КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 381/2058/17 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Ковалевська Л.М.

10 березня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Шахової О.В., Вербової І.М.,

секретаря судового засідання: Пащенко О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017 року в справі за поданням начальника Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа, боржника-фізичної особи ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року начальник Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Василенко М.Б. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього за виконавчим листом №2-685, виданого 13.05.2009 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг у сумі 2 200 доларів США.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017 року подання задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього згідно виконавчого листа №2-685, виданого 13.05.2009.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що долучені заявником до подання письмові докази, не підтверджують факт умисного ухилення боржника у виконавчому провадженні. Відсутні підтвердження того, що боржник не з`являється на виклики до виконавчої служби, приховує майно чи змінив місце проживання з метою ухилення від виконання рішення суду.

Зазначає на розгляд подання без участі державного виконавця.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/502/2020
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Зазначила, що ОСОБА_1 з 2001 року відомо про наявність невиконаного грошового зобов`язання покладеного на нього рішенням суду. Апелянтом не здійснено жодних дій, які б свідчили про намагання останнього виконати рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу Фастівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити. Вказує, що виконавчий документ пред`являвся до виконання сім разів та станом на 19.02.2020 рішення суду не виконано. Просить розглядати справу без їх участі.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просив останню задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 заперечувала проти апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи.

Фастівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області у відзиві на апеляційну скаргу просив розглядати апеляційну скаргу без участі державного виконавця.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності інших учасників процесу

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників боржника, стягувача та ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання підлягає частковому задоволенню.

Постановляючи ухвалу про задоволення подання, суд першої інстанції виходив з того, що рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено. Виконавчий лист вп`яте стягувачем пред`явлено до виконання, що свідчить про ухилення від сплати боргу. На неодноразові виклики боржника до відділу ДВС він не реагує та не з`являється.

З таким висновком суду повністю не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що на примусовому виконанні у Фастівському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває виконавче провадження №53580712 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 2 200 доларів США.

18.04.2017 державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, про що повідомлено боржника у визначеному порядку. Боржником у строк, наданий для самостійного виконання, рішення не виконано.

Державним виконавцем відділу у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» 08.04.2017 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, про що повідомлено боржника у визначеному законодавством порядку.

У відповідності до закону боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копі постанови направлено сторонам, що підтверджується реєстром на відправлення рекомендованої кореспонденції (а. с. 5).

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено.

Державним виконавцем було вжито наступні заходи примусового виконання рішення, що підтверджують повноту вчинення виконавчих дій, а саме: направлено запити до Державної фіскальної служби України, Державного реєстру прав на нерухоме майно, Центру з надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів, до Фастівського управління Пенсійного фонду України щодо надання інформації про місце роботи боржника, отримання пенсії. Майно належне боржнику на праві власності відсутнє.

Вищевказаний виконавчий лист вп`яте стягувачем пред`явлено до виконання, що свідчить про ухилення від сплати боргу. На неодноразові виклики боржника до відділу ДВС він не реагує та не з`являється.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Закон України «Про порядок виїзду з України громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

За правилом п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, в тому числі, якщо він ухиляється від виконання покладених на нього судовим рішенням зобов`язань - до виконання цих зобов`язань.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин), виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; за рішеннями майнового характеру неподання виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; своєчасно не з`являтися на вимогу виконавця; не надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Тобто, ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Таким чином, право державного виконавця на звернення із поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Із матеріалів справи вбачається, що начальник Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Василенко М.Б. звернувся до суду із поданням та просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Посилався на те, щобуло вжито наступні заходи примусового виконання рішення, що підтверджують повноту вчинення виконавчих дій, а саме: направлено запити до Державної фіскальної служби України, Державного реєстру прав на нерухоме майно, Центру з надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів, до Фастівського управління Пенсійного фонду України щодо надання інформації про місце роботи боржника, отримання пенсії. Майно належне боржнику на праві власності відсутнє.

Вищевказаний виконавчий лист вп`яте стягувачем пред`явлено до виконання, що свідчить про ухилення від сплати боргу. На неодноразові виклики боржника до відділу ДВС він не реагує та не з`являється.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що з часу ухвалення рішення суду від 05 квітня 2001 року по теперішній час про стягнення вищезгаданої заборгованості відповідач його не виконує, не з`являється до державної виконавчої служби, не цікавився станом заборгованості за останнім, та будь-яких дій направлених на його погашення не вчиняв.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що державним виконавцем вжито усіх передбачених законодавством заходів примусового виконання рішення, однак останнє не виконано, боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст. 18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів, які б свідчили про факт умисного ухилення боржника у виконавчому провадженні не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, враховуючи те, що боржник не намагався виконати рішення суду протягом майже дев`ятнадцять років.

Колегія суддів вважає, що обмеження у праві виїзду за кордон ніяким чином не може порушувати права ОСОБА_1 , в якого немає коштів на погашення заборгованості, а відтак і виїзду за кордон.

Разом з тим, колегія судів погоджується із доводами апеляційної скарги про розгляд подання без участі державного виконавця, яка є обов`язковою відповідно до положень ЦПК України, та неналежне повідомлення ОСОБА_1 про час та місце слухання справи.

Отже, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, у зв`язку з порушенням судом норм процесуального права та постановленням нової про задоволення подання про тимчасове обмежити у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 .

Отже, вимоги апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017 року скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Подання начальника Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи ОСОБА_1 задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 10.03.2020.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова