Справа №489/4674/19 Головуючий суду першої інстанції Коваленко І.В.
Провадження №22-ц/812/1402/20 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка подана через її представника ОСОБА_4 , на заочне рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 17 липня 2020 року, ухвалене за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів,

В С Т А Н О В И В:

29 серпня 2019 року ОСОБА_3 подала до суду позов до ОСОБА_5 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини в сумі 387 326,79 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначала, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 липня 2007 року з ОСОБА_5 на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 в розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 10 травня 2007 року та до досягнення дитиною повноліття.

05 листопада 2010 року відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного судового рішення.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2018 року розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, змінено з 1/4 частини від всіх видів його доходу до 1/6 частини, а попередній виконавчий лист відкликано.

25 липня 2019 року виконавче провадження з виконання попереднього рішення суду закінчено.

Позивач зазначала, що за час примусового виконання рішення суду відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого утворювалася заборгованість зі сплати аліментів, а тому повинен сплатити їй пеню в сумі 387 326,79 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 липня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відсутні підстави для стягнення пені, бо станом на день звернення позивача з позовом до суду заборгованість за аліментами погашена.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, позивач зазначала, що заборгованість по сплаті аліментів існувала протягом всього часу виконання рішення суду, у зв`язку з порушенням відповідачем щомісячного порядку сплати аліментів. Погашення заборгованості не звільняє ОСОБА_5 від відповідальності за несвоєчасність здійснення платежів.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошував на тому, що доводи апеляційної скарги безпідставні, а рішення суду є законним та обґрунтованим.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В силу статей 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно із нормами статті 196 СК України, у редакції, чинній на момент ухвалення рішення судом першої інстанції про стягнення аліментів, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 липня 2007 року з ОСОБА_5 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_7 у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 травня 2007 року та до досягнення дитиною повноліття.

На підставі вказаного рішення Ленінським районним судом м.Миколаєва видано виконавчий лист, на підставі якого 05 листопада 2010 року відкрито виконавче провадження №22422018 (а.с.5, 6).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 22 січня 2018 року, яке набрало законної сили 22 лютого 2018 року, зменшено розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь позивача на утримання їх доньки ОСОБА_6 з ј частки до 1/6 частки доходів ОСОБА_5 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття.

Виконавчий лист, виданий Ленінським районним судом м. Миколаєва від 13 липня 2007 року, відкликано.

Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження №22422018 від 25 липня 2019 року аліменти були утримані згідно з заочним рішенням суду від 22 січня 2018 року по 22 лютого 2018 року (день набрання рішенням чинності). Заборгованість на 25.07.2019 р. відсутня (а.с.7).

Відповідно до розрахунків державного виконавця сукупний розмір заборгованості за аліментами у лютому 2018 року становив 34 772,73 грн. Заборгованість виникла з листопада 2010 року і була погашена повністю у липні 2019 року (а.с.8-9).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення пені за прострочення сплати аліментів є правомірними.

Звертаючись до суду з позовом, позивач мотивувала свої вимоги тим, що відповідач допустив порушення у вигляді прострочення сплати аліментів, мав протягом 9 років заборгованість зі сплати аліментів, а тому законом передбачено, що вона має право на стягнення неустойки за вказане прострочення. При цьому позивач пред`явила вимогу про стягнення з відповідача пені, починаючи з листопада 2010 року по 22 лютого 2018 року, у сумі 387 326,79 грн.

Проте, згідно з Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до ст.196 СК України. Так, частину першу викладено в такій редакції: «У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості».

Встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом`якшує відповідальність, а тому ст.196 СК України, змінена Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII, на підставі частини першої статті 58 Конституції України має зворотну дію в часі.

Оскільки загальний розмір нарахованої пені перевищує її межі визначені ч.1 ст.196 СК України, то до стягнення підлягає 34 772,73 грн., що не перевищує 100% заборгованості боржника у лютому 2018 року (місяць, у якому припинилося нарахування аліментів за виконавчим листом від 13.07.2007 р.).

За такого, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 на суму 34 772,73 грн.

Посилання відповідача на те, що на час звернення позивача до суду з позовом про стягнення пені, він вже сплатив всю заборгованість, що є підставою для відмови у задоволенні позову, є хибними.

Оскільки протягом виконання рішення суду про стягнення аліментів відповідач без поважних причин, бо іншого не вбачається з матеріалів справи, протягом 9 років допускав виникнення заборгованості по аліментах, то у позивача є право на стягнення пені за весь час прострочення сплати аліментів.

До того ж, ст.20 СК України передбачає, що до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану через її представника ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 17 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 за період з листопада 2010 року по 22 лютого 2018 року у сумі 34 772,73 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 24 вересня 2020 року.