Єдиний унікальний номер 725/1504/20
Номер провадження 2/725/239/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2020 року.Першотравневий районний суд м.Чернівців

у складі:

головуючої судді Вольської-Тонієвич О.В.

при секретарі Кушлак Л.Л.

за участю:

позивачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника позивачів: адвоката Кригана В.В.,

представника відповідача Чернівецької міської ради: Баланецького О.

представника відповідача Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області: Балицької С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 (місце проживання АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (місце проживання АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 (місце проживання АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_6 (місце проживання АДРЕСА_3 ), Чернівецької міської ради (м.Чернівці, Центральна площа,1), Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (вул.Героїв Майдану, 194А м.Чернівці) про заборону вчинення дій та зобов`язання приведення документів у відповідності до чинного законодавства,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі в березні 2020 року звернулися до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом.

Посилались на те, що вони є власниками земельних ділянок для будівництва і обслуговування належних їм на праві власності житлових будинків, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

Власником земельної ділянки (кадастровий номер :36:001:0005), площею 0,0670га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_3 є відповідачка ОСОБА_6 .

Нещодавно їм стало відомо, що відповідачка ОСОБА_6 має намір облаштувати через свою земельну ділянку проїзд до АДРЕСА_3 як продовження тупикового заїзду з АДРЕСА_2 , мотивуючи своє рішення тим, що вона є власником земельної ділянки, а тому використовує її на власний розсуд. При цьому відповідачка посилається на те, що в державному акті на право власності на її земельну ділянку в описі меж земель загального користування здійснено запис «Проїзд».

Під час звернення до компетентних органів їм стало відомо, що в державному акті на право власності на земельну ділянку ОСОБА_6 у кадастровому плані в описі меж від «В» до «Г» зазначено «проїзд».

Однак, на їх думку, істинна ціль облаштування проїзду полягає у тому, що з урахуванням плану забудови цього району м.Чернівці, у такому випадку значно зросте вартість належної відповідачці земельної ділянки саме за умови облаштування такого проїзду.

На час звернення до суду з цим позовом проїзд ще не облаштований, але ОСОБА_6 неодноразово погрожувала облаштувати в майбутньому такий проїзд за рахунок власної земельної ділянки.

Вважають, що облаштування такого проїзду за рахунок власної земельної ділянки, суттєво обмежить їх право у користуванні власністю, складе суттєві перешкоди для проїзду до їх будинків, погіршить екологічну ситуацію та може посягнути на цілісність їх земельних ділянок.

Просили позов задовольнити: визнати недійсним запис «проїзд» в описі меж від В до Г у кадастровому плані державного акту ЧВ № 065492 від 06.09.2004 року на земельну ділянку площею 0,067га під кадастровим номером :36:001:0005, якій належить ОСОБА_6 та зобов`язати Чернівецьку міську раду привести у відповідності до вимог ст.39 Земельного кодексу України та генерального плану м. Чернівці державний акт ЧВ № 065492 від 06.09.2004 року на земельну ділянку площею 0,067 га під кадастровим номером :36:001:0005, зазначивши в описі меж від В до Г «тупиковий заїзд».

Заборонити власнику земельної ділянки під кадастровим номером 0136600:36:001:0005, державний акт ЧВ № 065492 від 06.09.2004 року на право власності на земельну ділянку, реєстр №1214, ОСОБА_6 дії по облаштуванню проїзду з АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 та земельну ділянку під кадастровим номером :36:001:0005, що розташована по АДРЕСА_3 .

27 квітня 2020 року на електронну адресу суду від представника відповідача - Чернівецької міської ради надійшов відзив на позов.

У своєму відзиві представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, виходячи з наступного:

Так, державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, а тому, вимога про його скасування є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт.

Проте позивачі не заявляє вимог про встановлення незаконності чи скасування рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки ОСОБА_6 .

Крім того, облаштування доріг здійснюється на підставі місцевої містобудівної документації, а не державного акта. Державний акт - це документ, який лише посвідчує (не встановлює) право власності на земельну ділянку в її межах, які визначені земельною документацією.

Оскільки Чернівецька міська рада не приймала рішень щодо зазначення у кадастровому плані державного акта №065492 від 06.09.2004р. відомостей, а отже, і не уповноважена вносити будь-які записи у ньому. Заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельною ділянкою покладається на Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України, регіональні, районні та міські центри державного земельного кадастру та їх структурні підрозділи і інші землевпорядні підприємства та організації. Виправлення у державних актах не допускається.

Зазначив, що оскаржуваний державний акт виданий 06 вересня 2004р., тобто ще задовго ніж позивачі набули право власності на свої земельні ділянки, у зв`язку із чим жодним чином їхні права не можуть бути порушеними.

Також, на думку представника Чернівецької міської ради, стягнення витрат на експертне дослідження є безпідставним, оскільки воно не проводилось у судовому порядку та не стосується предмету спору.

30 квітня 2020 року від позивачки ОСОБА_1 через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, де позивачка стверджувала, що у заявленому позові відповідачем повинна бути саме Чернівецька міська рада, оскільки на державному акті міститься підпис Чернівецького міського голови, начальника Чернівецького міського управління земельних ресурсів, а також поставлена мокра печатка Чернівецької міської ради. Окрім того, підтвердила, що позивачами не оскаржується рішення Чернівецької міської ради про надання у власність ОСОБА_6 земельної ділянки, а наполягають саме на позовних вимогах щодо визнання недійсним запису «проїзд» у державному акті на право власності на земельну ділянку, яка належить відповідачці.

Крім цього, позивачами було надано клопотання про залучення до участі у справі у якості співвідповідача - Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області. Клопотання мотивоване тим, що оскільки позивачами заявлено вимогу про внесення змін до державного акту на право власності на земельну ділянку, а саме замість запису «проїзд» вказати «тупиковий заїзд», вважають, що ця вимога повинна бути адресована до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області.

Ухвалою суду від 03.06.2020 року залучено до участі у справі у якості співвідповідача Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області.

06 липня 2020 року від представника Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву.

У своєму відзиві відповідач вказує, що позовні вимоги позивачів вважає безпідставними. Так, Чернівецьким комунальним бюро технічної інвентаризації було розроблено технічну документацію зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку для обслуговування жилого будинку та господарських будівель, ведення городництва по АДРЕСА_3 на ОСОБА_6 . Відповідно до вказаної технічної документації відповідачці було видано державний акт, у якому на плані меж земельної ділянки межі від В до Г відносяться до земель загального користування («проїзд»).

У разі виявлення особою в земельній документації помилки, допущеної у відомостях Державного земельного кадастру, заінтересована особа звертається до Державного кадастрового реєстратора із заявою про внесення виправлених відомостей до Державного земельного кадастру. В даному випадку, при проведенні державної реєстрації кадастровий реєстратор вніс відомості, що зазначені у розробленій технічній документації. Поряд із цим, листом Головного управління від 25.04.2019 року позивачку ОСОБА_3 повідомлено про те, що виїздом на місцевість встановлено, що між будинковолодіннями АДРЕСА_5 та АДРЕСА_1 існує тупиковий заїзд, однак на плані меж земельної ділянки межі від В до Г відносяться до земель загального користування («проїзд»). Просив у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Додатково пояснили, що кожен з них вже тривалий час користується своєю земельною ділянкою та будинковолодіннями. Нещодавно їм стало відомо, що ОСОБА_6 має намір продати свою земельну ділянку, можливо, для подальшого будівництва багатоквартирного будинку. Заїзд до їхніх будинків досить вузький, тому проїзд будівельної техніки, складання будівельних матеріалів призведе до того, що у разі необхідності, до них не зможе заїхати автомобіль швидкої допомоги чи пожежної служби; вони не зможуть вільно пересуватися. Не заперечували, що на даний час проїзд не влаштований, однак, звертаючись до суду з даним позовом, вони намагаються попередити дії відповідачки ОСОБА_6 .

Представник позивачів - адвокат Криган В.В. також підтримав позовні вимоги, додавши, що позовні вимоги заявлені до Чернівецької міської ради та Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, оскільки саме ці державні органи уповноважені на видачу державного акту на землю та вносити у нього зміни.

Представник Чернівецької міської ради Баланецький О. під час розгляду справи просив у задоволенні позову відмовити, виходячи з підстав, викладених у позові.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Балицька С.С. в судовому засіданні також позов не визнала, посилаючись на обставини, викладені нею у відзиві. Просила у задоволенні позову відмовити.

Розгляд справи проводився у відсутність позивача ОСОБА_5 , який надав суду заяву про проведення судового засідання у його відсутність. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні учасників процесу, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до переконливого висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав:

Відповідно до ст.4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що земельна ділянка до будинковолодіння АДРЕСА_2 знаходиться у власності ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7

Земельна ділянка до будинковолодіння АДРЕСА_5 належить на праві власності ОСОБА_3

Власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

Позивачка ОСОБА_4 є власником земельної ділянки по АДРЕСА_2 .

Власником земельної ділянки (кадастровий номер :36:001:0005), площею 0,0670га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_3 є відповідачка ОСОБА_6 .

В 2019 році між власниками вказаних вище земельних ділянок виникла конфліктна ситуація з приводу користування заїздом до АДРЕСА_2 . Зокрема позивачам стало відомо, що в державному акті на право власності на земельну ділянку відповідачки ОСОБА_6 , на плані меж земельної ділянки, межі від В до Г відносяться до земель загального користування («проїзд»), в той час, як у їх державних актах зазначено «заїзд».

З цього приводу позивачі зверталися з відповідними заявами до правоохоронних органів, а також до Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області (а.с.40-41, 42).

Згідно наданих відповідей, позивачів повідомлено, що дійсно, в державному акті на право власності на земельну ділянку ОСОБА_6 в описі меж від В до Г відображено як землі загального користування (проїзд). Водночас фактично даний проїзд є тупиковим.

Таким чином, на думку позивачів, може бути порушене їх право щодо користування вказаним заїздом у майбутньому, з підстав викладених вище в рішенні.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-951цс16, з урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини

Захисту підлягає тільки порушене право.

Разом з тим, судом встановлено, що на момент звернення позивачів до суду із вказаним позовом, відповідачкою ОСОБА_6 не вчинялися будь-які дії щодо перешкоди позивачам у користуванні заїздом, у зв`язку із чим, суд приходить до висновку, що вказаний позов є передчасний, оскільки на даний час права позивачів жодним чином не порушені діями відповідачки ОСОБА_6 .

Виходячи з вищевикладеного, позовна вимога щодо заборони ОСОБА_6 вчиняти дії по облаштуванню проїзду з АДРЕСА_6 та земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_3 задоволенню не підлягає.

Крім того, суд вважає безпідставною позовну вимогу щодо визнання запису «проїзд» в описі меж від В до Г у кадастровому плані державного акту ЧВ № 065492 від 06.09.2004 року на земельну ділянку площею 0,067га під кадастровим номером :36:001:0005, який належить ОСОБА_6 та зобов`язати Чернівецьку міську раду привести у відповідність до вимог ст.39 Земельного кодексу України та генерального плану м.Чернівці державний акт ЧВ № 065492 від 06.09.2004 року на земельну ділянку площею 0,067 га під кадастровим номером :36:001:0005, зазначивши в описі меж від В до Г «тупиковий заїзд», виходячи з наступного:

Так, відповідно до ч.1 ст.126 Земельного кодексу України редакції, яка діяла станом на день видачі оскаржуваного державного акта, право власності па земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1.4. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, яка затверджена наказом Державним комітетом України по земельних ресурсам від 04.05.1999р. №43 в редакції, яка діяла станом на день видачі оскаржуваного державного акта, (надалі Інструкція 2004) державний акт на право власності на земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій.

У відповідності до висновку Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ, який викладений в ухвалі від 18.04.2012р., державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт.

Відповідно до частини 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними у судовому порядку.

Аналогічні приписи містить стаття 21 Цивільного кодексу України, згідно яких суд скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевою самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, оскільки позивачами не заявлено позовної вимоги про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування (Чернівецької міської ради), на підставі якого видався державний акт про право власності на земельну ділянку ОСОБА_6 , суд приходить до висновку, що ними невірно обраний спосіб захисту порушених прав.

Крім того, до компетенції Чернівецької міської ради не входить внесення будь-яких відомостей до державного акту (кадастрового плану) про право власності на земельну ділянку.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відсутні підстави для стягнення з відповідачів на користь позивачів судових витрат.

Керуючись ст.39 ЗК України, ст.15,ст.16 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 12, 76, 89, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , Чернівецької міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про заборону вчинення дій та зобов`язання приведення документів у відповідності до чинного законодавства - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. В. Вольська-Тонієвич