справа № 756/9320/19
головуючий у суді І інстанції Жук М.В.
провадження № 22-ц/824/2225/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І., суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.,

за участю секретаря судового засідання Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Скирич Інни Геннадіївни на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 29 липня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (правонаступника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк»), Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» державного реєстратора Тарасенка І.М., треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та їх обтяжень, -

в с т а н о в и в :

Під час розгляду справи Оболонським районним судом міста Києва, від представника ОСОБА_1 - адвоката Скирич І.Г. надійшла заява про забезпечення позову, в якій він просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , а також заборони АТ «Укрсоцбанк» вчиняти будь-які дії будь-яким способом щодо квартири АДРЕСА_2 .

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 29 липня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Скирич І.Г. про вжиття заходів забезпечення позову, у зв`язку з тим, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, всупереч правилам процесуального закону не містить належного обґрунтування припущення заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його задоволення.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 - адвокат Скирич І.Г. подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 29 липня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , а також шляхом заборони АТ «Укрсоцбанк» вчиняти будь-які дії будь-яким способом щодо квартири АДРЕСА_2 (а.с. 139 зворот).

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала не відповідає фактичним обставинам справи, наявні всі умови для застосування заходів забезпечення позову, оскільки є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, в якому проживає позивач та власником якого він є, може бути реалізоване на момент виконання рішення, дії щодо відчуження спірної квартири на користь банку були вчиненні останнім без пред`явлення позову про стягнення кредитної заборгованості.

Разом з цим, апеляційна скарга доводів щодо оскарження ухвали про відмову у вжитті заходів забезпечення позову шляхом заборони АТ «Укрсоцбанк» вчиняти будь-які дії будь-яким способом саме щодо квартири АДРЕСА_2 , не містить, будь-які обставини щодо вказаної квартири у заяві відсутні, тому в апеляційному порядку у цій частині ухвала суду першої інстанції не переглядається.

Крім цього, колегія апеляційного суду не розглядає вимог, викладених в апеляційній скарзі щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони АТ «Укрсоцбанк» вчиняти будь-які дії будь-яким способом щодо квартири АДРЕСА_1 (а.с. 22 зворот), оскільки вони не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

АТ «Альфа-Банк» подано пояснення по справі, де заявлено клопотання, яке підтримано його представником в судовому засіданні, про залучення АТ «Альфа-Банк» до участі як правонаступника прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк», Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» державного реєстратора Тарасенка І.М., треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та їх обтяжень.

До пояснення додано копії рішення № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, протоколу № 4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15 жовтня 2019 року, передавального акту від 15 жовтня 2019 року, відповідно до яких АТ «Альфа-Банк»є правонаступником АТ «Укрсоцбанк».

Згідно з статтею 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залучити АТ «Альфа-Банк» до участі як правонаступника прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» у справі за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Скирич І.Г. про забезпечення позову у справі позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк», Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» державного реєстратора Тарасенка І.М., треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та їх обтяжень.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення з огляду на таке.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачені статтею 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи у провадженні Оболонського районного суду міста Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк», Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» державного реєстратора Тарасенка І.М., треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та їх обтяжень.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просив суд визнати незаконним, скасувавши рішення про державну реєстрацію прав власності та їх обтяжень Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенка І.М. від 18 березня 2019 року на об`єкт нерухомості двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта 000.

При цьому позивач посилався на те, що він є співвласником спірної квартири, яка була передана для забезпечення виконання кредитних зобов`язань позивача перед АТ «Укрсоцбанк» на підставі іпотечного договору, кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом до 30 березня 2018 року, вимога про усунення порушень основного зобов`язання на підставі статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавцям, в тому числі і позивачу не надсилалася, рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутні, після повідомлення про спробу проникнення до спірної квартири невідомих чоловіків, 10 липня 2019 року позивачу із Інформації державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо про здійснення державної реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк». А також, посилаючись на умови договору іпотеки вважає, що у АТ «Укрсоцбанк» відсутні правові підстави для звернення до державного реєстратора з метою вчинення вказаних дій, оскільки у позивача відсутні будь-які боргові зобов`язання перед АТ «Укрсоцбанк».

Предметом спору у цьому випадку є захист права власності позивача на спірну квартиру шляхом визнання незаконним рішення про державну реєстрацію прав власності та їх обтяжень Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенка І.М.

Враховуючи вищевказані обставини, між сторонами дійсно виник спір щодо права власності на нерухоме майно, що на думку колегії суддів, дає підстави для висновку про наявність можливості розпорядитися спірним майном і під час судового розгляду справи, та достатньо обґрунтованого припущення, що майно, яке на думку позивача є його власністю, на момент ухвалення рішення може зникнути.

А також, колегія суддів, порівнявши негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову (накладення арешту на нерухоме майно) із тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів (майно може бути відчужене), з урахуванням законного інтересу, за захистом якого заявник звернувся до суду, та майнових наслідків забезпечення позову, вважає, що вказані заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hor№sby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Щодо посилання АТ «Альфа-Банк» на необхідність врахування при вирішенні цієї справи правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 19 червня 2019 року у справі № 201/12570/18 (провадження № 61-4591св19) та від 03 липня 2019 року у справі № 127/220/19 (провадження № 61-8690св19), то колегія суддів звертає увагу на таке.

При виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Разом з тим, суд повинен керуватися частиною 4 статті 263 ЦПК України лише у разі якщо спір випливає з одних і тих правовідносин, у яких один і той самий предмет спору, і які врегульовані одними і тими самими нормами матеріального права.

Як вбачається з обставин, встановлених у справі № 201/12570/18 (провадження № 61-4591св19 Постанова Верховного Суду від 19 червня 2019 року), заява про забезпечення позову подана на забезпечення позову пред`явленого до банку та приватного нотаріусу, між сторонами тривалий час розглядаються численні судові спори щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання недійсним договору іпотеки, тому враховуючи, що з 2015 року відбувається стягнення боргу із сім`ї позивача, банк прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, який передбачений договором іпотеки.

Колегія суддів Верховного Суду, скасовуючи ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту у цій справі, вважала обраний позивачем вид забезпечення позову - «накладення арешту на квартиру» неспівмірним із предметом позову «про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності», який заявлений у тому числі і до нотаріуса.

Як вбачається з обставин, встановлених у справі № 127/220/19 (провадження № 61-8690св19 Постанова Верховного Суду від 03 липня 2019 року), заява про забезпечення позову подана на забезпечення позову, пред`явленого у січні 2019 року, до Державного реєстратора та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, за наявності рішення апеляційного суду від 12 січня 2017 року, яке набрало законної сили, про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та про звернення стягнення на предмет іпотеки, спірну квартиру, на яку накладено арешт.

Колегія суддів Верховного Суду, скасовуючи ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту у цій справі, вважала обраний позивачем вид забезпечення позову - «накладення арешту на квартиру» неспівмірним із предметом позову «про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності», який заявлений до державного реєстратора.

Отже, за наявності судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, що забезпечена іпотекою, вжиття заходів забезпечення позову, ініційованого після набрання такого рішення законної сили, шляхом накладення арешту на предмет іпотеки, є фактично зупиненням виконання судового рішення, що набрало законної сили, що є недопустимим. Тому, логічною є правова позиція Верховного Суду про неспівмірність такого заходу забезпечення позову як арешт предмета іпотеки, із предметом позову «про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності».

Разом з тим, у справі, що переглядається, заявник посилається як відсутність рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, так і на відсутність будь-яких боргових зобов`язань позивача перед АТ «Укрсоцбанк», а представник банку не зазначає на наявність судових рішень щодо позивача.

Враховуючи, викладене, колегія суддів вважає, що підстави для застосування відповідних правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 19 червня 2019 року у справі № 201/12570/18 (провадження № 61-4591св19) та від 03 липня 2019 року у справі № 127/220/19 (провадження № 61-8690св19), - відсутні.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Колегія суддів вважає, що обставини, викладені в заяві про забезпечення позову, вказують на наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Керуючись статтями 149-159, 353, 367, 368, 374, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Скирич Інни Геннадіївни задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 29 липня 2019 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Скирич Інни Геннадіївни про забезпечення позову задовольнити частково.

Забезпечити позов шляхом накладення арешту на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта 000.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст Постанови складено 10 лютого 2020 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Т.А. Слюсар

В.М. Волошина