ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 679/911/19
Провадження № 22-ц/4820/1102/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №679/911/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 04 лютого 2020 року (суддя Базарник Б.І., повне судове рішення виготовлено 10 лютого 2020 року) у справі за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представника учасника справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись в червні 2019 року до суду із позовом Державне підприємство НАЕК «Енергоатом», яке діє через відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція» (далі - підприємство) зазначало, що 04.07.2017 року між підприємством та ОСОБА_1 був укладений договір №86/17814-63-124-БД-17-06770 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, згідно умов якого підприємство взяло на себе обов`язок постачати відповідачу вчасно та відповідної якості зазначені послуги, а останній зобов`язувався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Позивач стверджує, що ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань не виконав, не сплатив за отримані ним послуги, у зв`язку з чим станом на 01.05.2019 року наявна заборгованість в розмірі 37626,75 грн., з яких 22130,92 грн. - заборгованість за спожиті комунальні послуги, 9711,93 грн. - інфляційні втрати, 1699,83 грн. - 3% річних та 2016,84 грн. - пеня в розмірі 0,01% від суми невиконаного зобов`язання.У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 04 лютого 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» заборгованість за спожиті комунальні послуги в розмірі 13775,21 грн., інфляційні втрати в розмірі 4138,26 грн., 3% річних в розмірі 1339,42 грн., пеню в розмірі 0,01% від суми невиконаного зобов`язання в розмірі 30,93 грн. та судовий збір в розмірі 984,51 грн., а всього 20268 грн. 33 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку та вважає, що це рішення не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним, необґрунтованим і винесеним з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, поза увагою суду залишилась та обставина, що квартира, в якій позивачем надавались послуги з теплопостачання, водопостачання та водовідведення, належить на праві спільної власності відповідачу та ще трьом особам, яких не залучено до участі у справі. Апелянт вважає, що за відсутності договору, який би визначав солідарне зобов`язання або домовленість між співвласниками квартири щодо порядку несення витрат за отримані послуги та не визначення уповноваженого власника квартири, з відповідача підлягає до стягнення лише 1/4 частина заборгованості за отримані послуги з теплопостачання та 1/4 за послуги водопостачання і водовідведення, а у стягненні заборгованості, що підлягає сплаті іншими трьома співвласниками квартири, до яких позов не заявлявся, слід відмовити. З цих підстав ОСОБА_1 просить суд задовольнити його апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП НАЕК «Енергоатом» погоджується із рішенням суду першої інстанції посилаючись на те, що воно ухвалено відповідно до норм матеріального права та із дотриманням норм процесуального права. Підприємство зазначає, що відповідно до положень Правил користування приміщеннями житлових будинків та гуртожитками, затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 року №572 (п.10), Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань ЖКГ України від 27.06.2008 року №190 (п.3.9) відкриття окремих особових рахунків на кожного із співвласників можливе лише після виділення частки кожного із співвласників в натурі та встановлення окремих облікових приладів на споживання води, газу, електричної та теплової енергії. З огляду на те, що житлове приміщення не розділено на частки в натурі, тому відсутні підстави нарахування на окрему частку кожного власника такої частки. Позивач вказує, що за відсутності розподілу на окремі частки, розподіл суми рахунку між субспоживачами, на яких не відкрито окремих особових рахунків, здійснюється споживачами самостійно. Оскільки заяв від відповідача про розділення рахунків не надходило, відповідно у підприємства не було підстав нараховувати заборгованість лише на частку власності боржника, чи здійснювати розподіл на співвласників квартири окремо.

Апелянт ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просить їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав та просить її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасника справи та представника учасника справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позовні вимоги, застосовуючи строки позовної давності та стягуючи заборгованість і неустойку, суд першої інстанції виходив з несвоєчасного виконання відповідачем своїх обов`язків по виконанню зобов`язань, взятих за договором №86/17814-63-124-БД-17-06770 від 04.07.2017 року про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що призвело до утворення заборгованості з оплати комунальних послуг, а порушене право позивача підлягає захисту.

Судова колегія погоджується із мотивами та доводами, з яких виходив суд першої інстанції, однак в частині стягнення із ОСОБА_1 усієї суми нарахованої заборгованості за спожиті комунальні послуги, апеляційний суд не погоджується, виходячи із наступного.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.101-102). І ДП НАЕК «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу Хмельницька атомна електрична станція» є постачальником теплової енергії, холодної і гарячої води та надавачем послуг з водовідведення до вказаної квартири.

04.07.2017 року між ОСОБА_1 та ДП НАЕК «Енергоатом» ВП «ХАЕС» укладено договір №86/17814-63-124-БД-17-06770 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (а.с. 10-11).

Ухвалою Нетішинського міського суду від 23 листопада 2018 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ДП НАЕК «Енергоатом» ВП «ХАЕС» про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожиті комунальні послуги (а.с.12).

Звертаючись до суду із позовом, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за спожиті комунальні послуги в розмірі 22130,92 грн. за період з березня 2013 року по квітень 2019 року включно, інфляційні втрати в сумі 11779,16 грн., 3% річних в сумі 1699,83 грн., пеню в розмірі 0,01% від суми невиконаного зобов`язання в сумі 2016,84 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №1875-IV) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Такі послуги надаються споживачу фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

У пункті 5 частини третьої статті 20 Закону №1875-IV передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги.

Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права, сформульованим у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 , будучи споживачем наданих позивачем послуг, свої зобов`язання по оплаті отриманих послуг виконував не в повному обсязі.

Також встановлено, що під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач заявив про застосування позовної давності.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, поданою до винесення ним рішення.

Вирішуючи питання строку звернення до суду з цим позовом, суд першої інстанції дійшов висновку, що строк позовної давності був перерваний внесенням відповідачем плати за комунальні послуги у липні 2017 року, а тому наявні підстави для стягнення заборгованості за період з липня 2014 року по 01.05.2019 року та судом вірно застосовано правові висновки Верховного Суду, що викладені в постанові від 22.01.2019 року у справі №437/2726/13-ц.

Також, суд першої інстанції прийшов до висновку, що через неналежне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань по сплаті за спожиті комунальні послуги, у позивача виникло право на стягнення із відповідача інфляційних втрат в сумі 4138,26 грн., трьох відсотків річних в сумі 1339,42 грн. та 30,93 грн. пені - виходячи із спеціальних строків позовної даності один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Ці висновки суду першої інстанції апелянтом не оскаржуються та розмір визначених судом сум ОСОБА_1 не заперечується.

Разом з тим, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, стягуючи із відповідача 13775,21 грн. заборгованості за спожиті комунальні послуги, 4138,26 грн. інфляційних втрат, 1339,42 грн. трьох відсотків річних та 30,93 грн. пені порушив норми матеріального права, виходячи із наступного.

Так, положення ст. 13 Конституції України закріплює, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , яка приватизована згідно закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», належить співвласникам ОСОБА_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності (а.с. 101 -102).

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» N 2482-XII ( 2482-12) передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), у тому числі тих, що тимчасово відсутні й за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Оскільки Законом N2482-XII (2482-12) не визначено умов, за яких один із членів сім`ї матиме більшу або меншу частку в приватизованому житлі, то частка кожного є рівною.

Зазначені правові висновки викладені судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в ухвалі від 02.06.2004 року.

Відповідно до статті 19 Закону №1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Згідно зі статтею 23 Закону №1875-IV у разі спільної власності кількох співвласників рішення щодо утримання на балансі та/або управління майном приймається відповідно до закону.

В силу положень ч. 1 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» утримання приватизованих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572, встановлено, що власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У відповідності до статті 162 ЖК УРСР визначено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Отже, чинне законодавство визначає обов`язок для співвласника, незалежно від фактичного проживання, сплачувати комунальні послуги на утримання житла.

Також, згідно з ч. 6 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» заборгованість власників квартир за укладеними договорами, пов`язаними з утриманням будинку та оплатою комунальних послуг, стягується в судовому порядку.

Встановлено, що ДП НАЕК «Енергоатом», в особі ВП «Хмельницька АЕС» надавало послуги з теплопостачання, водопостачання та водовідведення у квартирі АДРЕСА_2 , що належить на праві спільної сумісної власності відповідачу та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яких не залучено до участі в справі.

І за відсутності договору, що визначає солідарне зобов`язання або домовленості між співвласниками щодо порядку несення витрат за отримані послуги та не визначення уповноваженого власника квартири, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо стягнення усієї суми заборгованості із відповідача.

Зазначений висновок узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 01.09.2020 року по справі № 352/2163/13-ц.

З огляду на вищенаведене судова колегія вважає, що підлягає до стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.07.2014 року по 30.04.2019 року у розмірі ј частки від нарахованої позивачем суми боргу, розмір якого апелянтом не заперечується, а саме 1231,91 грн. (4927,65 грн. (6135,76 грн. (нарахована заборгованість за період з 01.03.2013 року по 30.04.2019 року ) 1208,11 грн. (заборгованість за період з 01.03.2013 року по 30.06.2014)) / 4 співвласники).

Також, враховуючи факт встановлення ОСОБА_1 в липні 2017 року лічильників на гарячу і холодну воду та беручи до уваги факт проживання і користування саме відповідачем наданими послугами з липня 2014 року по квітень 2019 року (зазначені обставини визнаються сторонами, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають) судова колегія вважає, що з ОСОБА_1 підлягає до стягнення заборгованість за постачання гарячої води в сумі 1651,50 грн. (863,02 грн. (1/4 заборгованості за період з 01.07.2014 року по 30.06.2017 року (3452,09 грн. /4) + 788,48 грн. (заборгованість за період з 01.07.2017 року по 30.06.2019 року)).

Та підлягає до стягнення із ОСОБА_1 заборгованість за постачання холодної води в сумі 1834,94 грн. (813,51 грн. (1/4 заборгованості за період з 01.07.2014 року по 30.06.2017 року (3254,05 грн. / 4) + 1021,43 грн. (заборгованість за період з 01.07.2017 року по 30.06.2019 року)).

Підлягає також до стягнення із ОСОБА_1 заборгованість з водовідведення в сумі 2724,69 грн. (1201,25 грн. (1/4 заборгованості за період з 01.07.2014 року по 30.06.2017 року (4805,02 грн. / 4) + 1021,25 грн. (заборгованість за період з 01.07.2017 року по 30.06.2019 року)).

А всього підлягає до стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача 7443,04 грн. заборгованості за надані комунальні послуги з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води та водовідведення.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права при стягненні усієї суми заборгованості із ОСОБА_1 є такими, що заслуговують на увагу.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що оскаржуване судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиті комунальні послуги підлягає до зміни.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про стягнення з ОСОБА_1 ј частини нарахованої заборгованості за постачання гарячої і холодної води і водовідведення за період з 01.07.2017 року по 30.04.2019 року є безпідставними, адже саме відповідач отримав послуги з гарячого і холодного водопостачання та водовідведення за вказаний період і нарахування заборгованості за цей період здійснено за фактичне використання ОСОБА_1 цих житлово-комунальних послуг.

Також, в силу вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому, з огляду на вищенаведене, підлягає до зміни рішення суду першої інстанції в частині стягнення із відповідача інфляційних втрат і трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання зобов`язань по оплаті житлово комунальних послуг.

Так, підлягає до стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача інфляційні в сумі 3373,17 грн. (1633,95 грн. (інфляційні за невиконання зобов`язань з оплати централізованого теплопостачання за період з 01.07.2014 року по 30.04.2019 року) + 970,01 грн. (816,01грн. (інфляційні за невиконання зобов`язань по оплаті послуг з гарячого водопостачання за період з 01.07.2014 року по 30.06.2017 року) + 154 грн. (інфляційні за невиконання зобов`язань по оплаті послуг з гарячого водопостачання за період з 01.07.2017 року по 01.05.2019 року)) + 969,14 грн. (769,20грн. (інфляційні за невиконання зобов`язань по оплаті послуг з холодного водопостачання за період з 01.07.2014 року по 30.06.2017 року) + 199,94 грн. (інфляційні за невиконання зобов`язань по оплаті послуг з холодного водопостачання за період з 01.07.2017 року по 01.05.2019 року) + 1434,02 грн. (1135,82 грн. (інфляційні за невиконання зобов`язань по оплаті послуг з водовідведення за період з 01.07.2014 року по 30.06.2017 року) + 298,20 грн. (інфляційні за невиконання зобов`язань по оплаті послуг з водовідведення за період з 01.07.2017 року по 01.05.2019 року)).

Також, підлягає до стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача з врахуванням ј частини боргу за неоплачені комунальні послуги за період з 01.07.2014 року по 30.06.2017 року та з врахуванням ј частини нарахованого боргу за надані послуги з централізованого опалення із додаванням заборгованості за надані та отримані послуги ОСОБА_1 з централізованого холодного і гарячого водопостачання та водовідведення за період з 01.07.2017 року по 01.05.2019 рік, і з врахуванням проведених відповідачем в липні, вересні та грудні 2017 року, січні, березні, квітні та грудні 2018 року сплат за комунальні послуги 3 відсотки річних в сумі 125,66 грн.

Разом з тим, судова колегія вважає, що позовна вимога про стягнення із ОСОБА_1 пені за невиконання зобов`язання до задоволення не підлягає, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач просив стягнути із відповідача пеню за несвоєчасне здійснення останнім платежів за житлово комунальні послуги в розмірі 0,01% від суми боргу за кожен день прострочення, посилаючись на ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово комунальні послуги», що підтверджується і розрахунком, наданим до матеріалів справи (а.с.13-14) та визнається представником позивача.

Встановлено, що саме з 01 травня 2019 року набирає чинності ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» про сплату пені у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, а нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги.

Оскільки зазначена норма зворотної сили в часі не має, а предметом цього спору є стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово комунальні послуги з березня 2013 року по 01.05.2019 року, тому судове рішення в частині відмови та в частині стягнення пені підлягає до скасування з постановленням нового судового рішення в цій частині.

У відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України підлягає до зміни судове рішення в частині стягнутого на користь позивача судового збору, визначивши судовий збір в розмірі 558 грн. 63 коп. (1921 грн. судовий збір за подання позову х 29,08 % (задоволених вимог) / 100).

Крім того, в силу вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК підлягає до стягнення із позивача на користь відповідача судовий збір за подачу апеляційної скарги пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 2043 грн. 56 коп. (2881,5 грн. (судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги) х 70,92 (% задоволених вимог) / 100).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 04 лютого 2020 року в частині стягнення заборгованості, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та судового збору змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість за спожиті комунальні послуги до 7443,04 грн., інфляційних втрат - до 3373,17 грн., 3% річних - до 125,66 грн. та судового збору до 558,63 грн., а всього 11500 (одинадцять тисяч п`ятсот) грн. 50 коп.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 04 лютого 2020 року в частині стягнення та відмови у стягненні пені скасувати та в цій частині постановити нове судове рішення.

В задоволенні позову ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» до ОСОБА_1 про стягнення пені відмовити.

В решті рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 04 лютого 2020 року залишити без змін.

Стягнути із ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (місцезнаходження: вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код в ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 2043 (дві тисячі сорок три) грн. 56 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 24 вересня 2020 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І.Талалай