Справа № 466/1146/19 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/811/3812/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 07 листопада 2019 року в складі судді Глинської Д.Б.

у справі

за позовом ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області Вдовича Мар`яна Богдановича,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 07 листопада 2019 року скаргу залишено без розгляду.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає ухвалу незаконною. Зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України «неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду».

З огляду на зазначене, якщо в судове засідання не прибули учасники справи, суд розглядає скаргу без їхньої участі. Всупереч цій нормі, суд не розглянув скаргу, чим порушив її право на доступ до правосуддя.

Просить ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 07 листопада 2019 року скасувати та скерувати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 до суду зі скаргою на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області Вдовича Мар`яна Богдановича.

Залишаючи скаргу ОСОБА_1 без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що заявниця в судові засідання призначені на 09.07.2019 року, 09.10.2019 року та 07.11.2019 року не з`явилась, про час та місце розгляду справи належним чином була повідомленою, з заявами та клопотаннями про розгляд скарги у її відсутності не зверталась.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Згідно положень ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Системне тлумачення ч. 5 ст. 223 ЦПК України та п.3 ч.1 ст.. 257 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що застосування інституту залишення заяви без розгляду у випадку повторної неявки позивача в судове засідання можливе лише за сукупності певних установлених законом умов:

- належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання;

- повторної неявки позивача в судове засідання;

- ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Під повторністю неявки в судове засідання в цивільному процесі слід розуміти другу неявку підряд належно повідомленого позивача.

За таких обставин, застосування п. 3 ч.1 ст.. 257 ЦПК як підстави залишення заяви без розгляду можливе лише у разі5двократної, послідовної неявки позивача безпосередньо в судове засідання з розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, в судові засідання призначені на 09.10.2019 року та 07.11.2019 року ОСОБА_1 не з`явилася та не була належним чином повідомленою. Матеріали справи не містять судових повісток про виклик до суду на 09.10.2019 року та рекомендованих повідомлень про вручення судових повісток на вказані дати.

Суд першої інстанції вважаючи що судові повістки вручені належним чином не звернув уваги що на 09.10.2019 року такі взагалі не надсилались, а на 07.11.2019 року немає підтверджень належного повідомлення.

Згідно з положенням статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду № 61-1161 св 17 від 16 січня 2018 року.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч.1,2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було правових підстав для залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду.

Таким чином, колегія суддів пришла до висновку що доводи апеляційної скарги є підставними а ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;

Тому, з врахуванням вищенаведеного апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 07 листопада 2019 року- скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 07 листопада 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 10.03.2020 року.

Головуючий

Судді