22-ц/804/2086/20
264/1908/14-ц

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
„15 вересня 2020 року місто Маріуполь Донецької області
Єдиний унікальний номер 264/1908/14-ц
Номер провадження 22-ц/804/2086/20
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Пономарьової О.М., Попової С.А.
за участю секретаря: Грішко С.В.
учасники справи :
відповідач ПАТ «ММК ім. Ілліча», правонаступником якого є ПрАТ «ММК ім. Ілліча»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 квітня 2020 року головуючого судді Литвиненко Н.В. зі складанням повного тексту судового рішення 20 квітня 2020 року по цивільній справі про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-
У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» ( далі ПАТ «ММК ім. Ілліча»), правонаступником якого є приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПрАТ «ММК ім. Ілліча») про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
Позов мотивовано тим, що з 16 листопада 2000 року він працював у відкритому акціонерному товаристві «Маріупольській металургійний комбінат імені Ілліча». З цього часу займав посади контролера оперативної групи ВВО, контролера оперативної групи, старшого інспектора відділу фізичної охорони, старшого інспектора цього відділу, старшого інспектора сектору охорони стаціонарних об`єктів бюро охорони стаціонарних об`єктів та супроводження відділу економічної безпеки, інспектора бюро вивчення конкурентного впливу відділу економічної безпеки. З 19 березня 2011 року згідно наказів генерального ПАТ «ММК ім. Ілліча» від 23 лютого 2011 року № 45-к та від 23 березня 2011 № 76-к був переведений на посаду інспектора бюро внутрішньої безпеки відділу непрофільних активів Управління безпеки ПАТ «ММК ім. Ілліча».
Згідно наказу директора по персоналу та соціальним питанням ПАТ «ММК ім. Ілліча» № 49-к від 30 січня 2014 року був звільнений у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України 30 січня 2014 року.
Підставою видання наказу був наказ ПАТ «ММК ім. Ілліча» № 151 від 01 березня 2013 року «Про зміну організаційної структури ПАТ «ММК ім. Ілліча»,відповідно якого прийнято рішення про ліквідацію у складі ПАТ «ММК ім. Ілліча» п`ять підрозділів, у тому числі Управління безпеки, зі строком виконання з 07 травня 2013 року та створенням п`яти підрозділів, у тому числі Управління безпеки та контролю зі строком виконання з 07 березня 2013 року (відповідно п.2, 3 наказу) та про введення додаткових посад ( п. 5 наказу). За змістом наказу до 07 березня 2013 року відповідач повинен вирішити питання про забезпечення робітників управління безпеки, який полягав ліквідації з 07 травня 2013 року , роботою у такій послідовності: оформити переводи робітників за їх згоди у знову створених підрозділах, тобто в управлінні безпеки та контролю також; при відсутності згоди на переведення у знов створені структурні підрозділи, запропонувати іншу роботу на комбінаті; тільки при відсутності згоди на працевлаштування у знов створених структурних підрозділах, потім при відмові від пропонованої роботи, організувати звільнення по п. 1 ст. 40 КЗпП України.
19 березня 2013 року позивачу було вручено повідомлення за підписом директора по безпеці ОСОБА_2 , та начальника БОТ ОСОБА_3 про передбачуване вивільнення із займаної посади по пункту 1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці на підставі і наказу № 151 від 01 березня 2013 року з додержанням вимог ст. 42, 49-2 КЗпП України. При цьому, вказані особи не є особами, які наділені правом прийому або звільнення працівників, що свідчить про не легітимність цього попередження.
В пункті 11 наказу № 151 директору по безпеці ОСОБА_4 було доручено ознайомити під розпис робітників підпорядкованих структурних підрозділів, відповідно до п. 2,4,6 наказу, але вказівки про вручення цім робітникам письмового попередження про наступне звільнення по п. 1 ст. 40 КЗпП України наказ № 151 не передбачав.
Крім того, вручення повідомлення було можливо тільки після виконання передбачених наказом № 151 про працевлаштування позивача, як працівника управління безпеки, а також після виконання умови п. 10.3 наказу № 151 про організацію звільнення по п. 1 ст. 40 КЗпП України, тобто після прийняття рішення про скорочення саме посади.
Але відповідач одночасно з попередженням про звільнення не запропонував позивачу роботу ні в створеному Управлінні безпеки та контролю, ні на комбінаті в цілому, при цьому приймав сторонніх осіб у новостворене управління, незважаючи на те, що позивач мав переважне право на працевлаштування в Управління безпеки та контролю, штатним розкладом якого були передбачені посади, які є ідентичними тим посадам, які він займав за час його роботи на комбінаті, мав досвід роботи, свої трудові обов`язки виконував належним чином, не мав ніяких зауважень, дисциплінарних стягнень, неодноразово заохочувався.
З 01 березня 2013 року відповідач приймав на роботу осіб в неіснуюче на той час Управління безпеки і контролю, яке відповідно до цього наказу № 151 повинно бути створеним з 07 березня 2013 року.
Вважав, що такі дії відповідача свідчили про те, що його було звільнено без рішення про скорочення штату та затвердження його кандидатури як особи, яка підлягає вивільненню.
На час його звільнення чисельність працівників в Управлінні безпеки і контролю збільшилась, тому скорочення не відбулося, оскільки наказ № 151 лише передбачав зміну внутрішньої організаційної структури комбінату шляхом ліквідації одних структурних підрозділів та створення інших структурних підрозділів.
Вказівка в наказі № 151 у п. 10.3 про необхідність організувати звільнення робітників, не надавших згоду на переведення відповідно до п.3, тобто у створені замість існувавших інші структурні підрозділи, та відмовившихся від запропонованої іншої роботи, свідчить про те, що таке звільнення, мало бути проведено тільки в порядку, передбаченому КЗпП України, тобто після прийняття в установленому порядку рішення про скорочення штатної одиниці позивача та затвердження його кандидатури на звільнення.
Питання про звільнення позивача неодноразово розглядалось профкомом, за результатом розгляду подань адміністрації профком відмовляв у дачі згоди на звільнення по п. 1 ст. 40 КЗпП України відповідно з наказом № 151 від 01 березня 2013 року.
Так, йому відомо про розгляд профкомом подань адміністрації 07 серпня 2013 року, 16 вересня 2013 року, 04 листопада 2013 року. За результатами останнього розгляду 24 січня 2014 року така згода була надана, незважаючи на відсутність рішення про скорочення штату, та на те, що адміністрацією комбінату були порушені права позивача внаслідок невиконання умов, передбачених наказом № 151 та на невиконання вимог, передбачених ст.ст. 42,49-2 КЗпП України.
07 серпня 2013 року він надав згоду на перевід в УБІК. При цьому зазначав, що надавав згоду на працевлаштування шляхом переведення на посаду начальника відділу спеціалізованого, управлінського контролю (ОСУК) та начальника бюро аналізу діяльності ОСУК, тобто на вільні посади, які йому були запропоновані відповідачем.
Письмово за № 191/3885 від 26 грудня 2013 року він був повідомлений про неможливість призначення на ці посади у зв`язку з відсутністю в нього відповідної підготовки - вищої освіти в галузі економіки, фінансовій діяльності підприємства, необхідного по профілю роботи в даній посаді, а також практичного досвіду на протязі 2-х років як керівника по організації колективної роботи в галузі контролю виробничої та фінансово- економічної діяльності крупного металургійного підприємства. При цьому, відповідачем була проігнорована та обставина, що у процесі своєї трудової діяльності на комбінаті позивачем неодноразово виконувались обов`язки, які були пов`язані з обов`язками керівника.
Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 квітня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 28 липня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року касаційні скарги ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_5 задоволено, рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 квітня 2015 та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 28 липня 2015 року скасовано,справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції .

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним та скасовано пункт 1 наказу № 49-к від 30 січня 2014 року ПАТ «ММК ім. Ілліча», правонаступником якого є ПрАТ «ММК ім. Ілліча», про звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора бюро внутрішньої безпеки відділу непрофільних активів управління безпеки за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці. Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора бюро внутрішньої безпеки відділу непрофільних активів управління безпеки ПАТ «ММК ім. Ілліча», правонаступником якого є ПрАТ «ММК ім. Ілліча». Стягнуто з ПрАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 963 757,36 грн з утриманням податків та інших обов`язкових платежів та в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. Стягнуто з ПрАТ «ММК ім. Ілліча» в дохід держави судовий збір у розмірі 9 637,57 грн та 1 000 грн, а всього на загальну суму 10 637,57 грн. Допущене негайне виконання рішення суду, в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середньої заробітної плати в межах його середнього заробітку за один місяць у розмірі 13 820,73 грн з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю позивачем факту порушення відповідачем його трудових прав при звільненні, та наявності правових підстав для скасування наказу про звільнення,поновлення позивача на роботі зі стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу . Порушенням трудових прав позивача відповідачем заподіяна моральна шкода, розмір якої судом визначено виходячи із засад розумності,виваженості та справедливості.

В апеляційній скарзі ПрАТ «ММК ім. Ілліча» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначено, що в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року, яка постановлена за результатом перегляду рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 квітня 2015 року та ухвали апеляційного суду Донецької області від 28 липня 2015 року по даній справі, вказано, що саме повинен перевірити суд при ухваленні рішення і що стало обставиною скасування рішень двох попередніх інстанцій, а саме, що судами не враховано, не перевірено, чи дійсно на підприємстві мала місце саме ліквідація, а не внутрішня реорганізація ПАТ «ММК ім. Ілліча», а також, що суди дійшли передчасного висновку про законність звільнення позивача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією структурного підрозділу та доведеності факту скорочення численності або штату працівників.

Судом першої інстанції безпідставно зазначено, що наказ № 151 від 01 березня 2013 року містить лише посилання на зміни в організації виробництва та праці, в той час коли в разі звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, повинен був містити формулювання саме про скорочення конкретних посад в Управлінні безпеки та наступне у зв`язку із скороченням штату звільнення працівників, наказ має містити обґрунтування скорочення чисельності або штату працівників, у ньому мають бути зазначено перелік посад, кількість та категорії працівників, які будуть виключені із штатного розпису», оскільки, ніякими нормами діючого законодавства такі вимоги для наказів не передбачені та суд на норми законодавства в цій частині не посилається, тому ці факти є припущенням суду. Більш того, прийняття рішення про зміни в організаційній структурі ПАТ «ММК ім. Ілліча» є безумовним правом юридичної особи, що не обмежене жодною правовою нормою. Процедура прийняття такого рішення, що передбачена установчими документами, була повністю дотримана.

Звернута увага, суду, що представник відповідача ніколи не визнавав факту внутрішньої реорганізації Управління безпеки у структурі ПАТ «ММК ім. Ілліча». Навпаки, в поясненнях від 05 березня 2015 року за вих. № 09/680 відповідач зазначав, що 01 березня 2013 року на підприємстві був виданий наказ за № 151 «Про зміни організаційної структури ПАТ «ММК ім. Ілліча» за підписом Генерального директора підприємства. Згідно пункту 2 цього наказу була передбачена ліквідація Управління безпеки, де працював позивач, а згідно пункту 3 цього ж самого наказу - створення нового структурного підрозділу - Управління безпеки та контролю. Той факт, що це був новий структурний підрозділ доречно зазначив Верховний суд України у своїй постанові по справі № 6- 916ц15 , якою ОСОБА_6 було відмовлено у задоволенні заяви про перегляд рішення апеляційного суду Донецької області 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 березня 2015 року, якими позивачу було відмовлено у задоволенні позову про поновлення на роботі та інших вимогах. ОСОБА_6 також, як і позивач ОСОБА_1 , був звільнений на виконання наказу № 151 від 01 березня 2013 року. Факт скорочення штату саме в Управлінні безпеки взагалі не може підлягати доказуванню, тому що це управління було ліквідовано повністю, про що також зазначено у вищевказаній постанові Верховного суду України. Факт того, що у новому структурному підрозділі - Управлінні безпеки та контролю - штатна чисельність працівників була менша чим у ліквідованому Управлінні безпеки, також встановлена численними рішеннями суду, які набрали законної сили, тому не підлягають доказуванню . Позивачі по цим справам також були звільнені на виконання наказу № 151, як і позивач ОСОБА_1 (справа № 264/1907/14-ц за позовом колишнього працівника УБ ПАТ «ММК ім. Ілліча», який до того ж був звільненій тим самим наказом що і ОСОБА_1 ; справа № 264/7560/13-ц; справа № 264/7783/14; справа № 264/7784/14-ц ; справа № 264/5924/14-ц; справа № 264/2493/14-ц, справа № 264/2765/14-ц також за позовами колишніх працівників УБіК). Рішення по цим справам набрали законної сили і до теперішнього часу не скасовані.

Крім того, в рішенні , суд першої інстанції, посилається й на інші накази підприємства, які взагалі не мають ніякого відношення до предмету спору.Судом першої інстанції зазначено, що факт ліквідації структури, ще не є актом «упразднения», чи скорочення посад або чисельності, однак, не зрозуміло, виходячи із яких норм права, суд дійшов висновку про те, що факт ліквідації структурного підрозділу не є фактом «упразднения». Також, суд помилково не прийняв до уваги відомості надані суду листом Управління організаційного планування та розвитку персоналу ПАТ «ММК ім. Ілліча» від 04 квітня 2014 року № 15/1-364, хоча одночасно із цим встановлює факт скорочення штату і кількості працівників ПАТ «ММК ім. Ілліча» на дату звільнення позивача 30 січня 2014 року у порівнянні з 31 січня 2014 року на 6 осіб. Зменшення штату та кількості працівників, як вказано судом, лише на 6 осіб, безпідставно поставлено у залежність від штатних розкладів, що діяли на ПАТ «ММК ім. Ілліча» з 01 липня 2012 року в Управлінні безпеки та з 01 березня 2013 року в Управлінні безпеки і контролю, та зазначено, що зміни у внутрішній (організаційній) структурі юридичної особи потягли за собою скорочення чисельності на 19 штатних одиниць у структурних підрозділах ПАТ «ММК ім. Ілліча», а не в самому ПАТ «ММК ім. Ілліча».

Тобто, судом першої інстанції встановлено, по-перше, факт зміни у внутрішній (організаційній) структурі ПАТ «ММК ім. Ілліча», як юридичної особи; по-друге, встановлено факт скорочення штатних посад та чисельності працівників на 6 осіб. Посилання суду на скорочення чисельності працівників у структурних підрозділах ПАТ «ММК ім. Ілліча», а не в самому ПАТ «ММК ім. Ілліча» є безпідставним, оскільки скорочення штатної або фактичної чисельності працівників у структурних підрозділах юридичної особи призводить до скорочення штатної або фактичної чисельності працівників у юридичній особі в цілому, адже усі працівники підприємства є працівниками того чи іншого структурного підрозділу відповідача.

Також, вказано, що на виконання наказу № 151 від 01 березня 2013 року, як це передбачено ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України, ОСОБА_1 19 березня 2013 року був ознайомлений з ним шляхом вручення повідомлення, про що мається розписка з підписом позивача, а також його підпис у повідомлені. Посилання суду на той факт, що повідомлення було підписано не уповноваженою на те особою, не може бути прийнято до уваги, оскільки п. 11 Наказу ПАТ «ММК ім. Ілліча» № 151 від 01 березня 2013 року передбачено, що саме ОСОБА_7 - директор з безпеки, був зобов`язаний ознайомити працівників управління безпеки з вказаним наказом, і відповідно, повідомити про наступне вивільнення. Тому, права позивача не були порушені ніяким чином. Крім того, КЗпП не передбачено, хто саме зобов`язаний ознайомити позивача про майбутнє вивільнення та його ознайомлення ОСОБА_7 , ніяким чином не порушувало права позивача.

Щодо порушення відповідачем ч.1,3 ст.49-2 КЗпП України, в частині того, що не було запропоновано позивачу одноразово з повідомленням про скорочення його посади вакансії, які були на той час на підприємстві, зазначено, що дійсно, перше засідання комісії з працевлаштування позивача відбулось 07 серпня 2013 року, а попередження позивача про скорочення його посади мало місце 19 березня 2013 року. Разом з тим, процедура звільнення позивача тривала не два місяці, як передбачено законодавством, а майже 10 місяців, протягом яких позивачу неодноразово пропонувалися усі вакансії, які були на підприємстві.

Також, не погоджуються з висновком суду у частині того, що комісії з працевлаштування були утворені не уповноваженими особами, оскільки КЗпП України не встановлений перелік осіб, які в обов`язковому порядку повинні входити до складу таких комісій та права позивача цим ніяким чином не були порушені, тому як не зважаючи на склад комісії, усі вільні вакансії були йому запропоновані, що підтверджується, доданими до протоколів, списками вільних вакансій.

Зауважено, що діюче законодавство не зобов`язує відповідача запропоновувати позивачу посаду із збереженням окладу.

Щодо вимог про надання наявної роботи вищого рівня, ніж працівник виконував, зазначено, то це питання має вирішуватися роботодавцем відповідно до загальних положень про комплектування кадрів і просування по службі. Так, листом від 14 січня 2014 року позивачу була надана відповідь, що він не може бути призначеним на посади вищого рівня, а саме на посаду начальника відділу спеціалізованого управлінського контролю та начальника бюро відділу спеціалізованого управлінського контролю, у зв`язку з відсутністю у нього практичного досвіду роботи як керівника по організації колективної роботи протягом двох років. Щодо посилання суду на статтю 49-2 КЗпП України, згідно з якою, відповідач був зобов`язаний в першу чергу запропонувати позивачу роботу згідно його професії чи спеціальності, а вже потім усю іншу наявну роботу, зазначено, що згідно Класифікатору професій ДК 003:2010, затвердженому наказом Держспоживстандарту України 28 липня 2010 року за № 327, такої професії як спеціаліст бюро внутрішніх розслідувань, на яку претендував позивач, у класифікаторі не зазначено. Як свідчить диплом позивача, він отримав спеціальність «Технологія машинобудування» та здобув кваліфікацію спеціаліста з інженерної механіки. Згідно додатків вакансій до протоколів засідань комісій з працевлаштування, позивачу ОСОБА_1 пропонувалось багато вакансій, де були потрібні саме такі спеціалісти з технічною освітою. Що підтверджує, факт того що відповідач усіма наявними засобами та неодноразово намагався здійснити працевлаштування позивача, про що доречно зазначено у рішенні судом першої інстанції.

Не є спроможними твердження представників позивача, що факт не запрошення його на засідання комісій з працевлаштування, які відбувалися 04 листопада 2013 року, 14 листопада 2013 року, 17 грудня 2013 року, 02 липня 2013 року, 11 липня 2013 року, 10 червня 2013 року та інші, на яких були присутні інші особи, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , свідчить про те, що не всі посади йому пропонувались. Так, жодною нормою чинного законодавства не передбачено, що впродовж 2 місяців (в даному випадку майже 10 місяців) до звільнення відповідач зобов`язаний пропонувати позивачу роботу щодня. Більш того, наприклад 02 липня 2013 року, 11 липня 2013 року, 10 червня 2013 року, позивач взагалі не працював, а знаходився у відпустці чи на лікарняному. Ненадання позивачу переважного права залишення на роботі , як працівника з більш високою кваліфікацією, на що також, як на підставу для поновлення на роботі посилається ОСОБА_1 , не свідчить про незаконність звільнення, оскільки таке право на підставі ч. 1 ст. 42 КЗпП України надається при скороченні чисельності чи штату працівників, а посада, яку займав позивач до звільнення, не скорочувалася. На підприємстві відбулися зміни в організації виробництва і праці, які призвели до скорочення чисельності та штату працівників. Суд у своєму рішенні зазначає, що нормами статті 22 КЗпП України забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу. Однак, відмова у прийнятті на роботу ОСОБА_1 взагалі не була предметом цього позову, з такими вимогами він до суду не звертався.

Також, 24 січня 2014 року профспілковий комітет дав згоду на розірвання трудового договору згідно із ст. 43 КЗпП України з інспектором бюро внутрішньої безпеки відділу непрофільних активів управління безпеки ПАТ «ММК ім. Ілліча» Петренком С.А. Тому, посилання позивача на те, що відповідач не отримав згоду профспілкового комітету на звільнення ОСОБА_1 не є спроможним. А той факт, що ПАТ «ММК ім. Ілліча» два рази звертався до профспілкового комітету за отриманням дозволу на звільнення, свідчить лише про те, що підприємство усунуло усі недоліки, на які вказав профспілковий комітет на першому засіданні і провів процедуру звільнення ОСОБА_1 з дотриманням усіх вимог діючого законодавства. Звіт про заплановане вивільнення працівників, зокрема ОСОБА_1 , був поданий у службу зайнятості 12 травня 2013 року, відомості про що містяться у матеріалах справи. Таким чином, ПАТ «ММК ім. Ілліча» виконало усі передбачені законодавством вимоги у разі звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України: прийняло рішення щодо змінення організаційної структури комбінату шляхом прийняття відповідного наказу; попередило ОСОБА_1 не пізніше ніж за 2 місяці про ліквідацію посади інспектора старшого бюро адміністративного контролю відділу режиму, контролю та профілактики Управління безпеки; позивачу неодноразово, а точніше зазначити - регулярно упродовж цього часу пропонувалися вакансії, зокрема і в створеному Управлінні безпеки та контролю, від яких він постійно відмовлявся, про що свідчать протоколи засідань комісії Управління безпеки та контролю; на звільнення ОСОБА_1 , згідно з ч. 1 ст. 40 КЗпП України, комбінат отримав згоду профспілкового комітету.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення, повне, всебічне дослідження обставин справи та відповідність висновків суду обставинам справи. Досліджені у судовому засіданні докази свідчать про те,що відповідач не повідомляв профком про ліквідацію УБ і утворення УБІК, та скорочення штату або чисельності; мала місце зміна внутрішньої організаційної структури ПАО «ММК ім. Ілліча». Внаслідок реорганізації було ліквідовано Управління безпеки і створено Управління безпеки і контролю; штатна чисельність не скорочувалась, а навпаки збільшилась; при вивільненні ОСОБА_1 була порушена процедура,повідомлення підписано і вручено не уповноваженими особами. Велика Палата Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 зробила висновок: «Обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору»,одночасно з повідомленням про звільнення не була запропонована робота ні в УБІК, а ні на підприємстві в цілому. В день звільнення 30 січня 2014 року робота також не пропонувалась. Лист Міністерства праці і соціального захисту від 10 березня 2010 р. № 46/06/187-10 передбачає, що власник на свій розсуд має право зменшити чисельність робітників відповідних спеціальностей чи зменшити чисельність посад, які потребують звільнення робітників. Відповідно прийом нових працівників не дозволяється. Пункт 10.3 Колективного договору і п.2.16 Отраслевої угоди Гірничо - металургійного комплексу України не дозволяють проводити прийом зі сторони, при вивільнені працівників по п.1 ст.40 КЗпП України. Велись прийоми і переводи в УБІК в порушення п. 10.2., 10.3 наказу № 151від 01 березня 2013 року. Безпідставно відмовляли в переводі в УБІК не уповноважені особи, всупереч кваліфікаційних вимог, викладених в посадових інструкціях. Згода профкому на звільнення не має юридичної сили. Судом встановлені фактичні обставини для правильного вирішення справи.Суд першої інстанції дав належну оцінку сукупності доказів по справі. Суд дійшов правильного висновку про порушення норм матеріального права і незаконність звільнення без дотримання вимог ч.3 ст. 36, ч. 2 ст. 40, ст. ст. 42, 43, 49-2 КЗпП України. Таким чином, аналізуючи встановлені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позов ОСОБА_1 підлягав задоволенню, оскільки його звільнення відбулося з порушенням норм трудового законодавства.Відповідач не оскаржує суму моральної шкоди і суму середнього заробітку.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ПрАТ «ММК ім. Ілліча» Щербакова Н.В. підтримала доводи апеляційної скарги, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представники відповідача ОСОБА_1 ,що діє за довіреністю ОСОБА_11 , адвокат Хотюшина В.Г. заперечували проти задоволення апеляційної скарги, підтримали доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу та просили залишити рішення суду без змін.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, надав заяву про проходження військової служби в діючій армії та про можливість розгляду справи без його участі . В подальшому ОСОБА_1 надав заяву про можливість розгляду справи за відсутністю представника адвоката Хотюшиної В.Г. (т. 8, а.с. 111,206 ).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав .

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 01 липня 2010 року рішенням загальних зборів акціонерів ВАТ «ММК ім. Ілліча» утворено публічне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча». Згідно протоколу № 21 від 25 квітня 2016 року загальних зборів акціонерів товариства утворено приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», скорочене найменування - ПрАТ «ММК ім. Ілліча», який є правонаступником ПАТ «ММК ім. Ілліча».

ОСОБА_1 за фахом має вищу освіту за спеціальністю « Технологія машинобудування « та здобув кваліфікацію спеціаліста з інженерної механіки , закінчивши у 2000 році Приазовський державний технічний університет .

З 16 листопада 2000 року він перебував у трудових відносинах із ПАТ « ММК ім. Ілліча»,працював на посадах контролера ВВО, контролера оперативної групи , старшого інспектора у відділі фізичної охорони, старшим інспектором сектору охорони стаціонарних об`єктів бюро охорони стаціонарних об`єктів та супроводження відділу економічної безпеки,інспектором бюро вивчення конкурентного впливу відділу економічної безпеки .

З 01 березня 2011 року на підставі наказу № 45 к від 23 лютого 2011 року ОСОБА_1 був переведений в Управління безпеки інспектором бюро внутрішньої безпеки відділу непрофільних активів.

30 січня 2014 року на підставі наказу № 49-к від 30 січня 2014 року ОСОБА_1 був звільнений з підприємства відповідача, у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці на підставі ст. 40 п. 1 КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів справи , 24 січня 2013 року на засіданні Наглядової ради ПАТ «ММК ім. Ілліча» прийнято пропозицію Дирекції ПАТ «ММК ім. Ілліча» та затверджено з 01 лютого 2013 року зміни в організаційній структурі ПАТ «ММК ім. Ілліча» (далі протокол Наглядової ради № 116 від 24 січня 2013 року). У додатку №1 до протоколу № 116 цього засідання ще значиться Управління безпеки .

06 лютого 2013 року з метою реалізації розробленої дирекцією ПАТ «ММК ім. Ілліча» політики в області удосконалення організаційної структури ПАТ «ММК ім. Ілліча» відповідно до протоколу Наглядової ради №116 від 24 січня 2013 року, ПАТ «ММК ім. Ілліча» було видано наказ № 95 «Про зміни організаційної структури Управління безпеки ПАТ «ММК ім. Ілліча» (далі наказ № 95 від 06 лютого 2013 року). До наказу № 95 від 06 лютого 2013 року були внесені зміни, згідно наказу від 15 лютого 2013 року №114.

З 05 квітня 2013 року згідно з п.2 наказу № 95 від 06 лютого 2013 року в Управлінні безпеки ПАТ «ММК ім. Ілліча» (далі Управління безпеки) «упразднялись» (на мові оригіналу згідно наказу ) ( далі за текстом скасовувались) посади: 1. начальника Управління безпеки; 2. начальника відділу економічної безпеки УБ; 3. начальника відділу внутрішньої безпеки УБ; 4. начальника інформаційно-аналітичного відділу УБ; 5. начальника відділу режиму, контролю та профілактики УБ; 6. начальника непрофільних активів УБ; 7. начальника контрольно-ревізійного відділу УБ; 8. помічника начальника Управління безпеки.

З 05 лютого 2013 року згідно з п. 6 наказу № 95 від 06 лютого 2013 року у складі Управління безпеки ПАТ «ММК ім. Ілліча» (далі Управління безпеки, УБ) було створено: 1. відділ економічної безпеки та контрольно-ревізійної роботи; 2. відділ внутрішньої безпеки і контролю; 3. відділ аналізу інформації та предкваліфікації; 4. відділ внутріоб`єктового режиму та технічного контролю; 5. відділ безпеки непрофільних активів.

З 05 квітня 2013 року згідно з п. 5 наказу № 95 від 06 лютого 2013 року у складі Управління безпеки було ліквідовано: 1. відділ економічної безпеки УБ; 2. відділ внутрішньої безпеки УБ; 3. інформаційно-аналітичний відділ УБ; 4. відділ режиму, контролю та профілактики УБ; 5. відділ захисту інформації УБ; 6. відділ непрофільних активів УБ; 7. контрольно-ревізійний відділ УБ.

28 лютого 2013 року на засіданні Наглядової ради ПАТ «ММК ім. Ілліча» відповідно до п.16.10.1.31 статуту ПАТ «ММК ім. Ілліча» затверджена нова організаційна структура ПАТ «ММК ім. Ілліча» (витяг з рішення № 3). У додатку № 1 до протоколу № 3 цього засідання вже зазначено Управління безпеки і контролю.

01 березня 2013 року з метою реалізації розробленої дирекцією ПАТ «ММК ім. Ілліча» політики в області удосконалення організаційної структури ПАТ «ММК ім. Ілліча» відповідно до протоколу Наглядової ради № 3 від 28 лютого 2013 року, ПАТ «ММК ім. Ілліча» було видано наказ № 151 «Про зміни організаційної структури ПАТ «ММК ім. Ілліча» (далі наказ №151 від 01 березня 2013 року). У додатку № 1 до наказу № 151 від 01 березня 2013 року також вже зазначено Управління безпеки і контролю .

З 07 травня 2013 року згідно із п.2 наказу № 151 від 01 березня 2013 року у складі ПАТ «ММК ім. Ілліча» було ліквідовано п`ять структурних підрозділів, в тому числі, і Управління безпеки.

З 07 березня 2013 року згідно із п.3 наказу № 151 від 01 березня 2013 року створювалось п`ять нових структурних підрозділів у складі ПАТ «ММК ім. Ілліча», в тому числі, і Управління безпеки і контролю.

Згідно п.4 наказу № 151 від 01 березня 2013 року скасовувались тільки дві посади, які не входять до структур як Управління безпеки, так і Управління безпеки і контролю.

При цьому суд зазначив,що представником відповідача до матеріалів справи не надано розпорядчих документів ПАТ «ММК ім. Ілліча», які б підтверджували, що посада інспектора бюро внутрішньої безпеки відділу непрофільних активів Управління безпеки скасовувалась чи скорочувалась.

Пунктами 10.2 та 10.3 наказу № 151 від 01 березня 2013 року начальнику відділу кадрів ОСОБА_12 було наказано оформити переведення працівників згідно з пунктами 3, 5 цього наказу з їх згоди, а працівникам, які не надали згоди на переведення, згідно пунктів 3, 5 цього наказу, запропонувати іншу роботу на комбінаті. При відмові від запропонованої роботи організувати їх звільнення за п.1. ст.40 КЗпП України в порядку, встановленому КЗпП України у строк з 07 травня 2013 року.

Суд встановив , що наказ № 151 від 01 березня 2013 року містить лише посилання на зміни в організації виробництва та праці, в той час коли в разі звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, повинен був містити формулювання саме про скорочення конкретних посад в Управлінні безпеки та наступне у зв`язку із скороченням штату звільнення працівників. Наказ має містити обґрунтування скорочення чисельності або штату працівників. У ньому мають бути зазначено перелік посад, кількість та категорії працівників, які будуть виключені із штатного розпису.

Суд зауважив , що наказ має містити обґрунтування скорочення чисельності або штату працівників. У ньому мають бути зазначено перелік посад, кількість та категорії працівників, які будуть виключені із штатного розпису. Крім того,новий або змінений штатний розпис (без урахування посад, які підлягають скороченню) повинен був би введений у дію лише після дати закінчення двомісячного строку попередження працівників про їх звільнення. Фактично оновлений штатний розпис розпочинає діяти лише після дати звільнення працівників через скорочення штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП.

Аналізуючи письмові докази ,а саме накази ПАТ «ММК ім. Ілліча» щодо змін в організації виробництва та праці ПАТ «ММК ім. Ілліча» за період з 01 березня 2013 року до 10 січня 2014 року : 1. № 151 від 01 березня 2013 року; 2. № 258 від 11 квітня 2013 року; 3. № 275 від 19 квітня 2013 року; 4. № 325 від 15 травня 2013 року; 5. № 330 від 17 травня 2013 року; 6. № 464 від 04 липня 2013 року п. 9.2.; 7. № 510 від 22 липня 2013 року ; 8. № 527 від 29 липня 2013 року п.8.1-8.3.; 9. № 531 від 29 липня 2013 року; 10. № 600 від 19 серпня 2013 року п.11.4; 11. № 616 від 28 серпня 2013 року п. 4.2., 7; 12. № 646 від 09 серпня 2013 року п.6.1; 13. № 694 від 01 жовтня 2013 року; 14. № 717 від 09 жовтня 2013 року п.8.4.; 15. № 731 від 14 жовтня 2013 року; 16. № 757 від 22 жовтня 2013 п.6.1; 17. № 815 від 06 листопада 2013 п.5.2.; 18. №816 від 06 листопада 2013 п.5.1.-5.3.; 19. № 817 від 06 листопада 2013 року; 20. № 846 від 15 листопада 2013 року; 21. № 847 від 15 листопада 2013 року п.4.1.; 22. № 936 від 18 грудня 2013 року п.5.2., 13; 23. № 937 від 18 грудня 2013 року; 24. № 954 від 26 грудня 2013 року п. 5.1-5.3; 25. № 961 від 27 грудня 2013 року, 26. № 4 від 03 січня 2014 року п.10.1-10.3, 12; 27. № 24 від 10 січня 2014 року,суд першої інстанції встановив ,що у всіх наказах є вичерпний перелік посад, які скасовуються. Крім того , не у всіх вказаних наказах скасовуються посади, в разі ліквідації структурних підрозділів,що на думку суду свідчить про ліквідацію структури, що не є фактом скасування чи скорочення посад або чисельності. З вказаних 27 наказах , лише 13 містять пункти саме щодо скорочення посад у конкретних структурних підрозділах ПАТ «ММК ім. Ілліча», а в інших посади скасовуються. Крім того, в тих наказах, де відбуваються зміни в організації виробництва і праці, працівникам пропонується інша робота та оформлюється переведення за їх згодою, а вже ті хто не дав згоди, тих звільняють.

Згідно із наказом директора по персоналу та соціальним питанням ПАТ «ММК ім. Ілліча» від 01 березня 2013 року № 48-к до Управління безпеки і контролю було прийнято 2 особи не з числа працівників ПАТ «ММК ім. Ілліча»; переведено 4 особи з інших структурних підрозділів ПАТ «ММК ім. Ілліча»; переведено 11 осіб з числа працівників Управління безпеки.

Представник відповідача у судовому засіданні стверджувала про скорочення як штату, так чисельності в цілому по всьому ПАТ «ММК ім. Ілліча», посилаючись на лист Управління організаційного планування та розвитку персоналу ПАТ «ММК ім. Ілліча» від 04 квітня 2014 року №15/1-364, згідно із яким підтверджується скорочення штату на дату звільнення позивача, а саме 30 січня 2014 року.

Однак, зазначений лист лише свідчить, що штат і кількість працівників ПАТ «ММК ім. Ілліча» у порівнянні з 31 січня 2014 року зменшилась лише на 6 осіб, в той час, коли відповідно до штатних розкладів, що діяли на ПАТ «ММК ім. Ілліча» з 01 липня 2012 року в Управлінні безпеки та з 01 березня 2013 року в Управлінні безпеки і контролю, зміни у внутрішній (організаційній) структурі юридичної особи потягли за собою скорочення чисельності на 19 штатних одиниць у структурних підрозділах ПАТ «ММК ім. Ілліча», а не в самому ПАТ «ММК ім. Ілліча».

Пункт 1 статті 40 КЗпП України передбачає самостійні підстави для розірвання трудового договору з працівником: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників, які стосуються підприємств; установ; організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів.

Відповідно до роз`яснення Міністерства праці та соціальної політики України, надане листом від 07 квітня 2011 року № 114/06/187-11 скорочення чисельності або штату працівників допускається виключно у разі наявності змін в організації виробництва і праці (наприклад, вдосконалення, покращення процесу виробництва, зменшення обсягу виробництва продукції, перепрофілювання підприємства, установи, організації тощо), а скорочення штату працівників та скорочення чисельності працівників це різні поняття.

Чисельність працівників це списочний склад працюючих, і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості, коли зменшується певна кількість працюючих однієї професії.

Штат працівників це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства. Тому, скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами. Наприклад, скорочується конкретна посада з конкретною назвою.

Відповідно до листа Управління організаційного планування та розвитку персоналу ПАТ «ММК ім. Ілліча» №15/1-2906 від 29 листопада 2013 року відповідно до наказу № 95 від 06 лютого 2013 року та наказу № 151 від 01 березня 2013 року було проведено реорганізацію саме Управління безпеки. Управління безпеки було ліквідовано, а створено нове Управління безпеки і контролю. Зазначена реорганізація Управління безпеки призвела до скорочення 19 штатних одиниць в Управлінні безпеки і контролю (з 95 до 76). Однак, скорочення штатних одиниць не завжди призводить до скорочення чисельності працівників, тому що одна і та сама особа могла працювати на 1,25 або 1,5 ставок тощо.

Так, листом Управління компенсації і пільг № 06/267 від 16 березня 2015 року повідомляється, що листом №06/1425 від 16 вересня 2013 року до групи диспетчеризації Управління безпеки і контролю було введено 28 посад по 0,25 ставки.

За період з 01 березня 2013 року до Управління безпеки і контролю було працевлаштовано 16 осіб з числа зовнішніх кандидатів, що взагалі нівелює факт щодо скорочення чисельності працівників.

19 березня 2013 року ОСОБА_1 (таб. № 512), працюючому інспектором ОБНА УБ вручене повідомлення про майбутнє звільнення із займаної посади (робітничої професії) за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці на підставі наказу по комбінату за № 151 від 01 березня 2013 року «Про зміну організаційної структури ПАТ «ММК ім. Ілліча», яке, крім ОСОБА_1 , підписане директором з безпеки ОСОБА_4 та начальником БОТ ОСОБА_3 (далі Повідомлення 19 березня 2013 року). Одночасно із попередженням про звільнення ОСОБА_1 не було запропоновано іншу роботу на ПАТ «ММК ім. Ілліча», що не оспорював представник відповідача в судовому засіданні.

За приписами ч.1 ст. 40, ч.ч.1,3 ст.49-2 КЗпП України вбачається, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених КЗпП України. Тобто, норми ст. 49-2 КЗпП України зобов`язують роботодавця попередити працівника про наступне вивільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці не раніше ніж за два місяця та одночасно запропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

У першу чергу пропонується робота за відповідною спеціальністю, а якщо такої роботи немає, інша робота (як вакантна посада, що відповідає кваліфікації працівника, так і вакантна посада, що передбачає виконання роботи більш низької кваліфікації або з нижчим рівнем оплати праці), яку працівник може виконувати з урахуванням стану здоров`я.

Оскільки переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором, то, пропонуючи таку роботу, роботодавець має зазначати у чому будуть полягати нові істотні умови праці (режим та розмір оплати праці тощо), інакше працівник не зможе адекватно оцінити зроблену роботодавцем пропозицію.

З такою пропозицією роботодавець повинен звертатися до працівника не лише при попередженні про наступне звільнення, але й протягом усього строку попередження, якщо на підприємстві з`являються нові вакансії (наприклад, при звільненні працівників інших категорій). При цьому можуть пропонуватися і виконання роботи за строковими трудовими договорами (наприклад, на час відпустки по догляду за дитиною іншого працівника), роботу на умовах неповного робочого часу тощо. Невиконання цього правила свідчить про неналежне виконання роботодавцем своїх обов`язків.

За твердженням позивача на момент попередження про звільнення, яке відбулося 19 березня 2013 року, відповідач не запропонував йому жодної вакансії. При цьому, відповідачем не надано доказів того, що позивачу у встановленому трудовим законодавством порядку були запропоновані усі вільні посади за відповідною професією або спеціальністю одночасно з попередженням про наступне вивільнення.

Судом першої інстанції встановлено ,що позивачу у період з 19 березня 2013 року по день звільнення 30 січня 2014 року пропонувались вакантні посади лише у дні, коли він запрошувався на засідання комісій по працевлаштуванню, в інші дні на засіданні комісій були присутні інші робітники, яким пропонувались інші вакансії, ніж позивачу, що відповідач обґрунтовував постійною зміною вакансій. Підтвердженням саме таких обставин є надані відповідачем копії протоколів засідання комісій, на які позивач не запрошувався.

Також, судом першої інстанції встановлено, що у день звільнення позивача 30 січня 2014 року ніяких вакансій йому не пропонувалось.

01 квітня 2013 року розпорядженням начальника Управління безпеки і контролю № 191/109/р була створена комісія для розгляду кандидатур працівників, які підлягали вивільненню та наступному працевлаштуванню у складі: начальника управління ОСОБА_13 , начальників відділів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , начальника БОТ ОСОБА_3 , голови профкому ОСОБА_19 . Це єдиний розпорядчий документ, який підтверджує створення та затвердження складу комісій з працевлаштування, які в подальшому розглядали питання з працевлаштування ОСОБА_1 .

Суд дійшов висновку , що розгляд питань щодо працевлаштування позивача в подальшому здійснювалось неналежними складами цих комісій до яких входили не уповноваженні особи. Згідно посадової інструкції ОСОБА_13 не мав повноважень на створення такої комісії.

07 серпня 2013 року комісія з працевлаштування Управління безпеки у складі начальника управління ОСОБА_13 , начальників відділів: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , начальника бюро ОСОБА_3 , голови профкому ОСОБА_19 на виконання наказу № 151 від 01 березня 2013 року розглянула питання працевлаштування ОСОБА_1 у зв`язку із скасуванням його посади інспектора відділу непрофільних активів.

В ході розгляду на комісії працевлаштування, працівнику ОСОБА_1 були запропоновані вакантні посади в структурних підрозділах ПАТ «ММК ім. Ілліча», наданих відділом кадрів станом на вих.№15/1-1442 06 серпня 2013 року із зазначенням відомостей про розмір оплати праці, про режим роботи. За результатами засідання ОСОБА_1 було обрано вакансію спеціаліста бюро внутрішніх розслідувань відділу внутрішньої безпеки і контролю Управління безпеки і контролю (ОВБіК УБіК), яка є найнижчою посадою у структурі Управління безпеки і контролю.

07 серпня 2013 року відділом кадрів ПАТ «ММК ім. Ілліча» начальнику Управління безпеки і контролю ОСОБА_13 було передано направлення ОСОБА_1 для переговорів щодо можливості переводу на постійну роботу за спеціальністю (професією, посадою) спеціаліст бюро внутрішніх розслідувань ОВБіК УБіК. Однак, за підписом ОСОБА_16 в прийомі на роботу за переведенням ОСОБА_1 було відмовлено у зв`язку із відсутністю відповідної освіти.

У листі Управління організаційного планування та розвитку персоналу №15/1-335 від 03 березня 2015 року зазначено, що при прийомі на роботу до Управління безпеки і контролю перевага віддається особам, які мають повну вищу юридичну або економічну освіту. Однак, саме таких кваліфікаційних вимог в посадових інструкціях на посади цього Управління безпеки і контролю не зазначено .

На посаду спеціаліста бюро внутрішніх розслідувань відділу безпеки і контролю Управління безпеки і контролю був прийнятий ОСОБА_20 із вищою освітою «інформаційні управляючі системи та технології». Зазначене призвело до несправедливої переваги іншій особі та створило дискримінаційні умови щодо особи ОСОБА_1 , який працював на посаді інспектора бюро внутрішньої безпеки відділу непрофільних активів Управління безпеки ПАТ «ММК ім. Ілліча» та мав досвід роботи з 2000 року у структурних підрозділах ПАТ «ММК ім. Ілліча», які займались охороною та безпекою на підприємстві. Вимоги щодо обізнаності та обов`язків інспектора бюро внутрішньої безпеки відділу непрофільних активів Управління безпеки згідно дублікату посадової інструкції та посадової інструкції 699-35 №48 ДЦ 47-61-039 спеціаліста бюро внутрішніх розслідувань відділу внутрішньої безпеки і контролю Управління безпеки і контролю співпадають.

Відповідно до п.1.3. посадової інструкції 699-35 №48 ДЦ 47-61-039 спеціаліста бюро внутрішніх розслідувань відділу внутрішньої безпеки і контролю Управління безпеки і контролю на цю посаду призначається особа, яка має повну вищу освіту відповідного напрямку (спеціаліст) без вимог до стажу роботи, а відповідно до п.1.4. спеціаліста бюро внутрішніх розслідувань відділу внутрішньої безпеки і контролю Управління безпеки і контролю призначається та звільняється із займаної посади наказом директора по персоналу та соціальним питанням за поданням начальника управління безпеки та контролю Управління безпеки і контролю у встановленому в ПАТ «ММК ім. Ілліча» порядку .

З 04 березня 2013 року ОСОБА_16 (таб.№ 522) відповідно до наказу №48-к від 01 березня 2013 року займав посаду начальника відділу внутрішньої безпеки та контролю Управління безпеки і контролю. Відповідно до п. 3.15 посадової інструкції начальника Управління безпеки і контролю 699-35 №1 ДН 47.61.001 саме начальник Управління безпеки і контролю приймає участь в порядку, встановленому на ПАТ «ММК ім. Ілліча» у прийманні та звільненні працівників Управління безпеки і контролю в межах своєї компетенції .

Відповідно до п.3.3 Порядку розробки, оформлення та затвердження положень про структурні підрозділи, посадові та робочі інструкції, організаційні структури ПАТ «ММК ім. Ілліча» СТП 227-01.14:2013, яке діяло до 06 листопада 2015 року та вимоги якого були обов`язковими та розповсюджувались на всі структурні підрозділи ПАТ «ММК ім. Ілліча» (далі Порядок СТП 227-01.14:2013), посадова інструкція визначає конкретний перелік посадових обов`язків, організаційно-правове положення працівника, цілі та задачі його діяльності в трудовому колективі.

Крім того, згідно із п. 5.2.1. Порядку СТП 227-01.14:2013 до посадових інструкцій обов`язково зазначають порядок призначення та звільнення від посади (професії) із зазначенням керівника, який представляє до призначення на зазначену посаду та документу, яким оформлюється призначення та звільнення від займаної посади (професії). Таким чином, ОСОБА_16 всупереч визначеного у ПАТ «ММК ім. Ілліча» певного порядку призначення на посади самостійно зробив висновок щодо надання згоди на переведення ОСОБА_1 на посаду спеціаліста бюро внутрішніх розслідувань відділу внутрішньої безпеки і контролю Управління безпеки і контролю сформований без дотримання зазначеного порядку.

26 вересня 2013 року комісія з працевлаштування відділу кадрів у складі начальника відділу кадрів ОСОБА_21 , заступника начальника ОСОБА_22 , начальника відділу Управління безпеки і контролю Скалиги С.Б., начальника бюро ОСОБА_3 , голови профкому ОСОБА_19 на виконання наказу №151 від 01 березня 2013 року розглянула питання працевлаштування ОСОБА_1 у зв`язку із скасуванням його посади інспектора відділу непрофільних активів.

В ході розгляду на комісії працевлаштування працівника ОСОБА_1 були запропоновані вакантні посади в структурних підрозділах ПАТ «ММК ім. Ілліча», наданих відділом кадрів станом на вих.№15/1-1711 від 09 вересня 2013 року, №06/1425 від 16 вересня 2013 року, №15/1-1806 від 18 вересня 2013 року із зазначенням відомостей про розмір оплати праці, про режим роботи. За результатами засідання від запропонованих вакансій ОСОБА_1 відмовився. Список вакансій за №06/1425 від 16 вересня 2013 року до матеріалів справи представником відповідача не наданий .

Крім того, список вакансій за №15/1-1711 від 09 вересня 2013 року взагалі не містив будь-яких вакансій в Управлінні безпеки і контролю. Однак, список за №15/1-1710 від 09 вересня 2013 року (тобто на ту саму дату) містив аж п`ять вакансій в Управлінні безпеки і контролю: спеціаліст ведучій (бюро контролю та оперативного реагування, відділ внутрішньооб`єктового режиму та технічного контролю) 1 штат.од.; спеціаліст із кошторисно-договірної роботи (бюро контролю послуг підрядних організацій, відділ економічної безпеки і контроль-ревізійної роботи) 1 штат.од.; спеціаліст (бюро контролю, відділ внутрішньої безпеки) 1 штат.од.; спеціаліст (бюро внутрішніх розслідувань, відділ внутрішньої безпеки) 1 штат.од.; спеціаліст (бюро профілактичної роботи, відділ внутрішньої безпеки) 1 штат.од. В той час, як до матеріалів справи надано копії листів Управління компенсації і пільг ПАТ «ММК ім. Ілліча» №06/1366 від 06 вересня 2013 року, згідно з яким в штатному розкладі Управління безпеки і контролю скасовують зазначенні вище п`ять посад ; № 06/1142 від 30 липня 2013 року, згідно із яким зазначені вище п`ять посад вводять до штатного розкладу Управління безпеки і контролю.

На підставі вищезазначеного ,суд дійшов висновку про те,що ОСОБА_1 не були запропоновані всі існуючі вакантні посади в ПАТ «ММК ім. Ілліча».

Верховний Суд зазначає, що звільнення у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці (п. 1 ст. 40 КЗпП) є незаконним, якщо працівнику не запропоновано всі вакантні посади (ВС/КЦС № 487/6407/16-ц від 10 вересня 2018 року).

Системний аналіз положень КЗпП України та судової практики свідчить про те, що на роботодавця покладається обов`язок по працевлаштуванню працівника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору. Роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`являлися на підприємстві протягом усього періоду по день звільнення, а не лише на дати засідань Комісій з працевлаштування.

У частині першій статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Аналіз даної норми дає підстави дійти висновку про те, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, а саме: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених в цьому пункті цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

Згідно ч.3 ст.36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Суд дійшов висновку про те,що досліджені письмові докази свідчать про те, що на підприємстві відповідача відбулася зміна внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. Ця обставина може бути підставою для звільнення працівників даного структурного підрозділу згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку з такими змінами при умові дотримання власником вимог ч. 2 ст. 40, ст. ст. 42, 43, 49-2 КЗпП України.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України (далі постанова Пленум ВСУ) від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

17 жовтня 2013 року комісія комбінату з працевлаштування вивільняємих працівників Управління безпеки у складі ведучого спеціаліста відділу кадрів ОСОБА_12 , ведучого інженеру відділу кадрів ОСОБА_22 , інженеру відділу кадрів ОСОБА_23 , начальника Управління безпеки і контролю Сердечного Б.В., начальника БОТ ОСОБА_3 , голови профкому ОСОБА_19 на виконання наказу № 151 від 01 березня 2013 року розглянула питання працевлаштування ОСОБА_1 . В ході розгляду на комісії працевлаштування працівника ОСОБА_1 були запропоновані вакантні посади в структурних підрозділах ПАТ «ММК ім. Ілліча», (вих.№15/1-2104 від 15 жовтня 2013 року, №15/1-2164 від 17 жовтня 2013 року, від 14 жовтня 2013 року). За результатами засідання від запропонованих вакансій ОСОБА_1 відмовився.

18 грудня 2013 року комісія з працевлаштування Управління безпеки у складі начальника Управління безпеки і контролю ОСОБА_24 , начальника УОПіРП Кочуріна А.А., начальника відділу кадрів ОСОБА_21 , начальника бюро ОіОТ ОСОБА_25 на виконання наказу № 151 від 01 березня 2013 року розглянула питання працевлаштування ОСОБА_1 у зв`язку із скасуванням його посади інспектора бюро внутрішньої безпеки відділу непрофільних активів, Управління безпеки. В ході розгляду на комісії працевлаштування працівника ОСОБА_1 були запропоновані вакантні посади в структурних підрозділах ПАТ «ММК ім. Ілліча», наданих відділом кадрів станом на (вих.№15/1-3117 від 16 грудня 2013 року) із зазначенням відомостей про режим роботи. За результатами засідання ОСОБА_1 погодився на посаду начальника відділу спеціалізованого управлінського контролю з окладом 15000 грн та начальника бюро аналізу діяльності з окладом 10 304 грн.

26 грудня 2013 року відділом кадрів ПАТ «ММК ім. Ілліча» начальнику Управління безпеки і контролю Сердечному Б.В. були передані направлення ОСОБА_1 для переговорів щодо можливості переводу на постійну роботу за спеціальністю (професією, посадою) начальника ОСУК та начальника бюро аналізу діяльності ОСУК. Однак, листом від 26 грудня 2013 року за №191/3885 ОСОБА_1 було повідомлено, що його призначення на посаду начальника відділу спеціалізованого управлінського обліку і начальника бюро аналізу діяльності ОСУК не може бути реалізовано, у зв`язку із відсутністю вищої освіти в області економіки, фінансової діяльності підприємства, необхідного за профілем роботи на вказаних посадах, а також практичного досвіду на протязі двох років як керівника. Однак, згідно із посадовими інструкціями зазначених посад кваліфікаційною вимогою був взагалі стаж роботи 2 роки за спеціальністю, а не 2 роки на керівній посаді.

З 09 грудня 2013 року відповідно до п.2 наказу № 911 від 09 грудня 2013 року директора по персоналу та соціальним питанням ПАТ «ММК ім. Ілліча» «Про зміни в організації виробництва та праці працівників Управління безпеки і контролю ПАТ «ММК ім. Ілліча» в Управлінні безпеки і контролю створювався відділ спеціалізованого управлінського контролю, у додатку № 1 до цього наказу визначався перелік введених посад у кількості 18 штатних одиниць.

На виконання наказу № 911 від 09 грудня 2013 року листом Управління компенсацій і пільг ПАТ «ММК ім. Ілліча» від 16 грудня 2013 року № 06/1917 до штатного розкладу Управління безпеки і контролю були внесені зміни та введено додаткові 18 штатних одиниць . Цієї ж дати 16 грудня 2013 року листом Управління компенсацій і пільг ПАТ «ММК ім. Ілліча» №06/1919 були скасовані по 0,25 ставки з 28 посад у групі диспетчеризації Управління безпеки і контролю (28*0,25=7 штатних одиниць) .

08 січня 2014 року комісія з працевлаштування Управління безпеки у складі ведучого інженера відділу кадрів ОСОБА_12 , начальника Управління безпеки і контролю Сердечного Б.В., начальника бюро ОіОТ Попової О.Г. голови профкому ОСОБА_19 , на виконання наказу № 151 від 01 березня 2013 року розглянула питання працевлаштування ОСОБА_1 у зв`язку із скасуванням його посади інспектора бюро внутрішньої безпеки відділу непрофільних активів. В ході розгляду на комісії працевлаштування працівнику ОСОБА_1 були запропоновані вакантні посади в структурних підрозділах ПАТ «ММК ім. Ілліча» (вих.№15/1-1 від 03 січня 2014 року і вакансії по Управлінню безпеки і контролю лист Управління компенсацій і пільг від 16 грудня 2013 року №06/1917 , із зазначенням відомостей про систему та розміри оплати праці, умов праці, пільгах, режим роботи, суміщення професій, необхідності укладення договору про повну матеріальну відповідальність. За результатами засідання ОСОБА_1 погодився на переведення на запропоновані вакансії із збереженням свого окладу 8345 грн . Однак, ОСОБА_1 не зазначив на яку саме посаду він погодився. Відповідач не надав доказів уточнення у ОСОБА_1 на яку саме посаду він погодився.

Судом встановлено,що жоден із вищезазначених списків вакансій, які пропонувались ОСОБА_1 не містили інформації про розміри оплати праці, хоча про це і зазначалось у протоколах комісій із працевлаштування.

04 жовтня 2013 року та 13 січня 2014 до профспілкового комітету управління ПАТ «ММК ім.Ілліча» були направлені подання щодо надання згоди на розірвання трудового договору із ОСОБА_1

04 листопада 2013 року профком управління ПАТ «ММК ім. Ілліча» прийняв рішення не надавати згоду на розірвання трудового договору із ОСОБА_1 на підставі того, що не виконано п.10.2 наказу № 151 від 01 березня 2013 року та на підставі того, що до Управління безпеки і контролю в період з 01 березня 2013 року по 15 жовтня 2013 року були прийняті працівники зі сторони, що порушує пріоритетне право працевлаштуватись працівнику в новостворене Управління безпеки і контролю (виписка з протоколу №111 від 04 листопада 2013 року).

П.10.3 колективного договору ПАТ «ММК ім. Ілліча» заборонено прийняття сторонніх осіб.

Згідно із статтею 18 КЗпП України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

Відповідно до листа Управління організаційного планування та розвитку персоналу ПАТ «ММК ім. Ілліча» №15/1-2906 від 29 листопада 2013 року за період з 01 березня 2013 року до Управління безпеки і контролю було працевлаштовано 16 осіб з числа зовнішніх кандидатів.

Також , профком в своєму рішенні зауважив, що відкриття додаткового штату відповідно до листа начальника управління компенсацій та пільг №06/1425 від 16 вересня 2013 року у кількості 28 одиниць по 0,25 ставки, не може розглядатись як раціональне працевлаштування робітників, оскільки є порушенням їх права на повну зайнятість та пенсійне забезпечення.

24 січня 2014 року профком управління ПАТ «ММК ім. Ілліча» повторно розглянув питання про надання згоди на розірвання трудового договору із ОСОБА_1 і прийняв рішення надати згоду на розірвання трудового договору по ч.1 ст. 40 КЗпП України із ОСОБА_1

12 квітня 2013 року ПАТ «ММК ім. Ілліча» до Маріупольського міського центру зайнятості було подано звіт про заплановане вивільнення працівників станом на 12 квітня 2013 року за формою № 4-ПН (план), п.2. - у списку значився ОСОБА_1

30 січня 2014 року згідно наказу директора по персоналу та соціальним питанням ПАТ «ММК ім. Ілліча» № 49-к від 30 січня 2014 року (далі Наказ № 49-к від 30 січня 2014 року) ОСОБА_1 був звільнений у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці, п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Підставою видання наказу № 49-к від 30 січня 2014 року зазначений наказ № 151 від 01 березня 2013 року.

Задовольняючи позовні вимоги ,суд першої інстанції виходив з того,що на ПрАТ «ММК ім. Ілліча» відбулись зміни внутрішньої (організаційної) структури комбінату, які не призвели до скорочення чисельності або штату працівників підприємства відповідача в цілому. Зменшення кількості працівників саме в УБіК,не призводить до скорочення чисельності або штату працівників всього підприємства. Крім того, за період роботи позивача на підприємстві, відповідач наказом № 911 від 09 грудня 2013 року збільшив штатну чисельність працівників УБіК до 100 штатних одиниць, тоді як штатним розкладом УБ було передбачено 95 штатних одиниць, що спростовує доводи відповідача щодо скорочення штату працівників на день звільнення позивача, тобто на 30 січня 2014 року.

Факт того, що відповідач не планував на підставі наказу № 151 ані скорочення штату, ані скорочення чисельності працівників у зв`язку з внутрішньою зміною організаційної структури в системі безпеки підтверджується також тим, що на адресу профспілки,як то передбачено ч.3 ст.22 Закону України « Про професійні спілки,їх права та гарантії діяльності «, повідомлення не пізніше ніж за три місяці щодо ліквідації УБ як структурного підрозділу не направлялось.

Наказом № 151 від 01 березня 2013 року (пункт 2), на який відповідач посилається як на підставу звільнення позивача, була передбачена ліквідація п`яти структурних підрозділів комбінату, в тому числі УБ із створенням п`яти інших структурних підрозділів комбінату, в числі яких зазначений УБІК, з 07 травня 2013 року. Тобто, відповідач був зобов`язаний направити повідомлення профспілковому органу щодо зміни в організаційній структурі підприємства, якою передбачена ліквідація структурного підрозділу Управління безпеки з 07 травня 2013 року та якщо внаслідок цього передбачались звільнення, не пізніше ніж за три місяці до них, тобто до 07 лютого 2013 року. Дана норма закону була обов`язковою для виконання відповідачем, але проігнорована, оскільки судом встановлено, що жодних повідомлень на адресу первинної профспілкової організації він не надсилав.

Порушення процедури отримання згоди профкому щодо звільнення позивача ще раз доводить незаконність дотримання порядку його звільнення відповідно до законодавства.

Факт того, що в нове управління безпеки і контролю були прийняті нові працівники (зі сторони), які раніше не працювали в комбінаті, визнається адміністрацією і, як вважає Донецька обласна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України, є порушенням законодавства про працю.

Не надання переважного права позивачеві при залишенні на роботі відповідачем, обумовлено тим, що зміни у внутрішній (організаційній) структурі підприємства не потягли за собою скорочення чисельності чи штату працівників, а тому посада, яку займав позивач до звільнення не скорочувалась, що встановлено в судовому засіданні , та на чому наполягав представник відповідача протягом судового розгляду справи.

Також, суд зауважив, що відповідач не повністю надавав витребувану судом інформацію по справі та проігнорував пропозицію суду щодо надання інформації по кількості працівників звільнених та прийнятих на роботу в цілому по комбінату за двомісячний період, що передував звільненню позивача, тоді як за змістом закону обов`язок додержання процедури звільнення працівника з роботи покладено на власника чи уповноважений ним орган, а отже й обов`язок доведення законності, зафіксованого відповідним чином, проходження цієї процедури, перш за все, покладається на роботодавця.

Тому, суд вважав, що відповідач не виконав належним чином обов`язок щодо пропозиції позивачу, якого вивільняли у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці , іншу роботу на тому ж підприємстві, а отже наказ про звільнення позивача підлягає скасуванню, а сам позивач має бути поновлений на роботі.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 6, 7 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю ст.5-1КЗпПУкраїни визначено, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення.

За правилами ст. ст. 4,9 Конвенції Міжнародної організації праці №158 від 22 червня 1982 року «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» (ратифікована 04 лютого 1994 року) трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов*язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.Тягар доведення наявності законої підстави для звільнення лежить на роботодавці (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 02 серпня 2018 року ,справа № 465/2454/16-ц).

З урахуванням вимог трудового законодавця у справах,у яких оспорюється законність звільнення,обов*язок доведення правомірності звільнення працівника покладається на роботодавця (правові висновки Верховного Суду у постановах від 23 січня 2018 року ,справа № 273/212/16-ц,від 06 лютого 2020 року № 334/4230/16-ц ).

Згідно з ч. 1 і 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач не довів законність звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд не врахував позицію відповідача не приймаються до уваги, оскільки спростовуються мотивувальною частиною рішення, в якій судом в повному обсязі описано встановлені обставини справи, в тому числі, і на які посилався представник відповідача. В сукупності всіх обставин справи та доказів, що маються в матеріалах справи, судом надано їм правову оцінку.

Як вказав Європейський суд з прав людини, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Лист Управління організаційного планування та розвитку персоналу ПАТ «ММК ім.Ілліча» № 15/1-2906 від 29 листопада 2013 року ,підтверджує ,що на підставі наказу № 95 від 06 лютого 2013 року та наказу № 151 від 01 березня 2013 року було проведено реорганізацію саме Управління безпеки.Управління безпеки було ліквідовано,а створено нове Управління безпеки і контролю.Саме згідно п.п.5 і 6 наказу № 95 від 06 лютого 2013 року «Про зміну організаційної структури Управління безпеки ПАО « ММК ім.Ілліча» було ліквідовано сім відділів у складі Управління безпеки,то створено п*ять у складі того ж самого Управління безпеки .Таким чином,на дату виходу наказу № 151 від 01 березня 2013 року Управління безпеки вже мало п*ять відділів : 1. відділ економічної безпеки та контрольно-ревізійної роботи; 2. відділ внутрішньої безпеки і контролю; 3. відділ аналізу інформації та предкваліфікації; 4. відділ внутріоб`єктового режиму та технічного контролю; 5. відділ безпеки непрофільних активів, в якому працював позивач.

Лист відповідача № 15/1-3067 від 12 грудня 2014 року підтверджує ,що на виконання наказу № 151 від 01 березня 2013 року організаційна структура УБіК була затверджена тільки 01 квітня 2013 року. Вона повністю відповідає організаційній структурі УБ,затвердженої п.6 наказу № 95 від 06 лютого 2013 року . Таким чином, на Управління безпеки і контролю покладені такі ж самі завдання і функції ,які виконувало Управління безпеки.

В постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у праві № 620/2711/19 зазначено про те,що у разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган,мова йде фактично про реорганізацію.

Порівняний аналіз Положень та Інструкції УБ та УБіК , дав суду підстави стверджувати, що відбулась зміна внутрішньої організаційної структури юридичної особи ,тобто реорганізація УБ в УБіК.

В постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року ,в справі № 6-65 цс 12, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року ,у справі № 800/538/18 зазначено,що ліквідація ж структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи,а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи,ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з п.1.ч.1. ст..40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників , у зв*язку з такими змінами при умові дотримання власником вимог ч.2 ст.40,ст.ст.42,43,49-2 КЗпП України. Тобто, зміна внутрішньої організаційної структури юридичної особи є підставою для звільнення. Підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу є скорочення чисельності або штату у зв*язку з такими змінами.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, також висловлював правову позицію про те,що оскільки в результаті проведення реорганізації скорочення численності або штату працівників у відділі ,в якому працював позивач не було ,то звільнення за п.1 ст.40 КЗпП є незаконним (08 серпня 2010 року ,02 жовтня 2013 року,13 листопада 2013 року,04 грудня 2013 року ).

Встановлено,що відповідач не попереджав профком за три місяці про ліквідацію УБ та утворення УБіК та скорочення робітників. В матеріалах таке попередження відсутнє. Вказане свідчить ,що відповідач не планував скорочення численності або штату при реорганізації УБ в УБіК.

Верховний Суд в постанові від 13 березня 2019 року по справі № 712/7115/18 вказав,що у той же час попередженням про звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України має містити формулювання про скорочення посади працівника та його наступне,у зв*язку з цим,звільнення.

Відповідач не надав суду жодного документа,в якому б йшла мова про скорочення численності або штату.

Як встановлено судом ,на момент звільнення позивача 30 січня 2014 року штатна численність УБіК досягла 100 одиниць. Таким чином ,внаслідок реорганізації УБ в УБіК штатна чисельність збільшилась.

З наказу № 49-к від 30 січня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 вбачається,що підставою для звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України є зміни в організації виробництва і праці на підставі наказу № 151 від 01 березня 2013 року ,а не скорочення чисельності чи штату у зв*язку з зазначеними змінами.

Відповідач посилався на лист № 15/1-364 від 04 квітня 2014 року про скорочення штату і кількості працівників в цілому на підприємстві. При цьому не надав суду жодного наказу про скорочення штату на підприємстві. Факт скорочення штату підприємства ,згідно наказу № 151 від 01 березня 2013 року відповідач також суду не надав. В довідці № 151/1-534 від 02 квітня 2015 року зазначено,що в період з 19 березня 2013 року по 30 січня 2014 року був рух персоналу,пов*язаний з працевлаштуванням і звільненням робітників,а також з міграцією робітників між структурними підрозділами комбінату. Зазначення про скорочення чисельності або штату відсутнє.

Обов*язок працевлаштування працівника,який підлягає скороченню,покладено на роботодавця відповідно до ч.3 ст.49-2 КЗпП України і такий обов*язок роботодавцем повинен виконуватись добросовісно,оскільки працівник є більш вразливою стороною трудових правовідносин .

Аргументи апеляційної скарги про те,що суд першої інстанції не врахував висновків суду касаційної інстанції ,викладених в рішеннях по справам колишніх працівників УБ,яким було відмолено в задоволенні аналогічних позовів ,та вважає ,що факт скорочення штату в УБ взагалі не може підлягати доказуванню, апеляційний суд відхиляє ,оскільки відповідно до ч.7 ст.82 ЦПК України правова оцінка , надана судом певному факту при розгляді іншої справи ,не є обов*язковою для суду.

Процедуру звільнення позивача ,передбачену ч.2 ст.40,ст.49-2 КЗпП України відповідач не дотримав, та вказаний висновок суду належними доказами не спростував.

Ніяких нових обставин, які б давали підстави для проведення апеляційним судом переоцінки доказів, зроблених судом першої інстанції, доводи апеляційної скарги не містять.

Аргументи відзиву на апеляційну скаргу є прийнятними,оскільки ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, здійснено судом з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 і цей розмір відповідачем не оспорюється.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом вказаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП Україниє факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Тома проти Люксембургу» (2001), «Надбала проти Польщі» (2000) визнається, що при визнанні звільнення позивача незаконним, суд вважає доведеним, що порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, виходив із того, що, внаслідок звільнення позивач страждав у зв`язку з втратою роботи, що потягло зміни у його життєвому укладі, отже зазнав моральних страждань,та враховуючи характер неправомірних дій відповідача, доведену позивачем глибину душевних страждань та обставини справи, дотримуючись принципу розумності, виваженості та справедливості, стягнув моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., і цей розмір відповідачем не оспорюється.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого судового збору відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 вересня 2020 року.

Судді: