ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8351/20 Справа № 210/4278/19 Суддя у 1-й інстанції - Ступак С. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/4278/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне підприємство «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф «Дніпропетровської обласної ради»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги віповідача Комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф «Дніпропетровської обласної ради» та третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в особі Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2020 року, яке ухвалене суддею Ступаком С.В.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 03 серпня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального закладу «Криворізька станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради», правонаступником якого є Комунальне підприємство «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф «Дніпропетровської обласної ради», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в особі відокремленого структурного підрозділу Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, про визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, скасування акту форми Н-5 та зобов`язання скласти акт за формою Н-1.

Позовна заява мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 працює водієм автотранспортних засобів (санітарного автомобіля швидкої медичної допомоги) у Комунальному закладі Криворізька станція швидкої медичної допомоги" Дніпропетровської обласної ради (надалі - КЗ «КСШМД`ДОР», Відповідач), правонаступником якого є Комунальне підприємство «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф «Дніпропетровської обласної ради».

04 березня 2018 року ОСОБА_1 прийшов на роботу близько 19 год., згідно з графіком роботи Підстанції №1 КЗ «КСІІШД`ДОР», затвердженого головним лікарем закладу 28 лютого 2018 року. О 19 год. 18 хв. позивач пройшов передрейсовий медичний огляд та був допущений до роботи в нічну зміну. Після проходження передрейсового медичного огляду, ОСОБА_1 та водій передньої зміни ОСОБА_2 , поїхали на санітарному автомобілі «ПЕЖО», дн НОМЕР_1 , в гаражний бокс № НОМЕР_2 , що знаходиться на території Підстанції №1 КЗ «ЗКСШЗМД. ДОР» щоб прийняти санітарній автомобіль.

Під час передачі ОСОБА_1 автомобіля ОСОБА_2 , до боксу зайшов водій ОСОБА_3 і запитав чи «- є ОСОБА_4 ?», і потім додав «- його шукають». ОСОБА_1 прийняв автомобіль, і так як погода була морозною і на автомобілі знизу налип лід, то останній взяв лопату, оббив лід і виніс його з боксу. В цей момент до ОСОБА_1 підійшов невідомий йому чоловік, обличчя якого було закрите коміром светра, і запитав у нього «-Ти ОСОБА_4 ?», після чого вдарив останнього кулаком у обличчя і ОСОБА_1 впав. До особи, яка нанесла ОСОБА_1 удар, приєдналася друга невідома особа та вони удвох почали бити ОСОБА_1 ногами по голові, тулубу, спині, а потім утекли. Під час цього нападу ОСОБА_1 отримав тілесні травми та ушкодження, в тому числі, як згодом виявилось, тяжкі. Для надання йому медичної допомоги, його колега - водій ОСОБА_5 доповів диспетчеру та викликав швидку допомогу, а ОСОБА_1 згодом викликав поліцію та написав заяву про напад.

Медична бригада, яка була викликана на місце події, надала позивачеві першу медичну допомогу і доставила в травмпункт КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР», де під час огляду було встановлено характер отриманих травм та ушкоджень, а саме: Забій м`яких тканин вилицевої ділянки ліворуч, грудної клітини, поперекової ділянки. Забій м`яких тканин лівої кисті та лівої гомілки». Після надання ОСОБА_1 медичної допомоги, він був направлений до лікарні КЗ «Криворізька міська лікарня №3» ДОР» за місцем проживання, в якій з 05 березня 2018 року по 09.03.2018 року проходив амбулаторне лікування.

У подальшому, ОСОБА_1 вийшов 11 березня 2018 року на роботу; і при проходженні медичного огляду вказав медпрацівникам на постійні болі в хребті та болі в грудному відділі, після огляду та надання ОСОБА_1 першої допомоги, бригада №8 швидкої допомоги доставила його до КЗ «Криворізька міська лікарня №1» ДОР».

12.03.2018 року, після скарг на постійні болі в хребті, ОСОБА_1 було направлено на обстеження магнітно-резонансної томографії, 15.03.2018 року йому було діагностовано компресійний перелом тіла хребця Th4-12 ступеня та госпіталізовано до травматологічного відділення КЗ «Криворізька міська лікарня №1» ДОР», де він перебував на лікуванні з 19.03.2018 року по 03.04.2018 року

З 04 квітня 2018 року ОСОБА_1 був переведений в КЗ «Криворізька міська лікарня №3» ДОР», де знаходився на стаціонарному лікуванні до 28.09.2018 року без перерви з тим же діагнозом.

По заяві ОСОБА_1 , відповідачем Наказом КЗ «КСШМД`ДОР» від 05.03.2018 року №108 було утворено комісію, та з 05 березня 2018 року по 02 травня 2019 року було проведено розслідування нещасного випадку, що стався із останнім 04 березня 2018 року.

Робота комісії неодноразово продовжувалася, у зв`язку з необхідністю отримання відповіді з Металургійного відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, як компетентного органу, стосовно обставин спричинення позивачеві травм та тілесних ушкоджень, а саме стосовно факту можливого з`ясування між ним та іншою особою особистих стосунків невиробничого характеру.

Постановою про закриття кримінального провадження від 04 квітня 2019 року, винесеної слідчим СВ Металургійного відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Штемберським В.О., кримінальне провадження №0000569 по розслідуванню факту спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень було закрите, на тій підставі що поліція на протязі одного року не знайшла підозрюваних у вчиненні цього злочину.

За результатами роботи комісії був складений Акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 02 травня 2019 року, який затверджений головним лікарем КЗ «КСІПМД`ДОР» А.М. Бійовським 03 травня 2019 року. Згідно з висновком комісії, наведеному в акті, нещасний випадок, який стався з ОСОБА_1 04.03.2018 року, визнано таким, що не пов`язаний з виробництвом. Акт розслідування був підписаний членами комісії. При цьому, одним із членів комісії - представником профспілкової організації - в.о. голови Криворізької міської організації профспілки науки, виробництва та фінансів ОСОБА_6 було підписано акт з окремою думкою (викладеною письмово на 2 сторінках) про те, що висновок комісії суперечить вимогам Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань, затверджених Постановою КМ України №1232 від 30.11.2011 року, оскільки компетентним органом - Національною поліцією не було встановлено факту з`ясування позивачем, як потерпілим, та іншими особами, які травмували його під час роботи на робочому місці, особистих стосунків невиробничого характеру, а тому цей випадок не підпадає під жодну з обставин, передбачених п.16 Порядку, за наявності яких нещасний випадок не визнається таким, що не пов`язаний з виробництвом.

Комісія, проводячи розслідування нещасного випадку, керувалась вимогами п.п.16 п.15 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань, затверджених Постановою КМ України №1232 від 30.11.2011р. (далі - Порядок), яким визначений перелік обставин, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов`язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1.

Обґрунтовуючи свій висновок, комісія з розслідування нещасного випадку, зазначила, що нещасний випадок, який трапився із ОСОБА_1 , не пов`язаний з виробництвом, оскільки нібито мав місце випадок з`ясування між ним та іншою особою, особистих стосунків невиробничого характеру.

Даний висновок, на думку позивача, є безпідставним, оскільки органом поліції не було встановлено факту з`ясування між ним та іншою особою особистих стосунків невиробничого характеру, адже, із постанови про закриття кримінального провадження від 04 квітня 2019 року, винесеної слідчим СВ Металургійного відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Штемберським В.О., вбачається, що тілесні ушкодження ОСОБА_1 були заподіяні за невідомих обставин та мотивів, чоловіків які його побили, поліцією не знайдено та особи їх не з`ясовано, достатніх фактів та доказів, на підставі яких можливо б було повідомити будь-якій особі про підозру у вчиненні цього злочину, органом досудового розслідування, не встановлено. Кримінальне провадження №0000569, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.1 ст.125 КК України, було закрито відповідно до п.10. ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з тим, що особи, причетні до вчинення злочину не встановлені, мотивів злочину не виявлено, про що також зазначено в Розділі 6 «Висновки комісії» Акту проведення розслідування нещасного випадку від 03.05.2019 року.

При цьому, комісія з проведення розслідування нещасного випадку в Акті форми Н-5 зазначила, що на підставі пояснювальних записок свідків, потерпілого, дійшла до висновку, що оскільки невідомі особи шукали саме ОСОБА_1 , то є підставі вважати, що на меті було саме з`ясування особистих стосунків, які не мають відношення до робочого процес; і. тому цей нещасний випадок не пов`язаний з виробництвом.

Проте, позивач вважає, що такий висновок є лише припущенням, він не ґрунтується на вимогах законодавства, оскільки відповідно до п.п.16 п.15 Порядку, факт з`ясування особистих стосунків повинен бути підтверджений саме висновком компетентного органу, яким на думку ОСОБА_1 повинен бути вирок суду у кримінальній справі, що набрав законної сили. При цьому, як зазначалося, ні органом досудового розслідування (поліцією), ні судом, такий факт не був встановлений.

Посилаючись на те, що, за відсутністю висновку компетентного органу про встановлення факту з`ясування особистих стосунків між ОСОБА_1 та іншою особою, під час яких йому були завдані травми та тілесні ушкодження, підстав для визнання нещасного випадку таким, що не пов`язаний з виробництвом, у комісії не було, позивач просив суд визнати нещасний випадок, який стався в Комунальному закладі «Криворізька станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» з ОСОБА_1 , 04 березня 2018 року о 19 годині 20 хвилин під час виконання трудових обов`язків, таким, що пов`язаний з виробництвом; скасувати акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 02 травня 2019 року, який затверджений головним лікарем Комунального закладу «Криворізька станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» А.М. Бійовським 03 травня 2019 року; зобов`язати Комунальне підприємство «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф «Дніпропетровської обласної ради» () скласти та видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Акт розслідування нещасного випадку, що стався 04 березня 2018 року о 19 годині 20 хвилин в Комунальному закладі «Криворізька станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» з ОСОБА_1 , під час виконання ним своїх трудових обов`язків, за формою Н-1. Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Визнано нещасний випадок, який стався в Комунальному закладі «Криворізька станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» з ОСОБА_1 , 04 березня 2018 року о 19 годині 20 хвилин під час виконання трудових обов`язків, таким, що пов`язаний з виробництвом, скасовано акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 02 травня 2019 року, який затверджений головним лікарем Комунального закладу «Криворізька станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» А.М. Бійовським 03 травня 2019 року.

Зобов`язано Комунальне підприємство «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф «Дніпропетровської обласної ради» () скласти та видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Акт розслідування нещасного випадку, що стався 04 березня 2018 року о 19 годині 20 хвилин в Комунальному закладі «Криворізька станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» з ОСОБА_1 , під час виконання ним своїх трудових обов`язків, за формою Н-1.

Стягнуто з Комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф «Дніпропетровської обласної ради» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Стягнуто з Комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф «Дніпропетровської обласної ради» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5 600,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач Комунальне підприємство «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф «Дніпропетровської обласної ради» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права, а також на його необґрунтованість.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за змістом пункту 14 Порядку проведення розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, лише комісія з розслідування має повноваження щодо з`ясування обставин та причин настання нещасного випадку, а суд не може перебрати на себе повноваження такого органу та зобов`язати комісію прийняти відповідне рішення є порушенням конституційних принципів.

Також, згідно абз. 3 ст. 22 Закону України «Про охорону праці» та пункту 34 цього Порядку посадова особа органу Держпраці в разі відмови роботодавця скласти або затвердити акт за формою Н-5 або Н-1 чи незгоди потерпілого або уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси, із змістом зазначеного акта, надходження скарги або незгоди з висновками про обставини і причини настання нещасного випадку чи приховування факту настання нещасного випадку, має право видавати обов`язкові для виконання роботодавцем або робочим органом виконавчої дирекції Фонду приписи щодо необхідності проведення розслідування (повторного розслідування) нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1, визнання чи невизнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, складення акта за формою Н-5 або Н-1. Рішення посадової особи органу Держпраці може бути оскаржено у судовому порядку. Отже, позивач повинен був звернутися до посадової особи органу Держпраці щодо необхідності повторного розслідування нещасного випадку, а вже в разі незгоди з рішенням посадової особи органу Держпраці, оскаржити його в судовому порядку.

Крім того, протиправні дії щодо позивача було вчинено невідомими особами, які не є працівниками підприємства, а тому наявні всі підстави вважати, що в діях невідомих осіб, що вчинили напад є всі ознаки наявності попереднього мотиву безпосередньо пов`язаного саме з особою потерпілого, а не з його роботою. Отже, в даному випадку виключається повністю вплив будь-якого небезпечного виробничого фактору, пов`язаного з виробничим процесом, а тому нещасний випадок не пов`язаний з виробництвом.

В апеляційній скарзі третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в особі відокремленого структурного підрозділу Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та не врахування вимог статті 22 Закону України «Про охорону праці» та пункту 14 Порядку проведення розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, згідно яких оскарженню у судовому порядку підлягає рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці.

Крім того, нещасний випадок не пов`язаний з виробництвом, оскільки комісія дійшла висновку, що побиття позивача сталося при з`ясуванні потерпілим та іншою особою особистих стосунків невиробничого характеру, й висновки комісії останній до Держнаглядохоронпраці не оскаржував. При цьому, зауважує, що відповідно до п. 23 Порядку встановлення факту настання нещасного випадку розглядається в судовому порядку лише у разі ліквідації підприємства, на якому стався нещасний випадок, тоді як на даний час підприємство не ліквідоване.

У відзиві на апеляційні скарги, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представників віповідача Комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф «Дніпропетровської обласної ради» - Варіч Ю.Г. та третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в особі Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області - Бершадську Л.С., які, кожна окремо, підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити, позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Починок В.В., які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційних скарг та просили залишити їх без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та відзиву на них, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працює водієм автотранспортних засобів (санітарного автомобіля швидкої медичної допомоги) у Комунальному закладі Криворізька станція швидкої медичної допомоги" Дніпропетровської обласної ради, правонаступником якого є Комунальне підприємство «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф «Дніпропетровської обласної ради».

04 березня 2018 року ОСОБА_1 прийшов на роботу близько 19 години 00 хвилин, згідно графіку роботи, о 19 годині 18 хвилин пройшов передрейсовий медичний огляд та був допущений до роботи в нічну зміну.

Після проходження передрейсового медичного огляду, ОСОБА_1 з іншим водієм ОСОБА_2 поїхали на санітарному автомобілі «ПЕЖО», дз НОМЕР_1 , в гаражний бокс № НОМЕР_2 , що знаходиться на території Підстанції №1 КЗ «ЗКСШЗМД. ДОР», щоб прийняти санітарній автомобіль.

Під час передачі автомобіля, до боксу зайшов водій ОСОБА_3 і запитав чи «- є ОСОБА_4 ?», і потім додав «- його шукають». ОСОБА_1 прийняв автомобіль, і так як погода була морозною і на автомобілі знизу налип лід, то останній взяв лопату, оббив лід і виніс його з боксу. В цей момент до ОСОБА_1 підійшов невідомий йому чоловік, обличчя якого було закрите коміром светра, і запитав у нього «-Ти ОСОБА_4 ?», після чого вдарив останнього кулаком у обличчя і ОСОБА_1 впав. До особи, яка нанесла ОСОБА_1 удар, приєдналася друга невідома особа та вони удвох почали бити ОСОБА_1 ногами по голові, тулубу, спині, а потім утекли. Під час цього нападу ОСОБА_1 отримав тілесні травми та ушкодження, в тому числі, як згодом виявилось, тяжкі. Для надання йому медичної допомоги, його колега - водій ОСОБА_5 доповів диспетчеру та викликав швидку допомогу, а ОСОБА_1 згодом викликав поліцію та написав заяву про напад.

Медичною бригадою було надано ОСОБА_1 першу медичну допомогу і доставлено його до травмпункту КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР», де під час огляду було встановлено характер отриманих травм та ушкоджень, а саме: Забій м`яких тканин вилицевої ділянки ліворуч, грудної клітини, поперекової ділянки. Забій м`яких тканин лівої кисті та лівої гомілки». Після чого, ОСОБА_1 був направлений до лікарні КЗ «Криворізька міська лікарня №3» ДОР» за місцем проживання, в якій з 05.03.2018 року по 09.03.2018 року амбулаторно лікувався.

У подальшому, ОСОБА_1 вийшов 11.03.2018 року на роботу та при проходженні медичного огляду вказав медпрацівникам на постійні болі в хребті та болі в грудному відділі, після огляду та надання ОСОБА_1 першої допомоги, бригада №8 швидкої допомоги доставила його до КЗ «Криворізька міська лікарня №1» ДОР».

В подальшому, ОСОБА_1 було направлено на обстеження магнітно-резонансної томографії, де 15.03.2018р. йому було діагностовано компресійний перелом тіла хребця Th4-12 ступеня та госпіталізовано до травматологічного відділення КЗ «Криворізька міська лікарня №1» ДОР», де він перебував на лікуванні з 19.03.2018 року по 03.04.2018 рку (а.с. 17).

З 04 квітня 2018 року ОСОБА_1 був переведений в КЗ «Криворізька міська лікарня №3» ДОР», де знаходився на стаціонарному лікуванні до 28.09.2018 року без перерви з тим же діагнозом (а.с. 18-19).

Постановою про закриття кримінального провадження від 04 квітня 2019 року, винесеної слідчим СВ Металургійного відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Штемберським В.О., кримінальне провадження №0000569 по розслідуванню факту спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень було закрите, на тій підставі що поліція на протязі одного року не знайшла підозрюваних у вчиненні цього злочину (а.с. 20-21).

За результатами роботи комісії був складений Акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 02 травня 2019 року, який затверджений головним лікарем КЗ «КСІПМД`ДОР» А.М. Бійовським 03 травня 2019 року. Згідно з висновком комісії, наведеному в акті, нещасний випадок, який стався з ОСОБА_1 04.03.2018 року визнано таким, що не пов`язаний з виробництвом (а.с. 5-11).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що хронологія подій та їх послідовність, встановлених у судовому засіданні на підставі показів позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Комунального підприємства «Криворізька станція швидкої медичної допомоги" Дніпропетровської обласної ради, правонаступником якого є Комунальне підприємство «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф «Дніпропетровської обласної ради», та письмових матеріалів справи прямо вказують на те, що із ОСОБА_1 04 березня 2018 року трапився нещасний випадок, який пов`язаний з виробництвом, в результаті чого він отримав тілесні ушкодження з попереднім візуальним діагнозом: «Забій м`яких тканин ви лицевої ділянки ліворуч, грудної клітини, поперекової ділянки. Забій м`яких тканин лівої кисті та лівої гомілки. Шифр за МКХ-10 - Т06.8», під час виконання ним своїх службових обов`язків водія транспортного засобу (санітарного автомобіля швидкої медичної допомоги), а тому останній має право на отримання акту за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві, що стався з ОСОБА_1 04 березня 2018 року о 19 годині 20 хвилин біля гаражного боксу № НОМЕР_2 на території Підстанції №1 Комунального закладу «Криворізька станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради», правонаступником якого є Комунальне підприємство «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф «Дніпропетровської обласної ради».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Стаття 153 КЗпП України визначає, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно з пунктом 5 частини 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нещасний випадок - обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть.

Відповідно до частини другою статті 36 цього Закону факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці».

Згідно статті 171 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний організовувати розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням із всеукраїнськими об`єднаннями профспілок.

Процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах, визначено Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 (далі - Порядок).

Згідно із пунктом 7 Порядку, розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактору чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше.

Відповідно до пункту 14 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, комісія зобов`язана протягом трьох робочих днів з моменту її утворення, зокрема, з`ясувати обставини і причини нещасного випадку, а також вивчити первинну медичну документацію (журнал реєстрації травматологічного пункту лікувально-профілактичного закладу, звернення потерпілого до медичного пункту або медико-санітарної частини підприємства, амбулаторну картку та історію хвороби потерпілого, документацію відділу кадрів, відділу (служби) охорони праці тощо); скласти у п`яти примірниках акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 згідно з додатком 3 та акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 згідно з додатком 4 (у разі, коли нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом) і передати їх роботодавцеві для затвердження. У разі, коли нещасний випадок визнаний комісією таким, що не пов`язаний з виробництвом, складається акт за формою Н-5.

Згідно з п.15 Порядку, обставинами, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов`язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1, серед іншого, є: виконання потерпілим трудових (посадових) обов`язків за режимом роботи підприємства, у тому числі у відрядженні (п.п.1 п.15 Порядку); перебування на робочому місці, на території підприємства або в іншому місці для виконання потерпілим трудових (посадових) обов`язків чи завдань роботодавця з моменту прибуття потерпілого на підприємство до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, в тому числі протягом робочого та надурочного часу (п.п. 2 п. 15 Порядку); підготовка до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь виробництва, засобів захисту, одягу, а також здійснення заходів щодо особистої гігієни, пересування по території підприємства перед початком роботи і після її закінчення (п.п. З п. 15 Порядку); заподіяння тілесних ушкоджень іншою особою або вбивство потерпілого під час виконання чи у зв`язку з виконанням ним трудових (посадових) обов`язків або дій в інтересах підприємства незалежно від початку досудового розслідування, крім випадків з`ясування потерпілим та іншою особою особистих стосунків невиробничого характеру, що підтверджено висновком компетентних органів (п.п.16 п.15 Порядку).

Правильно встановивши фактичні обставини справи, а саме той факт, що 04 березня 2018 року ОСОБА_1 під час виконання трудових обов`язків у період перебування на робочому місці отримав тілесні ушкодження, суд першої інстанції, з урахування наведених вище норм статті 43 Конституції України, статті 153 КЗпП України, пунктів 7, 14, 16 Положення, дійшли правильного висновку, що нещасний випадок пов`язаний з виробництвом та заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційних скарг про те, що комісією з розслідування причин нещасного випадку, який стався із ОСОБА_1 04 березня 2018 року, встановлено, що побиття позивача сталося при з`ясуванні потерпілим та іншою особою особистих стосунків невиробничого характеру, колегією суддів відхиляються, з огляду на наступні обставини.

В науці кримінального права до особистих мотивів злочину відносять помсту, сексуальні спонукання, ревнощі, боягузтво, жорстокість, кар`єризм, заздрість, жалість, співчуття, родинні та інші почуття, сором, захопленість певними предметами або будь-якою діяльністю.

Як слідує з матеріалів справи, постановою про закриття кримінального провадження від 04 квітня 2019 року, винесеної слідчим СВ Металургійного відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Штемберським В.О., кримінальне провадження №0000569 по розслідуванню факту спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень було закрите, на тій підставі що поліція на протязі одного року не знайшла підозрюваних у вчиненні цього злочину (а.с. 20-21), тобто уповноваженим органом не було встановлено особистих мотивів злочину відносно потерпілого ОСОБА_1 , що свідчить про відсутність підстав для застосування виключення, передбаченого пунктом 16 Порядку (щодо випадків, що сталися з особистих мотивів).

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанцї дійшов вірного висновку про те, що позивач, перебуваючи на робочому місці на території підприємства, за безпечність умов праці якого відповідає роботодавець, внаслідок небезпечного виробничого фактора, а саме агресивних дій невстановленої особи, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, отримав тілесні ушкодження, а отже нещасний випадок є таким, що пов`язаний з виробництвом, й доводи апеляційних скарг правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Доводи апеляційної скарги відповідача Комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф «Дніпропетровської обласної ради» про те, що, згідно абз. 3 ст. 22 Закону України «Про охорону праці» та пункту 34 цього Порядку посадова особа органу Держпраці в разі відмови роботодавця скласти або затвердити акт за формою Н-5 або Н-1 чи незгоди потерпілого або уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси, із змістом зазначеного акта, надходження скарги або незгоди з висновками про обставини і причини настання нещасного випадку чи приховування факту настання нещасного випадку, має право видавати обов`язкові для виконання роботодавцем або робочим органом виконавчої дирекції Фонду приписи щодо необхідності проведення розслідування (повторного розслідування) нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1, визнання чи невизнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, складення акта за формою Н-5 або Н-1, та рішення посадової особи органу Держпраці може бути оскаржено у судовому порядку тобто, позивач повинен був звернутися до посадової особи органу Держпраці щодо необхідності повторного розслідування нещасного випадку, а вже в разі незгоди з рішенням посадової особи органу Держпраці, оскаржити його в судовому порядку, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступні обставини.

За змістом пункту 34 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 "Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві" посадова особа органу Держпраці в разі відмови роботодавця скласти або затвердити акт за формою Н-5 або Н-1 чи незгоди потерпілого або уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси, із змістом зазначеного акта, надходження скарги або незгоди з висновками про обставини і причини настання нещасного випадку чи приховування факту настання нещасного випадку має право видавати обов`язкові для виконання роботодавцем або робочим органом виконавчої дирекції Фонду (у разі, коли нещасний випадок стався з фізичною особою - підприємцем чи особою, що забезпечує себе роботою самостійно) приписи за формою Н-9 згідно з додатком 10 щодо необхідності проведення розслідування (повторного розслідування) нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1, визнання чи невизнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, складення акта за формою Н-5 або Н-1. Рішення посадової особи органу Держпраці може бути оскаржено у судовому порядку.

Таким чином, керівник Держгірпромнагляду або його територіального органу має право, а не обов`язок, призначати повторні (додаткові) спеціальні розслідування нещасного випадку.

При цьому, відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-яким не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE, Заява 28924/04) констатував: «50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

Таким чином, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine) , заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 року у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

Зважаючи на те, що під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект, колегія суддів, зважаючи на те, що ніхто не може бути позбавлений права на судовий захист, дійшла висновку про те, що позивачем обрано належний спосіб захисту порушеного права.

Доводи ж апеляційних скарг про те, що лише комісія з розслідування має повноваження щодо з`ясування обставин та причин настання нещасного випадку, а суд не може перебрати на себе повноваження такого органу та зобов`язання комісію прийняти відповідне рішення є порушенням конституційних принципів, спростовуються вищевикладеним, є неспроможними та зводяться до власного тлумачення положень Порядку.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 04 листопада 2019 року у справі № 186/1034/18-ц (провадження № 61-13402цс19) та від 29 січня 2020 року у справі № 210/84/16-ц (провадження № 61-4522св19), від 15 липня 2020 року у справі № 227/1187/17 (провадження № 61-47181св18).

Аргументи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Також, позивачем ОСОБА_1 заявлено клопотання про відшкодування витрат, понесених на професійну правничу допомогу у суді апеляційної існтанції.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

При цьому, згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Встановлено, що професійну правничу допомогу у справі позивачу ОСОБА_1 надавало адвокатське бюро «Віктора Починка» та за професійну правничу допомогу, в суді апеляційної інстанції, позивачем сплачено 1 000,00 грн. (а.с. 227-230), й ці витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги віповідача Комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф «Дніпропетровської обласної ради» та третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в особі Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2020 року - залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф «Дніпропетровської обласної ради» (), місце знаходження: місто Дніпро, площа Соборна, 14, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати на правничу допомогу. у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 листопада 2020 року.

Головуючий:

Судді: