2 , на підставі розпорядження № 1-к від 04.01.2016 року. Відомості про прийняття позивача на роботу, були внесені до його трудової книжки.

Розпорядженням № 127-к від 01.11.2016 року позивач був переведений машиністом насосних установок на постійне місце роботи з 01.11.2016 року, про що були внесені відомості до його трудової книжки.

Довідкою ЛКК № 1010 від 11.05.2018 року встановлено що внаслідок стану здоров`я, позивач не може виконувати роботу на посаді машиніста насосних установок, в наслідок чого наказом № 61-к від 21.05.2018 року він був відсторонений від виконання своїх обов`язків з 21.05.2018 року до прийняття рішення про його звільнення чи переведення на іншу роботу.

Наказом № 64-к від 22.05.2018 року позивач був тимчасово переведений на період відсторонення від роботи, згідно наказу № 61-к від 21.05.2018 року, на дільницю з ремонту трубопроводів - центральну базу для виконання підсобних робіт з 22.05.2018 року з збереженням середньої заробітної плати.

Наказом № 79-к від 09.07.2018 року, позивач був переведений підсобним робітником дільниці з ремонту трубопроводів госпитної води та ремонтного цеху з 09.07.2018 року по 31.12.2018 року, на створене робоче місце для інвалідів, згідно з наказом генерального директора ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» № 127 від 27.06.2018 року. Позивачу був встановлений оклад - 3770 грн. та надбавка за вислугу років 4% за фактично відпрацьований час, про що були внесені відомості до його трудової книжки. В заяві від 09.07.2018 року позивач просив перевести його на створене робоче місце для працевлаштування інвалідів підсобним робітником на дільницю з ремонту трубопроводів з 09.07.2018 року.

Наказом № 3-к від 02.01.2019 року, був продовжений строковий трудовий договір позивача з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року, на підставі наказу генерального директора ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» № 310 від 26.12.2018 року «Про створення робочих місць для осіб з інвалідністю», про що були внесені відомості до його трудової книжки. В заяві від 02.01.2019 року позивач просив продовжити строковий трудовий договір за професією підсобний робітник з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Відповідно до ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Судом встановлено, що в останній день строку дії трудового договору позивач не був звільнений з посади підсобного робітника дільниці з ремонту трубопроводів госпитної води та ремонтного цеху з підстав передбачених п. 2 ст. 36 КЗпП України.

30.12.2019 року був виданий наказ № 128-к по Філії «Павлоградське регіональне управління по водопостачанню та очистці каналізаційних стоків» Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», відповідно до якого у зв`язку з відсутністю робочого місця «підсобний робітник» на Філії, наказано ОСОБА_1 з 01.01.2020 року повернути на попереднє місце роботи на посаду машиніста насосних установок на дільниці меліорації та допоміжного виробництва і відсторонити його від роботи до прийняття рішення про його звільнення.

09.01.2020 року був виданий наказ № 2-к по Філії «Павлоградське регіональне управління по водопостачанню та очистці каналізаційних стоків» Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», яким ОСОБА_1 , машиніста насосних установок на дільниці меліорації та допоміжного виробництва, було звільнено з роботи у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді або виконуваної роботи внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Суд вважає, що звільнення позивача являється незаконним з урахуванням наступного.

Наказом № 128-к від 30.12.2019 року позивач був повернутий на попереднє місце роботи на посаду машиніста насосних установок на дільниці меліорації та допоміжного виробництва з 01.01.2020 року у зв`язку з відсутністю робочого місця «підсобний робітник» на філії відповідача. Проте повернути працівника на попереднє місце роботи, можливо лише після закінчення строку на який його було тимчасово переведено і якщо робота не протипоказана працівникові за станом здоров`я.

Як було встановлено судом, позивач наказом № 79-к від 09.07.2018 року, був переведений підсобним робітником дільниці з ремонту трубопроводів госпитної води та ремонтного цеху з 09.07.2018 року на створене робоче місце для інвалідів. В даному наказі відсутнє посилання на тимчасове переведення позивача на вищезазначену посаду. Відомості про дане переведення позивача були внесені відповідачем до трудової книжки.

Згідно наказу Мінпраці, Мін`юсту, Мінсоцзахисту України від 29.07.1993 р. № 58 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» (абзац другий п. 2.2 Інструкції) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Наказом № 79-к від 09.07.2018 року позивачу був встановлений оклад - 3770 грн. за посадою підсобний робітник дільниці з ремонту трубопроводів госпитної води та ремонтного цеху, надбавка за вислугу років 4% за фактично відпрацьований час.

Відповідно до ст. 33 КЗпП України тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою. Власник або уповноважений ним орган має право перевести працівника строком до одного місяця на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди, якщо вона не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, з оплатою праці за виконану роботу, але не нижчою, ніж середній заробіток за попередньою роботою. У випадках, зазначених у частині другій цієї статті, забороняється тимчасове переведення на іншу роботу вагітних жінок, жінок, які мають дитину з інвалідністю або дитину віком до шести років, а також осіб віком до вісімнадцяти років без їх згоди.

Відповідно до ст. 170 КЗпП України працівників, які потребують за станом здоров`я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. При переведенні за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу за працівниками зберігається попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення, а у випадках, передбачених законодавством України, попередній середній заробіток зберігається на весь час виконання нижчеоплачуваної роботи або надається матеріальне забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.

Судом встановлено, що позивач не давав відповідачу згоди на його тимчасове переведення з посади машиніста насосних установок на дільниці меліорації та допоміжного виробництва на посаду підсобного робітника дільниці з ремонту трубопроводів госпитної води та ремонтного цеху з 09.07.2018 року та в подальшому. Про постійний характер переведення позивача свідчить і виданий наказ № 3-к від 02.01.2019 року, яким був продовжений строковий трудовий договір позивача з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року, на підставі наказу генерального директора ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» № 310 від 26.12.2018 року «Про створення робочих місць для осіб з інвалідністю», про що були внесені відомості до його трудової книжки.

Суд не приймає доводи відповідача про те, що наказом № 146-к від 31.12.2018 року позивач був повернутий на попереднє місце роботи машиністом насосних установок з 01.01.2019 р., а наказом № 4-к від 03.01.2019 р. були внесені зміни до наказу № 3-к від 02.01.2019 р. у відповідності до якого, позивач з 02.01.2019 р. був тимчасово переведений на створене робоче місце інваліда на період з 01.01.2019 р. по 31.12.2019 р., так як з даними наказами позивач не був ознайомлений, доказів протилежного відповідачем не було надано.

У відповідності з п. 11 глави 9 розділу ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22 червня 2015 р. за № 736/27181, з розпорядчим документом з кадрових питань (особового складу) обов`язково ознайомлюють згаданих у ньому осіб, які на першому примірнику документа чи на спеціальному бланку проставляють свої підписи із зазначенням дати ознайомлення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, яке перешкоджає продовженню даної роботи. Підставою для звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП України є медичний висновок про невідповідність працівника виконуваній роботі за станом здоров`я.

Під час розгляду даної справи, відповідачем не було надано доказів того, що за станом здоров`я позивач не може виконувати роботу на посаді підсобного робітника дільниці з ремонту трубопроводів госпитної води та ремонтного цеху на яку він був переведений з 09.07.2018 року згідно наказу № 79-к від 09.07.2018 року.

Таким чином, слід визнати незаконними та скасувати накази № 128-к від 30.12.2019 року, № 2-к від 09.01.2020 року та поновити позивача на роботі у Філії «Павлоградське регіональне управління по водопостачанню та очистці каналізаційних стоків» Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на посаді підсобного робітника дільниці з ремонту трубопроводів госпитної води та ремонтного цеху з 09.01.2020 року.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так середньоденна заробітна плата позивача складає 281.36 грн. із розрахунку:

5032.18 грн. + 5587.94 грн. = 10620.12 грн. - фактична заробітна плата позивача за останні два місяці роботи;

144 год. + 158 год. = 302 години - кількість фактично відпрацьованих позивачем годин за два останні місяці роботи;

10620.12 грн. : 302 години = 35.17 грн. - розмір середньогодинної заробітної плати позивача за останні два місяці роботи;

35.17 грн. х 8 годин = 281.36 грн. - розмір середньоденної заробітної плати позивача за останні два місяці роботи.

В період з 09.01.2020 року по 10.06.2020 року включно число робочих днів становить 106, тому множимо на 281.36 грн. = 29824.16 гривень.

Таким чином сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 09.01.2020 року по 10.06.2020 року включно становить 29824.16 гривень.

Діями відповідача, у зв`язку з його незаконним звільненням, позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що він був неправомірно, звільнений з підприємства, він хвилювався тому що залишився без роботи та без постійної стабільної заробітної плати. Все це призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В п. 13 Постанови пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Виходячи з принципу розумності і справедливості суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача 3000.00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому слід стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь Держави витрати на судовий збір в сумі 2102.00 гривень.

Керуючись ст.71, 82, 263, 264, 265 ЦПК України суд -

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати незаконними та скасувати накази № 128-к від 30.12.2019 року та № 2-к від 09.01.2020 року по Філії «Павлоградське регіональне управління по водопостачанню та очистці каналізаційних стоків» Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля».

Поновити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на роботі у Філії «Павлоградське регіональне управління по водопостачанню та очистці каналізаційних стоків» Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на посаді підсобного робітника дільниці з ремонту трубопроводів госпитної води та ремонтного цеху з 09.01.2020 року.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.01.2020 року по 10.06.2020 року включно, в розмірі 29824.16 гривень, з якого утримати всі передбачені законом податки та обов`язкові платежі.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 3000.00 гривень.

У задоволені іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» () на користь Держави витрати на судовий збір в сумі 2102.00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається Дніпровському апеляційному суду.

Повний текст рішення складено 28 вересня 2020 року.

Суддя: В. О. Головін