Справа № 214/308/20
2/214/1382/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 лютого 2020 року, Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Чернової Н.В..,

при секретарі Звада Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за позовною заявою представника позивача адвоката Палій Євгенії Анатоліївни, яка діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просить суд розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 05 червня 1999 року відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Саксаганської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис №294; після розірвання шлюбу за ОСОБА_1 залишити прізвище ОСОБА_4 ; стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на утримання неповнолітнього ситна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.07.2019 року, до повноліття дитини, допустивши рішення суду, в частині стягнення аліментів до негайного виконання в межах місячної суми стягнення аліментів; стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати пов`язанні з розглядом судової справи у розмірі 3 840,00грн., які складаються з суми судового збору за подання позовної заяви у розмірі 840,00 грн., витрат на професійну правничу допомогу 3000,00грн..

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 05червня 1999 року між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6 ) та ОСОБА_2 укладено шлюб, який було зареєстровано у Відділі реєстрації актів громадського стану виконкому Саксаганської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №294. За час спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей, синів: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які проживають з позивачем у орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Договором ту житлового приміщення від 01.07.2019 року та актом про фактичне проживання. На протязі останнього часу сімейне життя між подружжям погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення ними шлюбних відносин. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між позивачем та відповідачем постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стають діти. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у родині, він не хоче підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

На даний момент ведення спільного господарства між ними припинено, півроку останні проживають окремо однин від одного. Також вважаю за необхідне зазначити, що на даний момент між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спір про поділ майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності - відсутній, шлюб розривається вперше, неповнолітня дитина, син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишиться проживати з позивачкою, та повністю перебуває на утриманні. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати свою дитину. Це зокрема, виявляється у тому, що ОСОБА_2 відмовляється добровільно надавати кошти на його утримання, а саме: на придбання продуктів харчування, медикаментів, одягу, підручників та інших необхідних для навчання речей, тощо. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 змушена звертатися до суду з вимогами про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. З 01.07.2019 року, позивач разом з синами, покинули житлове приміщення в якому постійно проживали з відповідачем за адресою: АДРЕСА_1 та переїздили до нового місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , і саме з цього часу будь-які зв`язки з відповідачем припинились. Приїжджаючи неодноразово до місця проживання, після вищеозначеної дати, ані позивач, ані діти подружжя, не мали та не мають можливості поспілкуватися з відповідачем та повідомити останньому, які матеріальні потреби має спільна неповнолітня дитина - ОСОБА_5 , оскільки відповідач був або відсутній за місцем проживання, або ж можливо свідомо не відчиняв двері. Маючи ключі від вхідних дверей квартири, позивач з дітьми жодного разу не наважалися зайти до оселі, в якій раніше мешкали оскільки їй відомо, що наразі у квартирі відповідач мешкає не сам, а з іншою жінкою. Неодноразові телефонні дзвінки та повідомлення від позивача, а також спільних дітей, також не дали жодного результату, оскільки відповідач або ігнорує їх або ж дає на них відповіді у вигляді смс повідомлень, які жодним чином не вирішують суті питання про задоволення потреб неповнолітньої дитини.

Відповідно усі заходи щодо одержання аліментів, які вживалися позивачем були марними.

Ухвалою суду від 27.01.2020 року справу прийнято до розгляду цивільну справу та призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, згідно заяви просили розгляд справи здійснювати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подавши відзив на позовну заяву, позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме 21.01.2020 року визнав, в задоволенні решти позовних вимог, просив відмовити.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд дійшов наступних висновків.

05.06.1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Саксаганської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про що складено відповідний актовий запис №294. (а.с.10).

Від шлюбу сторони мають синів: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджуються свідоцтвами про народження дітей серії НОМЕР_1 від 05.06.1999 року та серія НОМЕР_2 (а.с. 11, 12).

Як вказувала позивач, що підтверджується актом від 15.01.2020 року посвідченого сусідами будинку АДРЕСА_3 та не оспорював відповідач, фактично проживає разом з дітьми за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.6)

Судовим розглядом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинено у зв`язку з різними поглядами на сумісне життя, виникненням постійних суперечок. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, єдиного бюджету не мають.

Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України.

Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У раз визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Суд не застосовує положення ст.111 СК України, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти його розірвання, визнавши позовні вимоги.

Аналізуючи викладене, приймаючи до уваги, що шлюб між подружжям існує лише формально, зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, оскільки це суперечитиме їх інтересам та їх дітей, з урахуванням обопільної згоди сторін на розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне ухвалити рішення із задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 та розірванням шлюбу, зареєстрованого між нею та ОСОБА_2 05.06.1999 року, зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Саксаганської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про що складено відповідний актовий запис №294.

Згідно зі ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Із свідоцтва про шлюб слідує, що під час державної реєстрації шлюбу ОСОБА_1 змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_4 », яке суд враховуючи заяву останньої, вважає за доцільне залишити без змін.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 01.07.2019 року суд виходить з наступного.

Під час судового розгляду встановлено, що після припинення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шлюбно-сімейних стосунків, їх спільна неповнолітня дитина залишився проживати з матір`ю та перебуває на її утриманні. Спір про визначення їх місця проживання відсутній.

Судом також встановлено, що домовленості про добровільну сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина між сторонами в позасудовому порядку не досягнуто. Вказані обставини визначають дійсність між сторонами спору та доцільність визначення розміру аліментів на утримання дитини за судовим рішення, що забезпечить захист їх прав та інтересів.

Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції про права дитини.

Згідно зі ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Як слідує з положень ч.2 ст.180, ч.1 ст.183, ч.1 ст.191 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред`явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У раз визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За даних обставин, враховуючи встановлені судом та доведені належними доказами обставини, що в розумінні ч.1 ст.182 СК України мають значення при визначенні розміру аліментів.

Отже, з урахуванням викладеного та того, що відповідач ОСОБА_2 є здоровою та працездатною людиною, інших аліментних зобов`язань немає, у зв`язку з чим має можливість щомісячно та стабільно сплачувати аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина, а також враховуючи позицію позивача у поданій до суду заяві та часткового визнання відповідачем позову, а саме початок стягнення аліментів вважати з 21.01.2020 року на утримання сина, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог із стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.01.2020 року та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати.

Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач.

Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, вважає вимоги представника позивача необґрунтованим і недоведеними, в частині стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час, у зв`язку чим в цій частині позовних вимог відмовити. Тобто аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 підлягають стягненню з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 03.04.2020 року, про що свідчить реєстрація вхідного документа.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.183 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти продовжуватимуть стягуватись з вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за пред`явлення майнової вимоги про стягнення аліментів,відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави, а понесені ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 840,00 грн. за пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу відшкодуванню шляхом стягнення з відповідача на її користь.

Окрім того, представником позивача адвоката Палій Євгенії Анатоліївни, яка діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 , заявлено вимогу про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн..

Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або)значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

До матеріалів справи долучений договір про надання правової допомоги від 13.01.2020 №13/01, укладений між Адвокатським об`єднанням «Адвокатська компанія «Апріорі» та ОСОБА_1 , відповідні додаткові угоди до нього, наданий попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Палій Є.А. в рамках виконання умов Договору про надання правової допомоги за договором про надання правової допомоги.

Суд вважає доведеним факт надання позивачу ОСОБА_1 правової допомоги. При цьому суд також враховує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 ст.137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 ст.137 ЦПК України). З викладеного вбачається, що суд вправі зменшувати розмір витрат на правову допомогу, але лише в разі заявлення іншою стороною клопотання про їх неспівмірність. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.03.2018 (справа №907/357/16).

Разом з цим, клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до суду не подавалось, а тому суд вважає співмірним розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу, адже суд не може й не повинен ставати на бік однієї зі сторін провадження, порушуючи принципи диспозитивності та безсторонності.

У зв`язку з задоволенням позову суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

В порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керучисьст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89,95,133,141,206,258,259,263,265,ч.4ст.274, 354, 355, п.15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 05.06.1999 року, зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Саксаганської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про що складено відповідний актовий запис №294 розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_4 » без змін.

Стягувати з ОСОБА_2 , аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.01.2020 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00коп..

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення є документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу.

Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

позивач - ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП);

представник позивача ОСОБА_3 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2029, адреса: АДРЕСА_4 .

відповідач - ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя Н.В.Чернова