РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2020 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Осіпенко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Вєдєрникової Т.А.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Будника М.В.

представника відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 адвоката Малика Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Українська народна Каса «Сватова-Лучка» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором кредитної лінії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за договором кредитної лінії, а саме відсотків за період з 01.03.2015 року по 01.11.2019 року у розмірі 141 380,77 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 18.01.2007 року між Кредитною спілкою «Українська народна Каса Сватова-Лучка» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 16, згідно якого кредитор зобов`язався надати останньому кредит в сумі 261 998,72 грн., а позичальник зобов`язався повернути отримані кредитні кошти та сплатити відсотки за його користування, відповідно до умов передбачених договором. Остаточним терміном повернення кредиту визначено 18.01.2017 року. Відповідно до п.2.3. даного договору сторони домовились, що строк його дії починається з дня його підписання сторонами і закінчується в день сплати позичальником всієї суми заборгованості по всіх окремих додатках до цього договору. Згідно із п.3.2. договору позичальник зобов`язується згідно графіка розрахунків, вказаних в додатку, сплачувати кредити та відсотки за користування кредитом згідно умов дійсного договору. Відповідно до п.4.1. першочергово сплачується вся сума боргу по процентам, а потім основна сума кредиту. З метою забезпечення виконання кредитного договору № 16, між КС «Українська народна Каса Сватова-Лучка» та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 були укладені договори поруки, згідно якими останні взяли на себе обов`язок нести солідарну відповідальність з боржником за належне виконання взятих на себе кредитних зобов`язань. 09.07.2012 року була підписана додаткова угода до договору № 16 від 18.01.2017 року, згідно якої пункт 3.1. кредитного договору був викладений в наступній редакції: з 1 січня 2012 року плата за користування кредитом становить 0,0328767 від суми залишку кредиту, за кожен день користування кредитом, або 12% річних. КС «Українська народна Каса Сватова- ОСОБА_5 » свої обов`язки, передбачені кредитним договором, виконала повністю та належним чином. Позичальник не виконав зобов`язань щодо погашення кредиту та своєчасної сплати відсотків за його користування, з листопада 2013 року перестав сплачувати тіло кредиту, а з лютого 2014 року відсотки за користування ним, в зв`язку з чим з 19.11.2013 року, згідно п.3.3. договору ставка відсотку зросла до 24% річних, і станом на 01.03.2015 року заборгованість за договором склала 163 637,67 грн. у тому числі:

основна сума 126 232,83 грн.,

відсотки за користування кредитом 37 404,84 грн..

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідачів заборгованість, а саме відсотки за користування кредитом за період з 01.03.2015 року по 01.11.2019 року у розмірі 141 380,77 грн., що складає 112 % від основної суми боргу, а також судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 2120,71 грн., а всього 143501,48 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 надав суду пояснення, аналогічні обставинам викладеним у позовній заяві, та доповнив, що сума заборгованості, яку просить стягнути позивач є відсотками за користування кредитом, як проводився розрахунок у доданому до позовної заяви графіку йому невідомо, бо розрахунок проводив не він. Щодо пропуску строку позовної давності, про застосування якої заявив представник відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 адвокат Малик Д.О. він пояснив, що на той час у позивача, в зв`язку з накладенням арешту на їх банківські рахунки, були відсутні грошові кошти на сплату судового збору і при першій змозі його сплатити вони одразу ж подали дану позовну заяву до суду. Просив суд стягнути з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заборгованість за відсотками за користування кредитом, за період з 01.03.2015 року по 01.11.2019 року у розмірі 141 380,77 грн. та судові витрати у розмірі 2120,71 грн.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце його проведення повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, їх представники адвокати Будник М.В. та Малик Д.О., а також представник позивача ОСОБА_1 , не заперечували про розгляд справи за їх відсутності.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Будник М.В. надав суду наступні пояснення. Дійсно між ОСОБА_2 та позивачем був укладений кредитний договір, який є безпроцентним з терміном дії 10 років. В подальшому до даного договору була укладена додаткова угода, якою було встановлено відсоток за користування кредитом 12% річних, а в подальшому рішенням кредитного комітету позивача ставку відсотку за користування кредитом було збільшено до 24% річних. Вважає нарахування даних відсотків безпідставним, так як додаткова угода, якою було збільшено відсоток за користування кредитом не була підписана поручителем - відповідачем ОСОБА_4 , крім того про збільшення відсотків за користування кредитом до 24% річних не було повідомлено жодного з відповідачів, а тому сума, яку просить стягнути позивач є необґрунтованою. Просить застосувати до вимог позивача строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки з дати останього платежу в рахунок погашення заборгованості, а саме з 13.01.2014 року, до подання позовної заяви до суду 18.11.2019 року, минуло більше трьох років.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 адвокат Малик Д.О. надав суду наступні пояснення. Вважає що до кредитних відносин, які виникли між позивачем та відповідачами слід застосувати строки позовної давності, оскільки дія даного договору закінчилась 23.01.2017 року, а від дати останнього платежу в рахунок виконання кредитного зобов`язання минуло більше трьох років, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Також відповідач ОСОБА_4 не підписувала додаткову угоду від 09.07.2012 року до кредитного договору № 16 від 18.01.2007 року, не була ознайомлена зі зміною відсотків за користування кредитом, а тому вимога про стягнення з неї заборгованості, яку вказує позивач, є необґрунтованою.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлені факти, викладені позивачем в позовній заяві, які визнані відповідачами та підтверджуються наданими позивачем письмовими доказами.

18.01.2007 року сторони уклали кредитний договір № 16, умовами якого передбачено наступне (а.с.20-21).

Згідно п. 1.1., спілка відкриває позичальникові кредитну лінію на отримання кредитів на загальну суму до 262 000 (двісті шістдесят дві тисячі) на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повертати отримані у спілки кредити відповідно до умов, передбачених цим договором.

Строки окремих кредитів встановлюються додатками, але не можуть виходити за межі дії відкритої кредитної лінії.

Згідно із п. 2.1., строк надання кредитів за договором кредитної лінії становить 120 (сто двадцять) місяців, тобто з 18 січня 2007 року по 18 січня 2017 року.

Згідно із п. 3.2., позичальник зобов`язується згідно графіка розрахунків, зазначених в додатку, сплачувати кредити та проценти за користування кредитом згідно умов дійсного договору.

Згідно із п.7.3.1., за рішенням кредитного комітету спілка має право достроково розірвати договір, достроково стягнути всі суми кредитів та проценти за весь термін, передбачені додатками, а також звернути стягнення на майно поручителів та позичальника, використати забезпечення для повернення кредиту при настанні одного з наступних факторів:

а) порушенні виконання графіків розрахунків;

б) створення незабезпеченої заборгованості з будь-яких обставин;

в) створення реальної загрози невиконання позичальником своїх зобов`язань за договором;

г) у випадку тяжкої хвороби, настання інших обставин, які не залежать від волі позичальника, та які перешкоджають виконанню умов цього договору;

д) у випадку передбаченому в п.5.6. договору;

є) при виконанні кредиту не за цільовим призначенням.

Згідно п. 7.3.5. письмово повідомляти позичальника про зміну умов договору, розірвання договору, прийняття заходів примусового стягнення боргу, намірах прийняття інших заходів впливу, у тому числі передбачених п. 7.3.4. договору, згідно рішення кредитного комітету в п`ятиденний термін.

З метою забезпечення виконання договору між позивачем та ОСОБА_4 і ОСОБА_2 18.01.2007 року були укладені договори поруки по кредитному договору № 16, згідно якого вони беруть на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_3 , що випливають із кредитного договору № 16 від 18 січня 2007 року на суму 262 000,00 грн. та суму процентів за користування кредитом (а.с. 25-26).

09.07.2012 року між позивачем та ОСОБА_3 була укладена додаткова угода до договору № 16 від 18 січня 2007 року, яку підписав поручитель ОСОБА_2 , згідно якої з 01 січня 2012 року плата за користування кредитом становить, 0,0328767 від суми залишку кредиту, за кожен день користування кредитом, або 12% річних (а.с.23).

Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти.

Відповідач належним чином виконував зобов`язання за договором, однак, починаючи з 01.06.2014 року допустив прострочення сплати процентів за користування кредитом, а з 31.10.2013 року допустив прострочення сплати основного боргу за кредитом, що відображено в наданому суду графіку розрахунків до договору № 16 від 18.01.2007 року (а.с.24).

Станом на 01.03.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем за договором складає 163 637,67 грн. у тому числі:

борг за кредитом у розмірі 126 232,83 грн.,

відсотки за користування кредитом у розмірі 37 404,84 грн.,

Позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за відсотками за користування кредитом, яка дорівнює 112% від основної суми заборгованості (126 232,83 грн.) та складає 141 380,77 грн.

Правовідносини сторін є договірними, які виникли з кредитного договору та які регулюються наступними нормами матеріального права.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а згідно до ст. 530 ЦК України - якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, про що зазначив у своєму позові.

Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів та сум інфляційних нарахувань передбачених ст. 625 ЦК України, незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань,оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу.

Згідно ч.6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

При вирішенні справи суд приймає до уваги правові висновки, висловлені Верховним Судом в наступних постановах: в постанові Великої палати Верховного суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, в постанові Об`єднаної палати Верховного суду від 06.03.2019 у справі № 757/44680/15-ц, в постанові Великої палати Верховного суду від 08.11.2019 року у справі № 127/5672/16-ц.

Встановлено у цій справі, що сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін виконання зобов`язання. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати згідно графіку розрахунків, що є невідємною частиною договору, упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Для належного виконання зобов`язання за кредитним договором відповідачу необхідно було дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Виходячи з припису абз. 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.2, ч.4 ст.267 ЦК України).

Надаючи оцінку кожній окремо заявленій позовній вимозі, суд зазначає наступне.

Щодо позовної вимоги про солідарне стягнення відсотків за користування кредитом з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , суд виходить з наступного.

Позивачем пред`явлено вимогу про стягнення відсотків за користування кредитом, яка дорівнює 112% від основної суми заборгованості (126 232,83 грн.) та складає 141 380,77 грн., розрахованих за період з 01.03.2015 року по 01.11.2019 року.

Суд погоджується з доводами позивача про наявність у відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованості за відсотками за користування кредитом, але вважає, що ця вимога не підлягає задоволенню у зв`язку з пропуском позовної давності, про яку заявили відповідачі.

Позивач звернувся до суду з позовом 18.11.2019 року, що підтверджуються штампом отримання позовної заяви Сватівським районним судом Луганської області.

Кредитним договором передбачено зобов`язання сплати тіло кредиту і відсотків за його користування відповідно до графіку розрахунків, що є невід`ємною частиною договору.

Згідно даного графіку розрахунків останнім днем повернення кредиту є 01.03.2015 року, а враховуючи приписи ч.3 ст.254 ЦК України, згідно якої строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку, днем повернення кредиту є 31.03.2015 року.

Таким чином, строк позовної давності щодо вимоги про стягнення основної заборгованості (тіла кредиту) та відсотків за його користування, сплив 31.03.2018 року.

Позивач про необхідність поновлення строку позовної давності заяв та клопотань до суду не подавав, а матеріали справи не містять відомостей про поважність його пропуску.

У зв`язку з чим не підлягає задоволенню, у зв`язку з пропуском позовної давності, позов в частині стягнення, солідарно, з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відсотків за користування кредитом за період з 01.03.2015 року по 31.03.2018 року.

Крім того, зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів та сум інфляційних нарахувань передбачених ст. 625 ЦК України, незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу, а тому нарахування позивачем відсотків за користування кредитом з 31.03.2018 року по 01.11.2019 року є необґрунтованим, а вимога щодо їх стягнення з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом з поручителя ОСОБА_4 , суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (в редакції, що діяла до 04.02.2019 року) порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми випливає, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

Тобто закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору.

Отже, на зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі за № 6-1539цс17.

Установлено що між позивачем та ОСОБА_4 був укладений договір поруки на забезпечення зобов`язань перед кредитором за кредитним договором № 16 від 18 січня 2007 року.

Збільшення відсотку за користування кредитом без погодження із поручителем вочевидь призвело до збільшення обсягу зобов`язань, оскільки договір поруки з ОСОБА_4 , укладено раніше, ніж додаткова угода, яка змінює умови договору та укладення якої мало бути погоджено з поручителем.

Матеріали справи не місять доказів того, що поручитель давав згоду на укладання такого договору та був повідомлений про внесення змін до кредитного договору та збільшення обсягу відповідальності.

Позивач не надав належних та допустимих доказів того, що укладенням додаткової угоди від 09 липня 2012 року не збільшено обсяг відповідальності, оскільки збільшення відсотку за користування кредитом пропорційно збільшило суму заборгованості перед ним.

Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України в редакції, що діє на цей час порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

За змістом п. 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» вбачається, що цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що порука ОСОБА_4 припинилася у зв`язку із збільшенням обсягу відповідальності боржника ще 09.07.2012 року.

За таких обставин неможна вважати, що правовідносини між КС «Українська народна Каса «Сватова-Лука» та ОСОБА_4 за договором поруки продовжують існувати і на цей час.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог КС «Українська народна Каса «Сватова-Лука» про солідарне стягнення з ОСОБА_4 на їх користь заборгованості за відсотками за користування кредитом по кредитному договору № 16 від 18.01.2007 року, у зв`язку з необґрунтованістю.

На підставі ст.ст. 509, 526, 543, 553, 554, 559, 610-612, 625, 1049, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 78, 79, 80, 141, 258, 268, 282, 352 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Кредитної спілки «Українська народна Каса «Сватова-Лучка» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором кредитної лінії - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сватівський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 17 квітня 2020 року.

Суддя: Л.М.Осіпенко