Справа № 527/938/18
провадження 2/527/297/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Павлійчук А.В.,

за участю секретаря судового засідання Бутко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Глобине цивільну справу №527/938/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом в якому просила визнати, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18.05.2018 року і до досягнення сином повноліття.

В обґрунтування позовної заяви позивачка посилається на те, що вона є матір`ю неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З відповідачем вона проживала однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу оскільки він приїхав з Приднєпров`я, та не мав паспорта громадянина України. Проживали разом з 2002 по серпень 2015 року.

Однак наразі відповідач взагалі відмовився надавати будь-яку матеріальну допомогу, внаслідок чого вона перебуває у скрутному становищі.

Відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для утримання та виховання їхньої дитини, тому вона вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Згоди щодо порядку надання відповідачем матеріальної допомоги на малолітнього сина сторони не дійшли.

В судове засідання позивачка та її представний не з`явилась, від представника позивачки адвоката Чорнухи Ю.В. надійшла заява з проханням справу слухати у їх відсутність, позов підтримали.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 є матір`ю малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відомості про батька до свідоцтва про народження записані за вказівкою матері де зазначено прізвище « ОСОБА_6 » - за прізвищем матері, а ім`я по батькові « ОСОБА_7 » - за вказівкою ОСОБА_8 .

Після народження дитини, відповідач проживав з позивачкою до серпня 2015 року, що підтверджується спільними фотографіями.

Згідно приписів статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід.

Для встановлення об`єктивної істини у справі ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 30.06.2020 року за клопотання позивачки призначено в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання батьківства та стягнення аліментів на неповнолітню дитину судово-генетичну експертизу.

Проведення експертизи доручено експертам ТОВ «МАМА ПАПА» (01033, м. Київ, вул. Льва Толстого, б.21), попередивши експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України.

На вирішення експертів поставлено питання: Чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 біологічним батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ?

02.10.2020 року на адресу суду надійшов лист із Медико генетичного центру «МАМА-ПАПА» від 25.09.2020 року про те що строни провадження повідомлялись про призначену експертизу, та ОСОБА_2 не з`явився, при розмові по телефону усно відмовився від здачі зразків без пояснення причин. (.а.с. 48-49)

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідач, який був достовірно обізнаний про дати, час та місце проведення судово-генетичної експертизи (експертизи ДНК), не з`явився для забору біологічних зразків крові, що свідчить про його ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі.

Нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківство щодо дитини. Судом першої інстанції вжито належних процесуальних заходів з метою проведення судово-генетичної експертизи (експертизи ДНК) та забезпечення участі відповідача у її проведенні.

Відповідач не повідомив жодних поважних підстав, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для забору відповідних зразків. Вказані дії та бездіяльність відповідача, що призвели до неможливості проведення експертизи, надають суду можливість визнати факт, який відповідачем (його представником) заперечується, та встановити, з урахуванням інших доказів, походження дитини від відповідача.

Аналогічний висновок щодо застосування норми права викладений у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі №478/690/18 (провадження № 61-18333св19).

З огляду на встановлені обставини суд вважає такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про встановлення факту, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей І фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум, встановлений законом для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до п.17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 1 ст.191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Враховуючи матеріальне становище позивача, матеріальний та сімейний стан платника аліментів, суд вважає, що відповідач в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивачкою в обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката надано договір про надання правової допомоги № 018 від 17.02.2020 року, Акт виконаних робіт від 30.11.2020 року, квитанцію № 018 від 30.11.2020 року про фактичну оплату професійної правничої допомоги адвоката на загальну суму 5000,00 грн., у зв`язку з чим слід стягнути зазначену суму з відповідача.

Витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки щодо позовних вимог в частині визнання батьківства, який сплачений позивачкою а також на користь держави щодо позовних вимог про стягнення аліментів, згідно ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 78-80, 141, 258 268, 280-283, 284, 352 ЦПК України, ст.ст. 128, 180-184,191 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця смт. Слободзея Слободзейського району Молдови (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Корещина, Глобинського району Полтавської області.

Зобов`язати Глобинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) внести відповідні зміни до актового запису від 17.11.2004 № 5 про народження ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 у с. Корещина, Глобинського району Полтавської області (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 , видане Глобинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Полтавській області, 11.10.2016, актовий запис № 5), зазначивши батьком дитини громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), змінивши ОСОБА_9 (дитині) прізвище з " ОСОБА_10 " на " ОСОБА_11 ".

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця смт. Слободзея Слободзейського району Молдови (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженки с. Кривці, Хорольського району, Полтавської області (місце проживання: Полтавська область Глобинський район, с. Корещина, паспорт № НОМЕР_3 , рнокпп: НОМЕР_4 ) аліменти на утримання дитини: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.05.2018 - дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн. та витрати понесені під час розгляду справи в сумі 8400 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (Полтавська область, Глобинський район, с. Корещина, рнокпп: НОМЕР_4 ).

Представник позивача: ОСОБА_12 ( АДРЕСА_2 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ).

Повний текст рішення виготовлений 21.12.2020 року.

Суддя А. В. Павлійчук