Єдиний унікальний номер 226/398/17
Номер провадження 22-ц/804/2267/20
Справа № 226/398/17
Провадження № 22-ц/804/2267/20
Головуючий у суді 1ї інстанції Салькова В.С.
Доповідач Хейло Я.В.
УХВАЛА

23 вересня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Хейло Я.В.

суддів Агєєва О.В., Тимченко О.О.

при секретарі Цимбал Д.А.

розглянувши клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про передачу справи за підсудністю у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 06 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Димитровського міського суду від 6 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» задоволено частково. Стягнуто з підприємства на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 5000 гривень.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 14 листопада 2017 року рішення Димитровського міського суду від 6 вересня 2017 року змінено та стягнуто на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 січня 2015 року по 6 вересня 2017 року у сумі 226 875,24 грн.

Постановою Верховного Суду від 20 травня 2020 року рішення апеляційного суду Донецької області від 14 листопада 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 22 червня 2020 року справу призначено до розгляду на 22 липня 2020 року на 10 годину 00 хвилин.

16 липня 2020 року до апеляційного суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про передачу справи за підсудністю на розгляд Суду Європейського Союзу.

Зазначене клопотання мотивовано тим, що застосування санкції стягнення середнього заробітку з роботодавця, який неправильно визначив розмір заробітної плати, на яку мав право працівник під час звільнення є заходом, що відповідає європейським цінностям, та має відповідну закріплену норму у національному законодавстві, а саме у частині 1 статті 117 КЗпП України.

Проте виконуючи положення частини 1 статті 117 КЗпП України держава (в даному випадку в особі судової гілки влади) не може свавільно застосовувати положення другого речення частини 2 статті 117 КЗпП України, відповідно до якого якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Оскільки рішення, яке буде прийнято апеляційним судом не можна буде оскаржити за допомогою засобів національного права, постає питання щодо тлумачення застосування захисту порушеного права визначеного ст. 117 КЗпП України разом з правом національного суду зменшувати розмір справедливої сатисфакції без наявного прямого національного законодавства.

У зв`язку з суперечливим застосуванням Верховним Судом другого речення частини 2 статті 117 КЗпП України наявна потреба у компетентному тлумаченні щодо застосування законодавства Судом справедливості Європейського союзу.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути клопотання представника позивача за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Питання територіальної юрисдикції (підсудності) врегульовано статтями 26-32 ЦПК України.

Статтею 31 ЦПК України визначено підстави передачі справи з одного суду до іншого.

Відповідно до частини 1 статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: 1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; 3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Питання інстанційної юрисдикції врегульовано статтями 23-25 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 24 ЦПК України апеляційні суди переглядають в апеляційному порядку судові рішення місцевих судів, які знаходяться у межах відповідного апеляційного округу (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду).

Апеляційне провадження в суді апеляційної інстанції здійснюється відповідно до Цивільного процесуального кодексу з особливостями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України.

Відповідно до ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право:

1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення;

2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині;

4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;

5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;

6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;

7) скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;

8) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Апеляційний суд, діючи в межах повноважень, визначених статтею 374 ЦПК України, якою не передбачена можливість передачі справи до будь-якої міжнародної судової інституції для тлумачення законодавства, вважає, що клопотання представника позивача не ґрунтується на законі та задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 2 статті 381 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.374, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про передачу справи за підсудністю на розгляд Суду Європейського Союзу відмовити.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.В. Хейло

Судді О.В. Агєєв

О.О. Тимченко