Справа № 216/4010/18
провадження 2/216/477/20
РІШЕННЯ

іменем України

31 серпня 2020 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Кузнецова Р.О.

за участю:

секретаря судового засідання - Кузь А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії,-

встановив:

24 липня 2020 року комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (далі КПТМ «Криворіжтепломережа»), засновником та власником якого є орган місцевого самоврядування в особі Криворізької міської ради, створене з метою отримання прибутку в результаті діяльності з виробництва, транспортування, постачання та реалізації теплової енергії споживачам м. Кривого Рогу для потреби опалення та гарячого водопостачання.

Відповідачам проводились нарахування відповідно до тарифів на теплову енергію, які встановлені:

- вартість опалення згідно рішення виконавчого комітету Криворізької міської Ради №369 від 13.07.2005 склала 1,11 грн за 1 кв. м. загальної площі на місяць, рішенням від 13.07.2005 №554 опалення за 1 Гкал 160 грн;

- рішенням виконавчого комітету Криворізької міської Ради №53 від 17.01.2008 вартість опалення за 1 Гкал 200 грн, рішенням від 13.08.2008 №584 вартість опалення за 1 Гкал 245 грн;

- з 01.01.2011 затверджено постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1844 від 14.12.2010, тариф на теплову енергію для населення 269,50 грн/Гкал;

- з 01.07.2014 року затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 650 від 06.06.2014 та з 21.11.2014 затверджено постановою Національної комісії у сферах енергетики та комунальних послуг №146 від 31.10.2014, для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 427,83 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 12,94 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість); з централізованого постачання гарячої води: за умови підключення рушникосушильників до систем гарячого водопостачання - 27,21 грн. за 1 куб. м (з податком на додану вартість); за відсутності рушникосушильників - 25,29 грн. за 1 куб. м (з податком на додану вартість);

- з 01.05.2015 року затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1171 від 31.03.2015 з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 720,15 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 21,77 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з ПДВ).

- з 01.07.2016 затверджено постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1171 від 31.03.2015 зі змінами згідно постанови НКРЕКП №1101 від 09.06.2016 з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії 1411,77 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії 42,69 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість);

- з 04.11.2016 року затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1171 від 31.03.2015 зі змінами згідно постанови НКРЕКП №1782 від 06.10.2016р. з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії 1417 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії 51,63 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість);

- з 09.07.2017 затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №784 від 15.06.2017 зі змінами згідно постанови НКРЕКП №1171 від 31.03.2015 з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії 1393,27 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії 50,73 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість);

- з 31.12.2017 року, згідно постанови від 28.12.2017 №1536 «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 31 березня 2015 року №1171», для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії 1424,96 грн/Гкал, з урахуванням податку на додану вартість (у тому числі: паливна складова 1070,27 грн/Гкал; решта витрат, крім паливної складової 354,69 грн/Гкал);

- для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії 67,05 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення, з урахуванням податку на додану вартість (у тому числі: паливна складова 50,36 грн. за 1 кв. м; решта витрат, крім паливної складової 16,69 грн. за 1 кв. м);

На виконання своєї статутної мети КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснює постачання теплової енергії відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 . Так як, будинок АДРЕСА_2 є багатоповерховим, опалення до квартири АДРЕСА_3 здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, це свідчить про те, що відповідач отримує теплову енергію. Доказами подачі теплової енергії до будинку є акти про подачу теплоносія та про його відключення, копії яких додаються.

КПТМ «Криворіжтепломережа» відповідно до приписів Закону України «Про природні монополії» відноситься до суб`єктів природної монополії. Як монополіст такої природної монополії, згідно ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», позивач не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності можливостей на приєднання споживача до теплової енергії.

Заборгованість відповідача відповідно до розрахунку заборгованості за період з 01.07.2007 по 01.12.2009 складає за централізоване опалення 3834,18 грн. та за період з 01.03.2013 по 01.01.2017 складає 9158,77 грн. Всього заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання складає 12 992,95 грн.

На теперішній час борг відповідачем не сплачено, тому позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права та просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати.

Представник позивача, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, не використала наданого законом права на особисту участь у судовому засіданні, у судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу у її відсутність, про що надала письмову заяву, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив.

Разом з цим, 06.03.2019 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заперечує розмір заборгованості з наступних підстав:

- по-перше, розрахунок наданий суду не враховує показання приладу обліку, встановленого на будинку. Внаслідок чого позивач нараховує суму заборгованості без зазначення показів приладу обліку, невідомо яким чином;

- по-друге, позивач свої зобов`язання виконував неналежним чином, порушував ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», зокрема п. 5 ч. 1 ст. 7 та ЗУ «Про захист прав споживачів». Температура теплоносію у зазначені позивачем періоди заборгованості не відповідала нормативно встановленій, а тому послуга надавалась неякісно;

- по третє, позивач пропустив строк позовної давності. За кожен прострочений щомісячний комунальний платіж строк позовної давності рахується окремо.

Будь-яких інших заяв та клопотань зі сторони відповідача до суду не надходило.

Проте, 12.06.2019 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначає, що будинок АДРЕСА_2 обладнано приладом обліку теплової енергії з 11 листопада 2009 року, що підтверджується актом введення в експлуатацію приладу обліку. (копія додається) Відповідно до розрахунку заборгованості по особовому рахунку відповідача, в які враховані показники приладу обліку за період з 11.11.2009 по 01.12.2009 та за період з 01.03.2013 по 01.01.2017 вбачається нарахування щомісячно плати за теплову енергію відповідно до кількості спожитої теплової енергії (Гкал), пропорційно опалювальній площі житлового приміщення відповідача та відповідного тарифу. Крім того, відповідачем не здійснено жодної оплати за надані послуги за вказаний період. Відповідач зазначає, що позивачем постійно порушуються умови постачання теплоносія на будинок, а саме, температура теплоносія на вході до будинку не відповідає нормативній залежності від температури повітря, проте останнім не надано жодного доказу на підтвердження своїх доводів. Щодо застосування строків позовної давності, представником позивача зазначено, що ст. 257 ЦК України передбачено, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку і позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення. Враховуючи, що судовий захист позивача на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як в позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення. Подання позивачем заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому ЦПК України, перериває позовну давність. Відповідачем судовий наказ №2-н-506/10 про стягнення заборгованості за централізоване опалення за період з 01.07.2007 по 01.12.2009 скасовано 11.01.2017, а судовий наказ №216/400/17 про стягнення заборгованості за централізоване опалення за період з 01.03.2013 по 01.01.2017, скасовано 24.03.2017. Таким чином, строк позовної давності переривається з моменту скасування зазначених наказів. Отже, представник позивача наполягає на задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, відзив на позовну заяву та відповідь на відзив, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому, згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що спірні відносини виникли у зв`язку із виконанням послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг, тому до нього мають бути застосовані норми Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правила надання населенню послуг з водо-теплопостачання та водовідведення та Правила надання населенню послуг централізованого опалення холодної та гарячої води і водовідведення.

КПТМ «Криворіжтепломережа», відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (надалі по тексту Правила), надає населенню м. Кривого Рогу, а також підприємствам, установам і організаціям теплову енергію для потреб опалення, у тому числі й за місцем проживання відповідача.

Відповідач мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , користується послугами позивача і є споживачеми теплової енергії.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як з розрахунку, наданого позивачем до позову (а.с. 4) так і з розрахунку заборгованості по особовому рахунку, наданого позивачем у якості додатку до відповіді на відзив (а.с. 53), підтверджений факт наявності заборгованості відповідача, яка за період з 01.07.2007 по 01.12.2009 складає за централізоване опалення 3834,18 грн. та за період з 01.03.2013 по 01.01.2017 складає 9158,77 грн, а разом заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання складає 12 992,95 грн.

Отже, судом встановлено, що у зазначені періоди позивач надавав послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , якими користувався відповідач, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами про подачу теплоносія та про його відключення (а.с. 7-13).

Таким чином, суд вважає, що обставини порушення оплати за спожиту теплову енергію є доведеними повністю, внаслідок чого позивач отримав право на відшкодування завданих йому збитків в судовому порядку.

При цьому, суд не бере до уваги доводи відповідача, що розрахунок наданий суду не враховує показання приладу обліку, встановленого на будинку, внаслідок чого позивач нараховує суму заборгованості без зазначення показів приладу обліку, невідомо яким чином, а також, що позивач свої зобов`язання виконував неналежним чином, порушував ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», зокрема п. 5 ч. 1 ст. 7 та ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме, температура теплоносію у зазначені позивачем періоди заборгованості не відповідала нормативно встановленій, а тому послуга надавалась неякісно.

Натомість, суд погоджується з доводами представника позивача, зазначеними у відповіді на відзив, оскільки, у першому випадку, факт встановлення у будинку АДРЕСА_2 приладу обліку теплової енергії з 11 листопада 2009 року, підтверджується письмовими доказами, які надав представник позивача, а саме, актом введення в експлуатацію приладу обліку (а.с. 51), актом відповідності та експертизи проекту витратомірного вузла обліку витрати теплоносія на базі теплолічильника «Ергомера-125.АА» (а.с. 52). Крім цього, як убачається з розрахунку заборгованості по особовому рахунку відповідача (а.с 53-55), останній проведений з урахуванням показів приладу обліку теплової енергії за період з 11.11.2009 по 01.12.2009 та за період з 01.03.2013 по 01.01.2017, що підтверджується актами фіксації показів приладу обліку (а.с. 56, 57) та записами у Журналі обліку показів приладу обліку (а.с. 58-67), окрім цього, з цього ж розрахунку вбачається нарахування щомісячної оплати за теплову енергію відповідно до кількості спожитої теплової енергії (Гкал), пропорційно опалювальній площі житлового приміщення відповідача та відповідного тарифу; у другому випадку, заслуговують на увагу суду доводи представника позивача, щодо відсутності у матеріалах справи жодних доказів неналежного виконання послуг з боку КПТМ «Криворіжтепломережа», внаслідок чого доводи відповідача, що температура теплоносію у зазначені позивачем періоди заборгованості не відповідала нормативно встановленій, а тому послуга надавалась неякісно, є надуманими.

Разом з цим, перевіряючи строк позовної давності у межах якого позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості, суд погоджується з доводами відповідача, що позивач частково пропустив строк позовної давності та судом встановлено наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Для цілей застосування частини третьої та четвертої статті 267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач (частина перша статті 30 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій; частина перша статті 48 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16(пункт 138)).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц).

Відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, та частини першої статті 160 ЦПК України у редакції, чинній з цієї дати, судовий наказ є особливою формою судового рішення за певними вимогами, зокрема, і про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (пункт 3 частини першої статті 96 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, пункт 3 частини першої статті 161 ЦПК України у редакції, чинній з тієї дати).

Інститут наказного провадження був запроваджений у цивільному процесі України з 1 вересня 2005 року, коли набрав чинності ЦПК України. ЦК України набрав чинності 1 січня 2004 року. З того часу приписи статті 264 цього кодексу про переривання перебігу позовної давності залишаються незмінними, а перелік підстав такого переривання є вичерпним.

Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника. Процес доказування для першого починається з моменту подання заяви про видачу судового наказу та закінчується прийняттям цієї заяви судом, тоді як для боржника цей процес розпочнеться, якщо він вирішить подати заяву про скасування судового наказу після отримання копії останнього. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є правом, а не обов`язком особи, якій належить право вимоги, а також органів і осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина друга статті 95 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, частина друга статті 160 ЦПК України у редакції, чинній з тієї дати).

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 11.02.2010 за заявою комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» було видано судовий наказ №2-н-506/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» заборгованості за постачання теплової енергії за період з 01.07.2007 по 01.12.2009, у розмірі 3834,18 грн. Ухвалою суду від 11.01.2017 вказаний судовий наказ скасовано. (а.с. 14)

23.02.2017 за заявою комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» було видано судовий наказ №216/400/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» заборгованості за постачання теплової енергії за період з 01.03.2013 по 01.01.2017, у розмірі 8341,97 грн. (централізоване опалення), 816,80 грн (підігрів води). Ухвалою суду від 24.03.2017 вказаний судовий наказ скасовано. (а.с. 15)

Позивач вважає, що строк позовної давності переривався з моменту скасування зазначених судових наказів, отже, позов про стягнення заборгованості подано у межах строку позовної давності.

Проте, суд вважає, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц).

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2020, у справі №712/8916/17 (провадження № 14-448цс19).

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції, що була чинною впродовж періоду, за який позивач просить стягнути заборгованість).

Як встановлено судом, з липня 2007 року відповідач жодного разу не оплачував за надані позивачем послуги, що підтверджується як розрахунком, наданим позивачем до позову (а.с. 4) так і розрахунком заборгованості по особовому рахунку, наданим позивачем у якості додатку до відповіді на відзив (а.с. 53).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Оскільки, заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.

З огляду на те, що у позивача з відповідачем є фактичні договірні відносини, тобто не визначений інший, ніж встановлений у пункті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення термін внесення платежів, саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем.

Так як, подання позивачем заяв про видачу судових наказів не є підставою для переивання загальної позовної давності, остання не спливла до тих щомісячних платежів, від моменту прострочення яких до дня звернення до суду з позовом не минуло 3 роки. Таким чином, оскільки позивач звернувся до суду з позовом у липні 2018 року, він має право на стягнення заборгованості за період з червня 2015 року.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що стягненню підлягає сума заборгованості за період з 01.06.2015 по 01.01.2017, яка, згідно наданого позивачем розрахунку, становить 5 863,83 грн., яка перевірена судом та яку суд вважає правильною.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Отже, з урахуванням часткового задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 795,21 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», п. 18 Постанови Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 «Про затвердження Правил надання послуг з центрального опалення постачання холодної та гарячої води і водовідведення», ст.ст. 11, 15, 16, 257, 264, 268, 319, 322, 509, 525, 526, 527, 610, 614 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 5-8, 12-19, 23, 76, 77, 81, 89, 128, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України суд,

ухвалив:

Позовну заяву комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , на користь комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» суму боргу по оплаті за постачання теплової енергії за період з 01.06.2015 по 01.01.2017, в розмірі 5 863,83 грн (п`ять тисяч вісімсот шістдесят три гривні вісімдесят три копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 , на користь комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа», судові витрати у вигляді судового збору, у розмірі 795,21 грн (сімсот дев`яносто п`ять гривень двадцять одна копійка).

У задоволенні решти позовних вимог,- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (50099, місто Кривий Ріг, провулок Дежньова, буд. 9, р/р НОМЕР_1 ТВБВ № 10003/0547 філії Дніпропетровського ОУ АТ «Ощадбанк», МФО 305482, );

- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О.Кузнецов