Справа № 642/754/20
Провадження № 2-о/642/43/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Шрамко Л.Л.,

з участю секретаря - Бондаренко В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за заявою адвоката Кузьміна Євгена Валерійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, зацікавлена особа - Холодногірський районний у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Харкова, -

встановив:

До суду звернувся адвокат Кузьмін Євген Валерійович з заявою про встановлення факту смерті матері заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Кадіївка (Стаханов) Луганської області Україна.

В обґрунтування заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на території міста Кадіївка (Стаханов) Луганської області Україна померла матір заявника - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На тимчасово окупованій території було видано свідоцтво про смерть їх зразка. Встановлення вказаного факту необхідне для отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка для реалізаціїправ спадкоємця після смерті матері.

В судове засідання заявник, його представник та представник зацікавленої особи не з`явились, про слухання справ були повідомлені належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд вправі встановити факт смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Заявник є сином померлої ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 01.12.1971.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 08.01.2020 ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Стаханов ЛНР, орган, що видав свідоцтво російською мовою « Отдел записи актов гражданского состояния Стахановского городского управления юстиции Министерства юстиции Луганской Народной Республики».

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.03.2016 р., суди, розглядаючи справи про встановлення факту народження чи смерті на тимчасово окупованій території України, не ставлять вирішення цього питання у залежність від наявності чи відсутності письмової відмови органів реєстрації актів цивільного стану щодо здійснення реєстрації цього факту.

Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 № 1064.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до п. 1 Постанови Верховної ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької і Луганської області тимчасово окупованими територіями» визнані тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Згідно ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовій режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою вищезазначеної статті, є недійсними і не створює правових наслідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Пунктом 5 Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000, в редакції, затвердженій Наказом Міністерства юстиції України № 1154/5 від 22.11.2007 року, з наступними змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації є: лікарське свідоцтво про смерть; фельдшерська довідка про смерть; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті в певний час. Відповідно до п. 13, 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Вказані вище нормативно-правові акти не містять спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті на тимчасово окупованій території, що унеможливлює державну реєстрацію факту смерті в позасудовому порядку.

При оцінці наданого заявником свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 від 08.01.2020, як доказу в даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, кожен чинний договір є обов`язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об`єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками.

При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

За таких підстав, надане свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 від 08.01.2020 суд визнає належним і допустимим доказом на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Кадіївка (Стаханов) Луганської області.

Вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також те, що встановлення факту смерті породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт смерті. Таким чином є всі підстави для задоволення заяви Кузьміна Євгена Михайловича та встановлення факту смерті матері ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у мКадіївка (Стаханов) Луганської області.

Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 89, 264, 265, 268, 317, 430 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву Кузьміна Євгена Валерійовича (адреса: АДРЕСА_1 ) в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) про встановлення факту смерті, зацікавлена особа - Холодногірський районний у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Харкова (адреса: м.Харків, вул.Малиновського, 10/14) - задовольнити.

Встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 на території міста Кадіївка (Стаханов) Луганської області Україна - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянки України, жіночої статі, уродженки села Шпотине Старобільського району Луганської області, яка на час смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня складення повного рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Л.Л. Шрамко