Постанова

Іменем України

09 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 401/2780/16-ц

провадження № 61-46716св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за об`єднанимпозовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом - Великоандрусівська сільська рада Світловодського району Кіровоградської області,

третя особа за первісним позовом (позивач за об`єднаним позовом) - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 травня 2018 року в складі судді Гармаш Т. І. та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2018 року в складі колегії суддів: Суровицької Л. В., Авраменко Т. М., Черненка В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Подорожненської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області (далі - Подорожненської сільської ради), правонаступником якої є Великоандрусівська сільська рада Світловодського району Кіровоградської області, та просив визнати незаконними і скасувати рішення Подорожненської сільської ради № 94 від 02 березня 2016 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» та рішення Подорожненської сільської ради № 177 від 14 липня 2016 року «Про затвердження акту від 23 червня 2016 року щодо вирішення земельного спору за зверненням гр. ОСОБА_2 ».

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він відкрито та безперервно більш ніж 15 років користується земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 . Рішенням Подорожненської сільської ради № 298 від 22 серпня 2005 року йому надано під забудову земельну ділянку площею 0, 30 га, яка розташована по цій АДРЕСА_2 році він виготовив будівельний паспорт та 08 вересня 2005 року отримав дозвіл на будівництво. На даний час на займаній ним земельній ділянці розташований фундамент та свердловина.

Рішенням Подорожненської сільської ради № 153 від 26 травня 2016 року йому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 між суміжними землекористувачами за адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 . У процесі реалізації вказаного рішення йому стало відомо, що рішенням Подорожненської сільської ради № 94 від 02 березня 2016 року ОСОБА_2 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою по АДРЕСА_1 без прив`язки до місцевості.

Зазначав, що ним було розроблено проект землеустрою, який погоджено у відповідних службах, проте Подорожненська сільська рада відмовила у погодженні зазначеного проекту, посилаючись на, що він виготовив проектну документацію та ту ж саму земельну ділянку, на яку виготовила документи і ОСОБА_2

18 липня 2016 року головним інспектором Державної архітектурно-будівельної інспекції України складено акт, яким установлено, що земельна ділянка, яку він використовує та на якій розташований фундамент під житловий будинок і гараж, знаходиться по АДРЕСА_5 . Установити номер земельної ділянки не вдалось за можливе, так як відсутній генеральний план забудови населеного пункту.

23 червня 2016 року комісією при Подорожненській сільській раді складено акт щодо вирішення земельного спору за зверненням ОСОБА_2 , який затверджено рішенням Подорожненської сільської ради № 177 від 14 липня 2016 року. Відповідно до цього акту, без згоди суміжного землекористувача ОСОБА_3 , по АДРЕСА_5 погоджено межі між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Вважав, що сільська рада надала дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо тієї ж земельної ділянки, яка була виділена йому ще в 2005 році, на якій розміщено його нерухоме майно та яка межує з земельною ділянкою по АДРЕСА_5 , чим порушила його права власника, в зв`язку з чим, посилаючись на положення статті 393 ЦК України, просив позов задовольнити.

У березні 2018 року третя особа ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 та просила зобов`язати його звільнити самовільно зайняті земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0, 25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 0, 1230 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Великоандрусівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, та заборонити йому і будь-яким іншим особам володіти, розпоряджатися та користуватися вказаними земельними ділянками.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що ОСОБА_1 самовільно зайняв указані вище земельні ділянки, обробляє їх та розпочав на них підготовчі і будівельні роботи, чим порушує її права як власника цих земельних ділянок.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 травня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 та в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів, що він є титульним власником земельної ділянки, на яку претендує. Окрім цього, місцевий суд урахував, що оскаржувані позивачем рішення сільської ради є актами індивідуальної дії та не стосуються земельної ділянки, на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність якої, позивачу надано дозвіл.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з недоведеності порушення її прав.

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 травня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 є правильним і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 в апеляційному порядку не оскаржувалося, а тому його законність і обґрунтованість в цій частині апеляційним судом не перевірялася.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2018 року в частині відмови в задоволенні його позову та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що з 2005 року він користується земельною ділянкою, наданою йому під забудову рішенням сільської ради від 22 серпня 2005 року, на якій побудував бутобетонний фундамент від житловий будинок, пробурив свердловину для водопостачання та обладнав бетонний фундамент під огорожу. Вказана земельна ділянка в нього не вилучалась. На цю земельну ділянку площею 0, 30 га ним був виготовлений проект землеустрою.

Згідно з висновком експерта № 58-18 від 10 вересня 2018 року в результаті проведення експертного дослідження встановлено, що фактично земельна ділянка, яка відводиться у власність ОСОБА_2 за рахунок земель комунальної власності, є земельною ділянкою, яка відводиться у власність йому.

Таким чином, надавши дозвіл на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_2 , Подорожненська сільська рада порушила вимоги чинного законодавства та його права на земельну ділянку.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

15 листопада 2018 року справа № 401/2780/16-ц надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Судувід 20 серпня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За вказаних обставин тут і надалі положення ЦПК України застосовуються у редакції, яка діяла до 08 лютого 2020 року.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням Подорожненської сільської ради № 298 від 22 серпня 2005 року ОСОБА_1 за його заявою була надана земельна ділянка під забудову площею 0, 30 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

У 2005 році ОСОБА_1 виготовив будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Подорожненської сільської ради № 94 від 02 березня 2016 року надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення садівництва та ведення особистого селянського господарства за рахунок земель житлової та громадської забудови та земель сільськогосподарського призначення ОСОБА_2 , що розташована по АДРЕСА_1 .

Рішенням Подорожненської сільської ради № 153 від 26 травня 2016 року надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення садівництва та ведення особистого селянського господарства за рахунок земель житлової та громадської забудови та земель сільськогосподарського призначення, що знаходиться по АДРЕСА_1 між суміжними власниками (користувачами) за адресами: АДРЕСА_6 .

На замовлення ОСОБА_2 , на підставі договору від 06 травня 2016 року, ФОП ОСОБА_5 виготовив проект землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок, який було затверджено рішенням сільської ради, після чого ОСОБА_2 оформила своє право власності на земельні ділянки.

На замовлення ОСОБА_1 , на підставі договору від 17 червня 2016 року, ФОП ОСОБА_6 виготовив проектну документацію на земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Висновком Подорожненської сільської ради від 29 червня 2016 року відмовлено ОСОБА_1 в погодженні поданого ним проекту землеустрою, посилаючись на те, що він виготовив проект землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_3 , яка передана ОСОБА_2 , тоді як рішенням від 26 травня 2016 року йому було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої між суміжними власниками (користувачами) за адресами: АДРЕСА_6 .

Відповідно до акта обстеження земельної ділянки, здійсненого за заявою ОСОБА_2 , у зв`язку з непогодженням меж суміжним землекористувачем рекомендовано погодити (відновити) межові знаки із суміжним землевласником ОСОБА_3 по АДРЕСА_5 .

17 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до голови сільської ради із заявою про врегулювання земельного спору, який виник під час розроблення ним проекту землеустрою, та вказував, що на займану ним раніше земельну ділянку вже виготовляється технічний паспорт ОСОБА_2 .

Рішенням Подорожненської сільської ради № 178 від 14 липня 2016 року було затверджено акт комісії по вирішенню земельних спорів від 29 червня 2016 року щодо вирішення спору за зверненням позивача та цим рішенням рекомендовано йому розробити проект землеустрою на земельну ділянку, на яку йому рішенням сільської ради № 153 від 26 травня 2016 року надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою та встановити і закріпити межі земельних ділянок в натурі на місцевості межовими знаками, співпрацювати із суміжними землевласниками та землекористувачами та обирати такі способи використання земельних ділянок, при яких власникам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

Згідно з актом комісії від 29 червня 2016 року щодо вирішення земельного спору за зверненням ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю у нього та ненадання ним будь-яких матеріалів та доказів щодо спірної земельної ділянки, комісією прийнято рішення про зупинення розгляду земельного спору.

Рішенням Подорожненської сільської ради № 177 від 14 липня 2016 року затверджено акт комісії по вирішенню земельних спорів від 23 червня 2016 року щодо вирішення спору за зверненням ОСОБА_2 , рекомендовано власникам земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_2 закріпити або відновити межі земельних ділянок межовими знаками у відповідності до земельного законодавства за участі сторін земельного спору та комісії по вирішенню земельних спорів сільської ради, співпрацювати із суміжними землевласниками та землекористувачами та обирати такі способи використання земельних ділянок при яких власникам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

З акта комісії від 23 червня 2016 року щодо вирішення земельного спору за зверненням ОСОБА_2 виявлено, що вона звернулась про вирішення спору щодо встановлення та погодження меж земельних ділянок та підписання відповідних актів при розробленні проекту землеустрою, що виник між нею та суміжним власником ОСОБА_3 . Розглянувши заяву ОСОБА_2 , комісія дійшла до висновку про відсутність порушень прав користування земельною ділянкою стосовно громадянина ОСОБА_3 у разі виготовлення правовстановлюючих документів ОСОБА_2 , а тому вирішила погодити акти та передати межові знаки на зберігання ОСОБА_2 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено частиною першою статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (частина перша статті 123 ЗК України).

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частини першої статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується (частина перша статті 393 ЦК України).

Отже, недійсним у судовому порядку може бути визнано акт (рішення) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових осіб, якщо він не відповідає вимогам законодавства та (або) визначеній законом компетенції органу, який видав акт (рішення), але при цьому обов`язковою умовою для визнання акту недійсним є порушення в зв`язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічні положення містить частина перша статті 60 ЦПК України 2004 року (в редакції на час пред`явлення позову).

Звернувшись з даним позовом до суду, позивач посилався на те, що оскаржувані рішення відповідача порушують його право на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку, яку він зайняв у 2005 році на підставі рішення Подорожненської сільської ради № 298 від 22 серпня 2005 року та користувався протягом тривалого часу без оформлення відповідного права на неї та розпочав на ній підготовчі будівельні роботи.

Установлено, що в рішенні Подорожненської сільської ради № 298 від 22 серпня 2005 року щодо надання ОСОБА_1 під забудову земельної ділянки по АДРЕСА_1 не вказано точну адресу місця розташування цієї земельної ділянки. У технічних умовах на забудову, виданих ОСОБА_1 , також відсутня точна адреса забудови.

З актів про перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Кіровоградській області виявлено, що ОСОБА_1 використовує земельну ділянку біля будинку АДРЕСА_5 без правових підстав, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

При цьому рішенням Подорожненської сільської ради № 153 від 26 травня 2016 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка знаходиться між суміжними власниками (користувачами) за адресами: АДРЕСА_6 , а не на спірну земельну ділянку по АДРЕСА_3 .

Таким чином, установивши, що позивач не довів своє право користування або право власності на спірну земельну ділянку і доказів того, що наданням дозволу на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_2 щодо земельної ділянки по АДРЕСА_3 , урегулюванням комісією з земельних питань рішенням № 177 від 04 липня 2016 року спору між ОСОБА_2 та її суміжним землекористувачем ОСОБА_3 порушено його права, позивач не надав, суди попередніх інстанції дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення його позову.

При цьому суд апеляційної інстанції обґрунтовано не взяв до уваги наданий позивачем висновок експерта № 58-18 від 10 вересня 2018 року, яким підтверджується, що фактично земельна ділянка по АДРЕСА_3 , яка відводиться у власність ОСОБА_2 , є земельною ділянкою, яка відводиться у власність йому, оскільки установлено, що доказів, які б посвідчували право позивача саме на цю земельну ділянку він не надав, а проект землеустрою, на підставі якого проводилось експертне дослідження, розроблений позивачем на земельну ділянку, яка йому не виділялась, у зв`язку з чим йому було відмовлено в погодженні цього проекту.

Вирішуючи спір, суди правильно визначили характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні в справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, в результаті чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та постанова суду апеляційної інстанції відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 травня 2018 року в частині вирішення його позовних вимог про визнання незаконними та скасування рішень та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2018 рокубез змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 травня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішень та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Ю. Тітов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук