Справа № 201/8014/19
Провадження № 2/201/1344/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

31 січня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Разумняк К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

11 липня 2019 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 07 листопада 2011 року ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 8500 грн. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Спадкоємицею, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідач ОСОБА_3 . На виконання вимог ст. 1281 ЦК України 10 квітня 2017 року позивачем було направлено претензію кредитора до Першої дніпровської державної нотаріальної контори, а 28 жовтня 2017 року направлено лист-претензію до відповідача як спадкоємця після смерті ОСОБА_2 Станом на дату смерті позичальника його заборгованість перед банком за вказаним кредитним договором становить 10364,06 грн. яка складається з заборгованості за кредитом та відсотками. У зв`язку з тим, що відповідачами заборгованість не погашена, позивач в силу ст. 1282 ЦК України просить стягнути її з спадкоємця ОСОБА_3 ..

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» надав до суду заяву, у якій просив задовольнити позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_3 клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надала, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Перевіривши надані докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 3 ст. 1281 ЦК України якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Судом встановлено, що згідно анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 07 листопада 2011 року між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит на платіжну картку у вигляді встановленого кредитного ліміту (а.с. 8-32).

Станом на 26 травня 2014 року заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором б/н від 07 листопада 2011 року становить 10364,06 грн., яка складається з заборгованості за кредитом та відсотками, що підтверджується даними розрахунку заборгованості за договором б/н від 07 листопада 2011 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_4 (а.с. 4-7).

10 квітня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» в порядку ст. 1281 ЦК України направив в Першу дніпровську державну нотаріальну контору претензію кредитора, згідно якої просив включити в спадкову масу кредиторську вимогу в сумі 10364,06 грн. (а.с. 40).

Як вбачається з повідомлення завідувача Першої дніпровської державної нотаріальної контори за вих. № 2276/02-14 від 20 квітня 2017 року, направленого ПАТ КБ «ПриватБанк», після смерті ОСОБА_4 заведена спадкова справа на підставі претензії кредитора, в разі звернення спадкоємців їм буде повідомлено про претензію кредитора (а.с. 41).

20 жовтня 2017 року позивач направив для ОСОБА_1 , яка на час смерті ОСОБА_4 проживала з ним за однією адресою, що підтверджується даними їх паспортів, лист-претензію з вимогою сплатити заборгованість (а.с. 42).

Згідно ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Таким чином спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які спадкоємець незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину набуває прав володіння, користування на спадкове майно, а з моменту оформлення успадкованого права власності на нерухоме майно у встановленому законом порядку набуває і право розпорядження ним. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року № 676/1958/16-ц.

Матеріали спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 в розпорядження суду надані не були, відповідних клопотань про їх витребування суду заявлено не було.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Натомість позивачем не було надано суду доказів про наявність спадкового майна після смерті ОСОБА_4 , яке б отримала відповідач, як спадкоємиця, у встановленому законом порядку, у зв`язку із чим суд позбавлений можливості визначити межі відповідальності відповідача перед кредитором та покласти на неї обов`язок виконати боргові зобов`язання спадкодавця у межах вартості отриманого нею майна, у разі якщо таке майно будо отримано. Враховуючи наведене, слід дійти до висновку про можливість відмови у задоволенні позовних вимог.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 202, 207, 525, 625, 1046, 1047, 1049, 1054 ЦК України, ст. 13, 76-78, 141, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та судових витрат відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя С.С. Федоріщев