Справа № 466/9487/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/1826/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Приколоти Т.І., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова в складі судді Білінської Г.Б. від 19 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , треті особи Третя Львівська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Партика Н.О. про визнання заповітів недійсними, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третіх осіб Третьої Львівської державної нотаріальної контори, Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Партики Н.О. про визнання недійсним заповітів відмовлено.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення повністю і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі. Вважає, що рішення не відповідає вимогам законності та обґрунтованості. Зазначає, що суд першої інстанції поставив під сумнів висновок посмертної судово-психіатричної експертизи (висновок, який сформований з урахуванням медичної документації та тривалого збору різноманітної інформації про хворого та який потребує спеціальних висококваліфікованих знань та навиків), однак всупереч букві закону не обґрунтував належним чином чому саме ставить цей висновок під сумнів. Натомість, показання свідків, які майже нічого не знали про життя та побут ОСОБА_6 , проте стверджували, що він видавався їм адекватним, незважаючи на зловживання алкоголем та численні недуги, суд фактично поставив в основу незаконного рішення. Зазначає, що судом було обрано вибірковий підхід до аналізу показань свідків, оскільки ці показання в рішенні відрізняються від тих, що були надані під час розгляду справи, що власне ставить під сумнів законність даного рішення. Вказує, що суд першої інстанції ґрунтував оскаржуване рішення на неналежному доказі, що в свою чергу вказує на необхідність скасування цього рішення. Також зазначає, що незрозуміло чому районний суд звертає увагу, на особисті стосунки ОСОБА_6 та позивачки, зазначає, що він негативно згадував свою сестру. Хоча це твердження не є правильним та не має стосунку до вирішення даної справи. Адже якщо вже і вдаватись до аналізу особистих сімейних відносин позивачки та ОСОБА_6 , то потрібно вказати, що ОСОБА_1 неодноразово допомагала своєму брату, купувала йому ліки та продукти харчування, однак в силу того, що останній зловживав алкоголем, не давала грошей, які б витрачалися на спиртне, яке, очевидно, лише погіршувало б стан здоров`я ОСОБА_6 . Тому вважати таку образу адекватною неправильно, так само як і в такому контексті посилатися на неприязні стосунки рідних людей. Отже, такі доводи суду є неналежним обґрунтуванням його рішення.

В судове засідання окрім представника позивачки, відповідачки ОСОБА_3 та її представника, решта учасників справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників) зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання апеляційної скарги, відповідачки ОСОБА_3 та її представника в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши судово-психіатричного експерта Королюка Я.О., оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів позовної заяви, заяви про уточнення позовних вимог, заяви про збільшення розміру позовних вимог, доповнень до позовної заяви, апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, усних та письмових заяв та пояснень учасників справи у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 1248, 1254, 1257 ЦК України, ст.ст. 76, 89 ЦПК України, та відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що ОСОБА_6 являвся співвласником квартири АДРЕСА_1 , другим співвласником вказаної квартири являється його сестра позивачка ОСОБА_1 . На момент смерті ОСОБА_6 належало і інше майно, що вбачається із заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини, поданої до Третьої Львівської державної нотаріальної контори, яка міститься у копії спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_6 07.09.2015 р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Партикою Н.О. посвідчений заповіт ОСОБА_6 , яким він заповів належну йому на праві власності частку у кв. АДРЕСА_1 ОСОБА_5 . 11.09.2015р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Партикою Н.О. посвідчений заповіт ОСОБА_6 , яким він заповів належну йому на праві власності частку у кв. АДРЕСА_1 ОСОБА_3 . Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні ствердила, що жила по сусідству із ОСОБА_6 , знайома з ним тривалий час. Знає, що він колись воював у Афганістані, після цього став випивати. Не працював, інколи позичав гроші на випивку. Проживав сам, сестру в квартиру не впускав, був з нею у ворожих стосунках. Останні два роки життя мало куди виходив. Останній раз його бачила на подвір`ї будинку, де він сидів на лавочці, був дуже худий, мав хворобливий вигляд, жалівся, що нема йому кому доглядати і просив, щоб доглядала вона, а він їй заповість частку у квартирі. Однак, вона відмовилась. Приблизно за тиждень до смерті, коли проходила мимо його квартири, де були відкриті двері, побачила ОСОБА_6 , який сказав, що жінка, яка обіцяла його доглядати, не приходить, і знову нема його кому доглянути до смерті. Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що знайома із ОСОБА_6 протягом тривалого часу, проживали з ним в одному будинку. Приблизно у липні 2015 року зустріла його біля будинку, звернула увагу, що він дуже хворобливо виглядає, похудав. Розповідав, що недавно виписався з лікарні, у нього виявили воду в легенях, жалівся, що він вже «смертник». Після цього зустріла його в коридорі будинку, де він розмовляв з ОСОБА_3 , просив у неї допомоги, бо йому дуже тяжко і нема нікого, хто б його до смерті доглядав. На його прохання ОСОБА_3 завела його під руку в квартиру, яка була дуже неохайна і неприбрана. Після цього вона майже щодня бачила як ОСОБА_3 із своїм сином заходили у квартиру до ОСОБА_6 , прибирали, заносили продукти, варили їсти, мили разом ОСОБА_6 , який фактично вже з ліжка не вставав, тобто постійно за ним доглядали. Вона кілька разів заходила провідати ОСОБА_6 і бачила, що він дійсно доглянутий і нагодований. Він лежав на ліжку, але все розумів, багато розмовляв, дуже добре відзивався про ОСОБА_3 і її сина, які не дали йому пропасти. До ОСОБА_3 до нього кілька разів приходила ОСОБА_9 , але він жалівся, що вона не доглядає за ним як слід і по кілька днів не приходить, залишаючи його голодним. Говорив, що перепише свою частку у квартирі тому, хто за ним догляне до смерті. Про свою сестру він не хотів говорити, дуже вороже до неї був налаштований. Коли ОСОБА_6 помер, ОСОБА_3 купили одяг, труну, вінки, організували поховання за свої кошти, зробили поминки. Лише на похороні вона побачила сестру ОСОБА_6 , яка зробила скандал ОСОБА_3 .Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні ствердила, що ОСОБА_11 бачила вже коли він був у хворобливому стані, більше лежав, йому тяжко було рухатись, але він був абсолютно адекватний, все говорив і розумів. Догляд за ним здійснювала ОСОБА_12 зі своїм сином, бо сама б не справилась, бо ОСОБА_13 треба було мити, перевертати, годувати, прибирати за ним. Востаннє його побачила десь за тиждень перед смертю. ОСОБА_14 попросив зробити відеозапис, у якому він хотів показати, у якому стані його квартира, у якому стані перебуває він, як йому допомагає ОСОБА_3 , при цьому жалівся на свою сестру. Він пояснював, що з сестрою не підтримує жодних стосунків, але, знаючи її характер, впевнений, що вона намагатиметься квартиру відсудити. Тому хотів, щоб було видно, що ОСОБА_3 допомагає йому за його бажанням, і він їй вдячний. За клопотанням позивачки ОСОБА_1 ухвалою суду від 07.09.2016 р. призначена посмертна судово-психіатрична експертиза, у висновку №451 від 2209.2017 р. якої зазначено, що у ОСОБА_6 07.09.2015 р. та 11.09.2015 р. спостерігалось порушення свідомості по типу оглушення, з альтернуючим перебігом внаслідок ракової інтоксикації та поліорганної недостатності. За своїм психічним станом ОСОБА_6 визнаний таким, що міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час складення заповіту 07.09.2015 р. та 11.09.2015 р. Відтак, суд оцінюючи докази у їх сукупності, ставив під сумнів висновок судово-психіатричної експертизи, за яким ОСОБА_6 на час підписання заповітів 07.09.2015 р. та 11.09.2015 р. не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними. У судовому засіданні експерт ОСОБА_15 висновок експертизи підтвердив та додатково пояснив, що існують різні стани оглушення, зокрема у ОСОБА_6 , виходячи із наданих на експертизу медичних документів, був легший стан оглушення. Тобто, у нього могли бути періодично запаморочення, під час яких він міг неадекватно сприймати навколишні події. Свідомість могла коливатись, але інтелектуальний рівень внаслідок попереднього зловживання алкоголем, був знижений. Як ствердила у судовому засіданні приватний нотаріус Партика Н.О., допитана судом в якості свідка, 07.09.2015 р. до неї звернулась ОСОБА_16 по питанню складення заповіту і посвідчення його за місцем проживання ОСОБА_6 . Вона пішла до ОСОБА_17 додому на АДРЕСА_2 . ОСОБА_6 був лежачий, але абсолютно адекватний, просив посвідчити заповіт на ОСОБА_18 , яка повинна буде його доглядати до смерті. Однак 11.09.2015 р. до неї прийшла ОСОБА_3 , яка сказала, що ОСОБА_6 повторно хоче посвідчити заповіт. Коли вона прийшла до ОСОБА_6 , той пояснив, що у нього була домовленість із ОСОБА_19 , що взамін на складення заповіту остання буде його доглядати, але після посвідчення заповіту жодного разу до нього не прийшла. Якби не сусідка ОСОБА_3 , яка його годувала і мила, він би помер. Тому він вирішив змінити заповіт. Приватний нотаріус Партика Н.О. з ним розмовляла наодинці більше години, в бесіді він дуже негативно відзивався про свою сестру, дуже хвалив ОСОБА_3 та її сина, які за ним доглядали. Вона цікавилась, щоб узабезпечити себе, медикаментами, які він вживає, та чи не вживає наркотичні чи психотропні засоби, а також задавала інші питання, щоб переконатись в адекватності ОСОБА_6 та в дійсності його волевиявлення. Він все чітко пояснював. Спочатку він хотів укласти договір довічного утримання, але після того, як вона пояснила, що це неможливо, оскільки квартира повністю не належить йому, попросив посвідчити повторно заповіт. Психічний стан ОСОБА_6 у неї не викликав жодного сумніву - він був повністю адекватний, розумів значення своїх дій, бажав посвідчення саме такого тексту заповіту і бажав настання наслідків від посвідчення заповіту. Неодноразово наголошував, що не хоче, щоб його частка перейшла до сестри, з якою погані стосунки, а хоче зробити добро для людини, яка його дійсно доглядає для ОСОБА_3 . Якби у нотаріуса були сумніви щодо дієздатності ОСОБА_6 , вона б не посвідчила заповіт. Із самих текстів заповітів вбачалося, що вони дуже чітко і повністю підписані заповідачем ОСОБА_6 , а саме чітким почерком зазначено «цей заповіт записано з моїх слів, прочитано вголос мною особисто та підписано мною власноручно» . Крім підпису зазначено повністю прізвище, ім`я та по-батькові. Допитані у судовому засіданні свідки також стверджували, що бачили ОСОБА_6 за тиждень до смерті, тобто після підписання заповітів. Він дійсно був важко хворий (це ж вбачалося із медичних документів, де відмічені виклики «Швидкої допомоги» майже щоденно), однак говорив, все розумів, адекватно оцінював свій стан, дякував ОСОБА_3 за їх допомогу йому, негативно згадував свою сестру. Жодних інших доказів крім висновку експертизи, що ОСОБА_6 зробив заповіти всупереч своїй волі чи здійснив їх, не розуміючи значення своїх дій, чи під впливом збиваючих факторів - суду не надано. Навпаки, оцінюючи обставини, за яких складались заповіти, суд прийняв до уваги ту обставину, що ОСОБА_6 свідомо мав намір зробити такий подарунок особі, яка прикладала зусилля для того, щоб в останні дні його життя доглянути його і полегшити його страждання. У судовому засіданні відповідачкою було продемонстроване відео, з якого видно, що ОСОБА_6 абсолютно свідомо, чітко пояснює зміст свого волевиявлення і причину таких своїх дій. Хоча суд не вважає таке належним доказом, однак приймає таке до уваги як підтвердження пояснень відповідачки, та допитаних свідків. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок її смерті, останньою волею спадкодавця. Акт останньої волі скасовує його попереднє волевиявлення. Посвідчуючи заповіт, нотаріус має пересвідчитись в істинності волі особи. Суд вважав доведеним факт про те, що ОСОБА_6 , хоча і перебував у тяжкому стані через онкологічну хворобу, на час складення заповітів був при свідомості, за відсутності будь-якого примусу, розумів значення своїх дій та висловив своє волевиявлення, зробивши на випадок смерті, що також усвідомлював, розпорядження щодо належного йому майна, конкретизувавши його. Суд у цьому випадку приймає до уваги і позицію ОСОБА_6 за його життя щодо своєї сестри ОСОБА_1 , з якою він був у неприязних стосунках, що остання не заперечувала. Навіть позиція заповідача поступити всупереч волі сестри і на користь чужої людини, яка його доглядала перед смертю та своїми діями полегшувала його фізичний біль - це все одно волевиявлення особи і свідоме бажання розпорядитись своїм майном саме таким чином. Зважаючи на викладене, суд вважав позов безпідставним та таким, що до задоволення не підлягає.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

16.11.2015р. ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , у якому просила скасувати заповіт виданий ОСОБА_6 на гр. ОСОБА_3 , судові витрати покласти на відповідача.

24.12.2015р. ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подав суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій просив визнати недійсним заповіт виданий ОСОБА_6 на гр. ОСОБА_3 , судові витрати покласти на відповідача.

05.02.2015р. ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про збільшення розміру позовних вимог до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа Третя Львівська нотаріальна контора, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Партика Н.О., у якій просив:

?визнати недійсним заповіт, складений 07.09.2015р. ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Партикою Н.О. та зареєстрований в реєстрі за №360;

?визнати недійсним заповіт, складений 11.09.2015р. ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Партикою Н.О. та зареєстрований в реєстрі за №384.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_6 є її рідним братом, якому на момент смерті належало 3/4 частки квартири на АДРЕСА_2 . Їй належить 1/4 частка у цій квартирі. За життя ОСОБА_6 зловживав спиртними напоями, неадекватно себе поводив, вів асоціальний спосіб життя. Перед смертю тривалий час мав тяжку онкохворобу, не міг себе обслуговувати сам, не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними. У неї відносини з братом були складні, він її не впускав у квартиру, жив на свою пенсію або позичав гроші чи закладав майно із квартири. А тому вважає, що при посвідченні заповітів 07.09.2015р. та 11.09.2015р. ОСОБА_6 в силу свого хворобливого стану не міг розуміти їх значення.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача.

Згідно зі статтею 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України.

Згідно частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Тлумачення частини другої статті 1257 ЦК України свідчить, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу, оскільки згідно п.2 ч.1 ст. 105 ЦПК України, призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи .

Розгляд вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так й інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент його укладення він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.

Висновок про недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише непряме значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, від 28 вересня 2016 року № 6-1531цс16, та постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 462/3286/16-ц (провадження № 61-5896св18).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 був співвласником квартири АДРЕСА_1 , другим співвласником вказаної квартири є його сестра позивачка по справі ( ОСОБА_1 ).

На момент смерті ОСОБА_6 належало і інше майно, що вбачається із заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини, поданої до Третьої Львівської державної нотаріальної контори, яка міститься у копії спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_6

7.09.2015р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Партикою Н.О. посвідчений заповіт ОСОБА_6 , яким він заповів належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 та все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право, ОСОБА_5 (Т.1 а.с.132).

11.09.2015р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Партикою Н.О. посвідчений заповіт ОСОБА_6 , яким він заповів належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 та все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право, ОСОБА_3 (а.с. 9 спадкової справи №622/2015).

За клопотанням позивачки ОСОБА_1 ухвалою суду від 07.09.2016 р. призначена посмертна судово-психіатрична експертиза

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №451 від 22.09.2017 р., який у судовому засіданні судів першої та апеляційної інстанції підтримав допитаний судово-психіатричний експерт (доповідач у даній комісійній експертизі) Королюк Я.О., у ОСОБА_6 7.09.2015 р. та 11.09.2015 р. спостерігалось порушення свідомості по типу оглушення, з альтернуючим перебігом внаслідок ракової інтоксикації та поліорганної недостатності. За своїм психічним станом ОСОБА_6 7.09.2015 р. та 11.09.2015р. не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно медичної документації, на час складення заповіту 7.09.15р. та 11.09.2015р. у ОСОБА_6 спостерігається порушення свідомості типу оглушення, з альтернуючим перебігом внаслідок ракової інтоксикації та поліорганної недостатності, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_6 станом на 7.09.15р. та 11.09.2015р. не міг самостійно приймати рішення, залучати свідків, відвідувати нотаріуса.

Також, слід вказати і про те, що висновок експерта як вказано вище є спеціальним доказом у такій категорії справ, будь-які інші докази (показання свідків про поведінку особи, медичні документи, тощо) мають лише непряме, другорядне, побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Такий доказ (висновок експертизи), за відсутності даних про його недопустимість, неналежність або недостатність повинен братись судом до уваги або спростовуватися рівнозначним доказом, із застосуванням спеціальних знань.

Як вбачається із рішення суду першої інстанції, суд першої інстанції вказаний доказ проаналізував з власної точки зору, посилаючись переважно на пояснення свідків та нотаріуса, якою посвідчувалось обидва заповіти та, за відсутності спеціальних знань, поставив під сумнів висновок комісійної судово-психіатричної експертизи, за яким ОСОБА_6 на час підписання заповіті 07.09.2015 р. та 11.09.2015 р. не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними. Водночас, як вказано вище у такій категорій справ призначення експертизи є обов`язковим і пояснення свідків та приватного нотаріуса не можуть бути прямими доказами на підтвердження чи спростування позовних вимог чи підстав позову у даній справі.

Жодних мотивів про неналежність, недопустимість чи недостатність спеціального доказу у даній справі (висновку судово-психіатричної експертизи) судом першої інстанції не наведено. Доводів про це не навели і учасники справи.

На неодноразові роз`яснення суду апеляційної інстанції специфіки розгляду даної справи, а також видів доказів та способів доказування у такій категорії справ (в межах ст. 12 ЦПК України), учасники справи клопотань про призначення додаткової, повторної експертизи, виклику інших експертів із комісії, якою була проведена експертиза у справі, не заявили.

Враховуючи вказане, а саме, зважаючи на те, що на момент оспорюваних заповітів, як вбачається із висновку судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_6 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, є підстави для визнання таких заповітів недійсними.

Тому, доводи позову та апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими та такі позов та апеляційну скаргу слід задовольнити.

Оскаржуване ж рішення суду слід скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову, яким слід визнати недійсними оспорювані заповіти.

Відповідно до задоволених вимог позову та скарги слід вирішити питання про стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2019 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , треті особи Третя Львівська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Партика Н.О. про визнання заповітів недійсними задовольнити.

Заповіт, вчинений 7.09.2015р. ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Партикою Н.О. та зареєстрований в реєстрі за №360 визнати недійсним.

Заповіт, вчинений 11.09.2015р. ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Партикою Н.О. та зареєстрований в реєстрі за №384 визнати недійсним.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 по 519,20грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та по 778,80грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24.09.2020р.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Т.І. Приколота

М.М. Шандра