Справа № 718/751/19
Провадження № 22-ц/4808/392/20
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: представника відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника АТ КБ «Приватбанк» на рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене головуючим суддею Юрчаком Л.Б. 18 грудня 2019 року,

в с т а н о в и в:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 14 лютого 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк»), та ОСОБА_1 укладений кредитний договір б/н, згідно з яким відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 6500 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, складає між нею та банком договір.

Відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконувала, внаслідок чого станом на 31 січня 2019 року має заборгованість у розмірі 121 466,01 грн, яка складається із: 5027,07 грн - тіло кредиту; 116 438,94 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом з 14.02.2011 по 31.03.2018. Посилаючись на вказані обставини, ПАТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з відповідача на свою користь зазначену суму заборгованості та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 18 грудня 2019 року в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості відмовлено.

Суд першої інстанції рішення мотивував тим, що позивач пропустив визначений законом строк позовної давності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із даним рішенням суду, представник АТ КБ «Приватбанк» подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права. На думку апелянта, суд першої інстанції не звернув уваги на строк дії картки, оскільки згідно довідки про видані кредитні картки, строк отриманої відповідачем кредитної картки № НОМЕР_1 діє до останнього дня 07/2017 року. Тобто перебіг позовної давності починається з 01.08.2017 та спливає 01.08.2020 відповідно. Крім того, апелянт вважає, що суд не взяв до уваги усталену судову практику в аналогічних справах, а саме: постанову Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 та постанову Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі № 591/8058/15-ц. Представник позивача звертає увагу, що відповідач зверталася до Банку з метою перевипуску карти, а з виписки по рахунках вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами та частково погашала наявну заборгованість.

У зв`язку із наведеним просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 вказує на те, що оскаржене рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому просить залишити його без змін.

В засідання апеляційного суду представник АТ КБ «Приватбанк» не з`явився з невідомих причин, хоч судове повідомлення було ним отримано завчасно у встановленому законом порядку. Отже, є правові підстави для розгляду справи у його відсутності.

Представник ОСОБА_1 мотиви апеляційної скарги заперечив. Додатково пояснив, що Банк звернувся до суду з позовом з пропуском встановленого трирічного строку позовної давності, початок перебігу якого вираховується з дня завершення дії кредитної картки.

Вислухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи встановлені судом

Суд першої інстанції встановив, що 14 лютого 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 6500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 27,60 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6-30).

Указаним договором передбачено, що клієнт ознайомлений та погоджується з Умовами і правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною картою, а також тарифами банку, які надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді.

Відповідно до положення пунктів 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6, 2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, а у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Для виконання послуг банк відкриває клієнту картковий рахунок, видає клієнту картки, їх вид та строк дії визначений у заяві та в пам`ятці клієнта.

У пункті 1.1.2.5 Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав, а відповідач на порушення умов договору належним чином зобов`язання за договором не виконує, в результаті чого станом на 31 січня 2019 року утворилась заборгованість, яка за розрахунками банку складає 236 637,45 грн. Позивач скористався своїм правом вимагати від боржника стягнення будь-якої частини суми заборгованості та просить стягнути суму заборгованості в розмірі 121466,01 грн, із яких: 5027,07 грн - тіло кредиту, 116438,94 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом з 14.02.2011 по 31.03.2018 (а.с.4-5)

Мотивувальна частина

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивач, звернувшись до суду 14 березня 2019 року, пропустив позовну давність, при цьому строк звернення з позовом місцевий суд обрахував із 19 жовтня 2014 року, оскільки останній платіж ОСОБА_1 було здійснено 18 квітня 2014 року, а картка закрилася 18 жовтня 2014 року, вважаючи, що термін дії картки - 6 місяців з останнього платежу.

Апеляційний суд не погоджується з цими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності є помилковим, оскільки за змістом укладеного між сторонами договору від 14 лютого 2011 року, умови якого зафіксовані лише у анкеті-заяві, яка підписана відповідачем, не містять строку повернення кредиту (користування ним. Отже, у відповідача до пред`явлення банком цього позову до суду не виникло зобов`язання з повернення отриманих коштів, оскільки початок перебігу позовної давності у такому випадку визначається відповідно до частини другої статті 530 ЦК України.

Разом з тим, доводи апелянта, що між сторонами укладено договір, умови якого зафіксовано як у анкеті-заяві, так і в Умовах і правилах надання банківських послуг - не підтверджено належними доказами, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач розуміла саме ці умови та погодилася з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тому у цій справі не можна вважати Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Такий висновок Верховного Суду узгоджується зі правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі

№ 342/180/17 (№ 14-131цс19).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Отже, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення у примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 5027,07 грн, оскільки відповідачем не заперечувалось отримання кредиту та не спростовано розмір заборгованості за тілом кредиту.

Однак наявні у матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг, які передбачали сплату відсотків, пені, комісій не містять підпису ОСОБА_1 , а отже, позивачем не доведено, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, погодилася на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, ознайомившись з ними.

Крім того, анкета-заява позичальника від 14.02.2011 також не містить ні визначеного розміру процентної ставки. Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами.

Отже, вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками у розмірі 116438,94 грн є безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не доведено укладення договору на таких умовах.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За наведених обставин рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «Приватбанк».

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи зазначене, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 76,84 грн; за подання апеляційної скарги -115,26, а всього -192,10 грн.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 381, 382, 383, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника АТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 18 грудня 2019 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , в користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження якого м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, 01001, , МФО - 305299 - 5027 грн (п`ять тисяч двадцять сім) гривень заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 14 лютого 2011 року та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 76,84 грн, за подання апеляційної скарги - 115,26 грн, а всього -192,10 грн.

В частині позову щодо стягнення 116 438,94 грн заборгованості за процентами за користування кредитом відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, і у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 березня 2020 року.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк