РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси

під головуванням судді Єршової Л.С.,

за участю секретаря судового засідання Радзімовської Р.О.,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Самойленка П.М.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Козака Ф.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

29.10.2019 року до Приморського районного суду м. Одеси звернувся адвокат Самойленко П.М., адреса: 04119, м.Київ, вул. Мельникова, 46, в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , з позовом до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та просив суд стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 360764,17 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.03.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (надалі ПрАТ «СК «ВУСО») та ОСОБА_3 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 5-01, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Mercedes-Benz GLE, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 . У відповідності до умов даного договору ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.

09.07.2018 року в м.Одесі по вул. Краснова мала місце ДТП за участю автомобіля Renault Kangoo, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Mercedes-Benz GLE, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 .

Внаслідок ДТП транспортному засобу Mercedes-Benz GLE, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , було завдано механічних ушкоджень, а власнику вказаного автомобіля матеріального збитку.

ПрАТ «СК «ВУСО» визнало вказану подію страховим випадком та відповідно до страхового акту № 08542-02 від 05.09.2018 року та доповнення № 1 від 25.10.2018 року до страхового акту № 08542-02, здійснило виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 360764,17 гривень.

Відповідно до постанови Малиновського районного суду м.Одеси від 09.08.2018 року по справі № 521/12440/18 вказана ДТП сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 Правил Дорожнього руху України.

11.07.2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір № 11/07/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору договором страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору, в тому числі право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором № 5-01 від 02.03.2018 року (а.с. 1 2).

Ухвалою суду від 04.11.2019 року позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 по відшкодування шкоди в порядку регресу було залишено без руху та надано позивачу строк 10 днів з дня вручення зазначеної ухвали для усунення недоліків (а.с. 57).

26.11.2019 року представник позивача адвокат Самойленко П.М. недоліки, зазначені в ухвалі суду від 04.11.2019 року, усунув.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. від 04 грудня 2019 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 66 67).

13.01.2020 року від ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 101 104), відповідно до якого позовні вимоги він не визнає з наступних підстав. На думку відповідача, договір № 11/07/2019 від 11.07.2019 року за своєю правовою природою є договором факторингу, а не договором відступлення права вимоги, а відсутність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у Державному реєстрі фінансових установ виключає можливість укладання ним договорів про надання фінансових послуг та порушує вимоги законодавства щодо форми, змісту і суб`єктного складу договору факторингу, що є підставою для визнання договору від 11.07.2019 року недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України. Крім того, здійснена ПрАТ «СК «ВУСО» виплата страхового відшкодування у загальному розмірі 360764,17 грн. та вартість деталей і робіт по їх заміні є надмірно завищеними та не відповідають пошкодженням, які зафіксовані в додатках до протоколу про адміністративне правопорушення.

13.02.200 року на адресу суду, від представника позивача адвоката Самойленка П.М. надійшла відповідь на відзив (а.с. 124 126).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси (протокольна) від 08.10.2020 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви та відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення автомобільно-товарознавчої експертизи, а також закрито підготовче засідання по справі та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 22.10.2020 року представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача і відповідач в судовому засіданні позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд встановив, що 02.03.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_3 , було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 5-01, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Mercedes-Benz GLE, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 . У відповідності до умов даного договору ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування (а.с. 18 23).

09.07.2018 року в м.Одесі по вул. Краснова, 3Б мала місце ДТП за участю автомобіля Renault Kangoo, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Mercedes-Benz GLE, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 .

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 09.08.2018 року по справі №521/12440/19 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні вказаної ДТП та накладено на нього адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340,00 гривень (а.с. 26).

10.08.2018 року ОСОБА_5 звернулася з заявою до ПрАТ «СК «ВУСО» про сплату страхового відшкодування у зв`язку з ДТП, яка мала місце 09.07.2017 року (а.с. 33).

ПрАТ «СК «ВУСО» визнало вказану подію, яка мала місце 09.07.2018 року, страховим випадком. Відповідно до страхового акту № 08542-02 від 05.09.2018 року та доповнення № 1 від 25.10.2018 року до страхового акту № 08542-02, загальна сума страхового відшкодування становить 360764,17 гривень (ас 37 - 38).

Відповідно до платіжних доручень № 20030 від 05.09.2018 року, № 20031 від 05.09.2018 року, № 20032 від 05.09.2018 року, № 20103 від 06.09.2018 року, від 07.09.2018 року, № 24026 від 25.10.2018 року ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_6 у загальному розмірі 360764,17 гривень (а.с. 39 41).

11.07.2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір № 11/07/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до п. 2.1 якого Первісний кредитор відступає (передає) Новому кредитору свої Права вимоги до Боржників, а Новий кредитор набуває права вимоги Первісного кредитора за укладеними Договорами страхування та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює Ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором.

Відповідно до Переліку договорів страхування, наведеному у Додатку № 1 до Договору, до ФОП ОСОБА_1 перейшло зокрема і право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором № 5-01 від 02.03.2018 року (а.с. 7 - 17).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому, Велика Палата Верховного Суду по справі № 465/646/11 (постанова від 31.10.2018 року) зазначила, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч.1 ст. 985 ЦК України страховиком є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

Вимоги, яким повинні відповідати страховики, порядок ліцензування їх діяльності та здійснення державного нагляду за страховою діяльністю встановлюються законом.

Статтею 6 Закону України «Про страхування» передбачено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про страхування» страховиками, які мають право здійснювати страхову діяльність на території України, є:

фінансові установи, які створені у формі акціонерних, повних, командитних товариств або товариств з додатковою відповідальністю згідно із Законом України "Про господарські товариства", з урахуванням того, що учасників кожної з таких фінансових установ повинно бути не менше трьох, та інших особливостей, передбачених цим Законом, а також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності (далі - страховики-резиденти);

зареєстровані Уповноваженим органом відповідно до цього Закону та законодавства України постійні представництва у формі філій іноземних страхових компаній, які також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності (далі - філії страховиків-нерезидентів).

Згідно з ч. 5 та ч. 6 ст. 2 Закону України «Про страхування» в окремих випадках, встановлених законодавством України, страховиками визнаються державні організації, які створені і діють відповідно до цього Закону. У цьому разі використання слів "державна", "національна" або похідних від них у назві страховика дозволяється лише за умови, що єдиним власником такого страховика є держава. Слова "страховик", "страхова компанія", "страхова організація" та похідні від них дозволяється використовувати у назві лише тим юридичним особам, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності.

З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом мати статус страховика та надавати страхові послуги, оскільки такі надаються лише юридичними особами, які спеціально створені для здійснення страхової діяльності та одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

Як вбачається з встановлених судом обставин, з укладенням договору про відступлення права вимоги за договором, відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, який є юридичною особою, спеціально створеною для здійснення страхової діяльності та такою, що одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності - ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , який в силу Закону не є страховиком і не може надавати страхові послуги згідно з наведеними нормами права.

Отже, відступлення права вимоги за страховим договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 979 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі договору страхування, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, страховик - юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

Аналогічна позиція вже висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року в кредитних правовідносинах щодо кредитодавця, яким може бути банк або інша фінансова установа, до яких в силу закону не відноситься фізична особа (справа №909/968/16).

Таким чином, позиція позивача, відповідно до якої ФОП ОСОБА_1 на підставі договору відступлення права вимоги набув права кредитора і має право на відшкодування страхової виплати з відповідача ОСОБА_2 в порядку регресу не засновані на законодавстві.

ФОП ОСОБА_1 не є юридичною особою, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на страхові послуги (страхова організація) і не може мати статус страховика.

За таких обставин, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 4-7, 10-13, 19, 258, 265, 268, 354, 430 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 29.10.2020 року.

Суддя Л.С. Єршова