22-ц/804/2622/20
220/2078/18

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 року місто Маріуполь

справа № 220/2078/18

провадження № 22-ц/804/2622/19

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Пономарьової О.М.,

суддів Попової С.А., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Грішко С.В.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат Чердаклі Сергій Георгійович, на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області у складі судді Яненко Г.М. від 28 травня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року ОСОБА_3 , в інтересах якої на підставі довіреності діє представник ОСОБА_4 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним правочину, передання усіх доходів від майна, які одержані або могли бути одержані за час володіння майном.

Позов мотивовано тим, що 26 вересня 2011 року позивачка ОСОБА_1 успадкувала від чоловіка земельну ділянку у розмірі 7,0116 га, кадастровий номер :01:001:0703, розташовану на території Шевченківської сільради Великоновосілківського району Донецької області.

Позивачу було відомо, що під час її хвороби за життя чоловіка останній склав розписку на ім`я відповідача ОСОБА_2 , відповідно до якої надав відповідачу в оренду на 49 років зазначену земельну ділянку в рахунок боргових зобов`язань.

Після смерті чоловіка позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину, до складу якої увійшла зазначена земельна ділянка.

Позивачка вважає, що зі смертю ії чоловіка припинились будь які домовленості щодо оренди землі.

У 2017 році позивачка довідалась, що від її ім`я укладено договір оренди земельної ділянки з відповідачем ОСОБА_2 , зареєстрований у відділі Держкомзему Великоновосілківського району, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис №01662 від 12 січня 2012 року.

Ознайомившись з примірником вказаного договору за допомогою представника позивачка зрозуміла, що її ошукали, оскілки вона не підписувала вказаний договір та додатки до нього і підпис на договорі їй не належить.

У 2006 році вона почала втрачати зір та до 2011 року взагалі перестала щось бачити, не могла обходитись без сторонньої допомоги, читати та писати.

За умовами спірного договору оренди відповідач повинен був сплачувати позивачу орендну плату, проте жодного платежу здійснено не було, що підтверджує недійсність угоди.

05 травня 2018 року на адресу відповідача було направлено вимогу про досудове врегулювання спору, у відповіді на яку зазначено, що відповідач дійсно не був присутній при підписанні договору оренди, ним передавався екземпляр договору для позивача через її сина.

У квітні 2018 року відповідач повернув їй земельну ділянку в натурі і не чинить перешкоди у користуванні землею.

Позивач вважає, що за час користування земельною ділянкою, без достатніх правових підстав з 2012 року по 2017 рік відповідач заборгував їй 519 869 грн 76 коп.

Позивач просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки у розмірі 7,0116 га ріллі, кадастровий номер :01:001:0703, розташованої на території Шевченківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області від 2011 року, зареєстрованого 12 січня 2012 року у відділі Держкомзему Великоновосілківського району Донецької області, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис №01662 від 12 січня 2012 року, стягнути з відповідача на її користь 485 888 грн 62 коп. сума доходу, не отриманого внаслідок неправомірних дій відповідача з урахуванням оплаченого відповідачем земельного податку, та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 28 травня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що обставини, якими обґрунтовані заявлені позовні вимоги, не є доведеними; суд відхилив висновок експерта №1/22-8, складений 13 березня 2019 року, оскільки він не містить відповіді про неналежність підпису ОСОБА_1 у спірному договорі, а його заключна частина постановлена у формі припущення, що є недопустимим в розумінні вимог ЦПК України, а про проведення експертного дослідження в межах цивільної справи позивач не заявляла.

Судом не взято до уваги твердження позивача про неспроможність нею підписати спірний договір через хворобу зору, оскільки долучені до позову Витяги з історії хвороби № 3268 про перебування на лікування в період з 11 жовтня 2006 року по 20 жовтня 2006 рік, №3247 про період перебування на стаціонарному лікуванні з 10 жовтня 2007 року по 19 жовтня 2007 рік не містять інформації про повну втрату зору станом на час підписання спірного договору.

Будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 не могла підписати договір за станом здоров`я, суду не надано.

Натомість з наданих відповідачем письмових доказів, зокрема податкових розрахунків, які узгоджуються з Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суму виплачених доходів позивача судом першої інстанції встановлено, що спірний договір виконується сторонами, а наявність примірника спірного договору в розпорядженні позивача, оскільки той був наданий разом із позовом, спростовує твердження позивачки щодо її необізнаності про його укладення та визначених ним умов.

Підписання договору орендодавцем без присутності орендаря не свідчить про недотримання порядку його укладення та не вказує на його нікчемність.

За загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Короткий зміст апеляційної скарги

21 липня 2020 року позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат Чердаклі С.Г., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що спірний договір оренди складено з порушенням вимог до його форми, а саме не вказано місце його складання та відсутня дата підписання угоди. Відповідач не був присутній при підписанні договору, тож йому достеменно не відоме волевиявлення позивача с приводу надання земельної ділянки в оренду. Відсутність саме особистого підпису позивача на спірному договорі оренди підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи №1/22-8, складеному експертом сектору почеркознавчих досліджень відділу криміналістичних видів досліджень Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Заєць Т.М.

Оренду плату за користування земельною ділянкою відповідач не проводив, а надана відповідачем квитанція поштового відправлення грошових коштів №3/16 на ім`я ОСОБА_1 не може слугувати доказом отримання нею плати за договором, оскільки не містить реквізитів відправника та відомостей про отримання грошового переводу.

Відзив на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 102186367, виданого 01 листопада 2017 року державним реєстратором Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області Семеновою А.Л., ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 7,0116 га кадастровий № :01:001:0703, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Шевченківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області (а.с. 17).

На підставі договору оренди землі, копія якого була надана разом із позовом, ОСОБА_1 , як орендодавець, передала в користування ОСОБА_2 , як орендаря, належну їй земельну ділянку площею 7,0116 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Шевченківської сільської ради, колишнього КСП «Донбас» строком на 49 років (а.с. 21-22).

Договір зареєстрований у відділі Держкомзему в Великоновосілківському районі Донецької області 12.01.2012 року, номер запису у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 01662. Вказані відомості узгоджуються з відомостями викладеними у Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-017 від 19.05.2017 року (а.с. 14-16).

За період з 2011 року по 2017 рік відповідач ОСОБА_2 сплатив земельний податок за вказану земельну ділянку у загальному рощмірі 33 981,14 грн.

Пред`являючи позов, ОСОБА_1 стверджувала, що оспорюваний договір вона не підписувала, підпис вчинений іншою особою.

До матеріалів справи долучена копія висновку експерта сектору почеркознавчих досліджень відділу криміналістичних видів досліджень Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Заєць Т.М. № 1/22-8 від 13.03.2019 року, складеному на вимогу ухвали слідчого судді Великоновосілківського районного суду Донецької області Яненко Г.М. за клопотанням слідчого СВ Великоновосілківського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області Плисенко К.І. у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.12.2017 р. за № 0000847 (справа 220/98/19 провадження 1-кс/220/42/19), в якому зазначено, що підписи від імені ОСОБА_1 у графі «Орендодавець Р.П. Білянська» на договорі оренди землі, який зареєстрований у відділу Держкомзему в Великоновосілківському районі Донецької області 12.01.2012 р. № 01662, у графі «Орендодавець ОСОБА_1 » на план (схемі) меж земельної ділянки кадастровим номером 010010703, у графі «Орендодавець Р.П. Білянська», на акті визначення меж земельної ділянки в натурі, датованому 2011 роком та графі «Передали: Орендодавець Р.П. Білянська» на акті приймання-передачі земельної ділянки, датованому 2011 роком, виконані ймовірно не ОСОБА_1 , а іншою особою, зробити висновок в категоричній формі не виявилось можливим у зв`язку з малим обсягом графічного матеріалу у досліджуваних підписах.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 липня 2020 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (головуючий суддя), Попова С.А., Ткаченко Т.Ю.

Ухвалою апеляційного суду від 30 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження у цій справі.

Ухвалою апеляційного суду від 06 серпня 2020 року справа призначена до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи в режимі відеоконференції з Великоновосілківським районним судом Донецької області.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_5 , відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на дату, зазначену в спірних договорах) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки);строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

У справі, що розглядається, позивач звернувся з вимогою про визнання недійсними договору оренди земельної ділянки, посилаюсь на те, що цей договір не підписував, умови його не погоджував, тож відповідач безпідставно використовував земельну ділянку, орендну плату не виплачував.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди суд виходив з того, що обставини, якими обґрунтовані заявлені позовні вимоги, не є доведеними, оскільки висновок експерта №1/22-8, складений 13 березня 2019 року у кримінальній справі, не містить відповіді про неналежність підпису ОСОБА_1 у спірному договорі, а його заключна частина постановлена у формі припущення, що є недопустимим в розумінні вимог ЦПК України. Про проведення експертного дослідження в межах цивільної справи позивач не заявляла. Будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 , не могла підписати договір за станом здоров`я, суду не надано. Сам факт наявності у позивача хвороби не є достатнім доказом фізичної неспроможності в межах, необхідних для волевиявлення на укладання договору.

Таким чином, суд обгрунтовано дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують, що спірний договір не підписаний позивачкою, оскільки матеріали справи не містять відповідного висновку судової почеркознавчої експертизи, а ні у суді першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду рішення суду представник позивача не заявляв про проведення експертного дослідження підпису.

Доводи позивача про неможливість підписання договору за станом здоров`я були предметом дослідження судом першої інстанції та обґрунтовано відхилені оскільки позивачем не доведено повної втрати зору на час підписання спірного договору.

Підписання договору орендодавцем без присутності орендаря не свідчить про недотримання порядку його укладення та не вказує на його нікчемність.

Доводи апеляційної скарги, що спірний договір оренди складено з порушенням вимог до його форми, а саме не вказано місце його складання та відсутня дата підписання угоди, не можуть слугувати підставою для визнання правочину недійсним, оскільки не є істотними умовами, погодження яких є обов`язковим при укладенні договору.

В судовому засіданні встановлено і не оспорюється позивачем, що відповідач сплатив земельний податок в загальному розмірі 33 981 грн 14 коп.

Крім того, відповідно до висновку, сформульованому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, в якій позивач звернувся з вимогою про визнання недійсними договорів оренди, посилаюсь на те, що ці договори не підписував, умови їх не погоджував, тож відповідач безпідставно відмовляє в поверненні використовуваних земельних ділянок позивачу як власнику цих земельних ділянок, покликаючись до умов договорів, підписаних невстановленою особою замість позивача, Верзховний Суд зазначив, що відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві та в додаткових поясненнях, а також заперечення відповідача, позивач у цій справі наполягає на поверненні йому земельних ділянок, вважаючи, що ці ділянки знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97)).

З матеріалів справи вбачається, що у квітні 2018 року за вимогою позивачки земельна ділянка повернута їй та обробляється нею без жодних припонів з боку відповідача.

Доводи позивача про те, що вона не отримувала від відповідача орендну плату, не є підставою для визнання правочину недійсним.

За загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Таким чином, суд дійшов обгрунтованого висновку, що позивачкою не надано доказів недійсності договору оренди з підстав, на які посилалась позивач в позовній заяві, та відмовив у задоволенні вимог про стягнення 485 888,62 грн - доходів, одержаних відповідачем від користування земельною ділянкою за період 2012- 2017 роки.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду позивачем до суду апеляційної інстанції не надано.

Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

За вказаних обставин, апеляційний суд доходить висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги - без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розподіл судових витрат

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржене судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат Чердаклі Сергій Георгійович, залишити без задоволення.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 28 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач О.М. Пономарьова

Судді С.А. Попова

Т.Б. Ткаченко