ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8015/20 Справа № 185/3769/20 Суддя у 1-й інстанції - Врона А. О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю Дніпровські енергетичні послуги на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2020 року по справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю Дніпровські енергетичні послуги про видачу судового наказу про стягнення боргу за спожиту електроенергію з ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю Дніпровські енергетичні послуги звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиту електроенергію в розмірі 13109,44 грн, 314,75 грн - три відсотки річних, 305,81 грн- інфляційні втрати, судовий збір в розмірі 210 грн 20 коп.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2020 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Дніпровські енергетичні послуги про видачу судового наказу про стягнення боргу за спожиту електроенергію з ОСОБА_1 .

Ухвала мотивована тим, що до заяви про видачу судового наказу не додано копію договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі з боржником.

В апеляційній скарзі ТОВ Дніпровські енергетичні послуги посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив вказану ухвалу скасувати, справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови у видачі судового наказу, оскільки ними було подано всі необхідні документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу (п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що ТОВ Дніпровські енергетичні послуги звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиту електроенергію в розмірі 13109,44 грн, 314,75 грн - три відсотки річних, 305,81 грн- інфляційні втрати, судовий збір в розмірі 210 грн 20 коп.

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що подана заява не відповідає вимогам ст.163 ЦПК України, оскільки до заяви про видачу судового наказу не додано договору, укладеного між заявником та боржником.

Згідно частин 1-3 ст.163 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

3. До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

ТОВ Дніпровські енергетичні послуги обґрунтовуючи заяву про видачу судового наказу посилається на те, що вони є постачальником електричної енергії споживачам та виконує функції постачальника послуг на території Дніпропетровської області.

Відповідно до п. 8 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №312 в редакції від 14 березня 2018 року (що діяла на момент укладання договору), договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії.

Заявник вказував, що враховуючи положення статей 633,634, 641 та 642 ЦК України укладення договору про постачання електричної енергії між постачальником та побутовим споживачем відбувається шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та Постачальника та не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Тому до заяви про видачу судового наказу додана копія типового договору про постачання електроенергії.

Крім того, ТОВ Дніпровські енергетичні послуги посилалося на те, що ОСОБА_1 є побутовим споживачем електричної енергії, на її ім`я відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , фактично споживає електричну енергію та здійснював оплату за послуги електропостачання.

Так, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання згідно з типовим договором.

Необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення на основі типового договору визначено як обов`язок, а не право споживача. Разом із тим відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для звільнення від сплати вартості фактично отриманих споживачем житлово-комунальних послуг.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року в справі № 302/1315/14-ц, від 20 червня 2018 року в справі № 757/10888/14-ц, Верховного Суду України від 27 січня 2016 року в справі № 6-2864цс15.

Та обставина, що між сторонами не укладено договір про надання комунальних послуг, враховуючи те, що такі послуги фактично надавались та ОСОБА_1 сплачувала за надання таких послуг не є підставою для відмови у видачі судового наказу, із урахуванням змісту вказаних норм матеріального права.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги про безпідставність висновку суду першої інстанції щодо невідповідності заяви про видачу судового наказу вимогам ст. 163 ЦПК України, колегія суддів вважає обґрунтованими.

При відсутності доказів подання заяви про видачу судового наказу з порушенням вимог ст.163 ЦПК України, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність передбачених п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України підстави для відмови у видачі судового наказу.

За правилом п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 379 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Дніпровські енергетичні послуги задовольнити.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко