ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 675/2820/18
Провадження № 22-ц/4820/762/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Журбіцького В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Агрос-Віста» на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 січня 2020 року (суддя Столковський В.І.) за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Агрос-Віста» про визнання договору оренди землі недійсним та повернення земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Агрос-Віста» (далі ТОВ СГП «Агрос-Віста») про визнання договору оренди землі недійсним та повернення земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Позов мотивував тим, що 01 листопада 2012 року було укладено договір оренди землі б/н, за умовами якого він передав ТОВ СГП «Агрос-Віста» земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:0005 загальною площею 2,5213 га, що знаходиться на території Сахновецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області.

14 березня 2014 року була здійснена державна реєстрація цього договору. Позивач вказував, що не підписував договору оренди землі та не уповноважував інших осіб на такі дії, внаслідок чого оскаржуваний правочин вчинений поза його волею та є недійсним в силу ст.ст.203,215 ЦК України.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просив визнати договір оренди землі від 01 листопада 2012 року, який був підписаний від його імені невстановленою особою, недійсним і повернути земельну ділянку з чужого незаконного володіння.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 січня 2020 року позов задоволено частково. Визнано укладений між ОСОБА_1 і ТОВ СГП «Агрос-Віста» 01 листопада 2012 року договір оренди земельної ділянки площею 2,5213 га (кадастровий номер :04:003:0005), розташованої на території Сахновецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, недійсним. У задоволенні позову ОСОБА_1 в частині позовних вимог про повернення земельної ділянки з чужого незаконного володіння відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 не підписував договір оренди землі, внаслідок чого оспорюваний правочин вчинений всупереч його волі та є недійсним. Разом з тим, суд відмовив у задоволенні вимог щодо повернення земельної ділянки, оскільки такі позовні вимоги заявлені з підстав, передбачених ст.1212 ЦК України. Ефективним способом захисту буде застосування реституції відповідно до ст.216 ЦК України, однак як убачається із позовної заяви позивач не просив застосувати наслідки недійсності оспорюваного правочину, договору оренди землі, передбачені ст.216 ЦК України, а суд позбавлений можливості застосувати такі наслідки з власної ініціативи.

Не погоджуючись з таким рішенням, ТОВ СГП «Агрос-Віста» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що договір оренди землі відповідає вимогам закону та внутрішній волі сторін, а ОСОБА_1 і ТОВ СГП «Агрос-Віста» фактично виконували зобов`язання за цим договором і схвалили оспорюваний правочин, у зв`язку з чим підстави для визнання договору недійсним відсутні. Крім того, суд не застосував норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, вчинив ряд процесуальних дій, які призвели до неправильного вирішення справи, не дав належної оцінки дослідженим доказам і дійшов помилкового висновку про визнання недійним договору оренди.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Апелянт ТОВ СГП «Агрос-Віста» та його представник Кривінчук О.В. повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Від представника апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. Колегія суддів вважає, що причини неявки в судове засідання представника апелянта є неповажними, оскільки належних доказів щодо неможливості прибуття до суду за станом здоров`я нею не надано. Незважаючи на віднесення міста Хмельницький та Красилівського району до червоної зони карантину транспортне сполучення міське, міжміське та районне не обмежено. Апелянт не позбавлений був можливості розгляду справи в режимі відеоконференції. Враховуючи розумні строки розгляду справи, а також те, що справа перебуває на розгляді в суді апеляційної інстанції з лютого 2020 року, в апелянта та його представника було достатньо часу для надання всіх пояснень та доказів, які вони вважали за доцільне надати суду апеляційної інстанції.

З урахуванням зазначеного, колегія суддыв дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника апелянта з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, оскільки його неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає розгляду даної справи.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки ОСОБА_3 .

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п.4 ч.1 ст.367 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,5213 га, кадастровий номер :04:003:0005, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сахновецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії Р 1 № 816253.

За договором оренди землі, укладеним між ОСОБА_1 і ТОВ СГП «Агрос-Віста» 01 листопада 2012 року, відповідач є користувачем цієї земельної ділянки. Право оренди зареєстровано відповідно 14 березня 2014 року.

Наведене підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії Р 1 № 816253, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 17624034 від 11 лютого 2014 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 18989469 від 14 березня 2014 року, договором оренди землі, актом приймання-передачі земельної ділянки в оренду, актом визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 01 листопада 2012 року.

Згідно висновку експерта від 06 серпня 2019 року №627/628/2061-2063/19-26 підпис у договорі оренди землі від 01 листопада 2012 року від імені орендодавця виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Із положень ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України слідує, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В силу ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як передбачено ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору (п. 3 ст. 3 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як передбачено ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Частиною 1 статті 13 Закону №161-ХІV встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 14 Закону №161-ХІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

В силу ч. 1 ст. 15 Закону №161-ХІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Із положень ч. 1 ст. 391 ЦК України слідує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України).

Право на звернення осіб до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів урегульовано ст. 4 ЦПК України.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Правочином є вольова дія учасників цивільних відносин, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Указані цивільно-правові результати мають бути досягнути внаслідок правомірних дій суб`єктів цивільного права.

У двосторонньому правочині волевиявлення сторін повинно бути взаємним (зустрічним) і спрямованим на досягнення спільної мети. Такі правочини називаються договорами.

Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору, в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін.

Норми чинного законодавства також закріплюють презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

У разі неспростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за цим правочином, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Підставами для визнання правочину недійсним є недодержання однією стороною чи всіма сторонами вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, в тому числі вимог щодо змісту правочину та волевиявлення його учасників.

Якщо правочин суперечить нормам чинного законодавства, то його може бути визнано судом недійсним відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України. Такий правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, тому кожна сторона зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, в порядку реституції.

Договір є укладеним, якщо сторони з дотриманням установленої законом форми досягли згоди (домовленості) щодо всіх істотних умов договору.

Статтею 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину, зокрема зміст правочину має бути зафіксований у документі, підписаному сторонами.

Отже, підпис є невід`ємним елементом (реквізитом) письмової форми договору, наявність підпису підтверджує наміри та волевиявлення сторін, а також забезпечує їх ідентифікацію.

За змістом норм Закону №161-ХІV договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Недотримання письмової форми договору оренди землі свідчить про те, що сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору. Цей договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а зазначені в ньому умови не є такими, що регулюють договірні відносини.

Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном. Таке право є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Закон визначає право власника майна вимагати усунення будь-яких порушень свого права від інших осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним. Одним із таких способів захисту порушеного права є вимога про усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Таке право власника забезпечується за допомогою негаторного позову.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється.

За змістом ст. 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності, тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.

В справах, у яких позивачі звертаються до суду з вимогами про визнання договорів оренди недійсними, посилаючись на те, що вони не підписували ці договори та не погоджували їх умови, наразі, відповідачі фактично користуються належними їм земельними ділянками та відмовляються повернути їх власникам, ефективним способом захисту права, яке позивачі як власники земельних ділянок, вважають порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним їм майном, зокрема шляхом заявлення вимоги (негаторного позову) про повернення таких земельних ділянок.

Оскільки позивачі не підписували договори оренди землі, то сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору. Такі договори є неукладеними, тобто такими, що не відбулися, а, наведені в них умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочини, які не вчинено (договори, які не укладені), не можуть бути визнані недійними. Наслідки недійсності правочину (реституція) не застосовуються до правочинів, які не вчинено.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 червня 2020 року (справа №145/2047/16-ц, провадження №14-499цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 вказував, що він не підписував договір оренди землі та не уповноважував сторонніх осіб на такі дії, а відповідач неправомірно користується належною йому на праві власності земельною ділянкою та відмовляється повернути її власнику.

Одним із доказів, яким обґрунтовані позовні вимоги, є висновок експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 06 серпня 2019 року №627/628/2061-2063/19-26.

Для проведення цієї експертизи суд першої інстанції надав експерту оригінал договору оренди землі від 01 листопада 2012 року, а також довільні та експериментальні зразки підпису ОСОБА_1 . Суд прийняв і завірив ці зразки підпису, після чого разом із об`єктом дослідження передав їх експерту.

Вказані дії суду не суперечать нормам процесуального закону, Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень і Науково-методичним рекомендаціям з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року №53/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 січня 2013 року за №1/22533).

Судовий експерт був попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків за ст.ст. 384, 385 КК України, а складений ним висновок містить докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовану відповідь на запитання, поставлене судом.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно прийняв цей доказ і надав йому відповідну оцінку.

Посилання ТОВ СГП «Агрос-Віста» на те, що висновок експерта від 06 серпня 2019 року №627/628/2061-2063/19-26 є неналежним і недопустимим доказом є необґрунтованим. Крім того, у суді першої інстанції відповідач не висловлював заперечень щодо цього висновку та не заявляв клопотання про призначення повторної експертизи.

Суд першої інстанції, встановивши, що підпис від імені ОСОБА_1 у договорі оренди землі виконаний не ним, а іншою особою, правомірно виходив з того, що оспорюваний правочин не відповідає волі останнього.

Платіжні відомості про виплату протягом 2016-2018 років ТОВ СГП «Агрос-Віста» позивачу орендної плати за користування земельною ділянкою не містять даних про наявність укладеного між сторонами договору оренди землі та не є беззаперечним доказом укладення ними цього договору на умовах, визначених у договорі від 01 листопада 2012 року, який ОСОБА_1 не підписував.

Вказані письмові докази не підтверджують ту обставину, що ОСОБА_1 у подальшому схвалив оспорюваний правочин.

Доводи ТОВ СГП «Агрос-Віста» про те, що договір оренди землі відповідає вимогам закону та внутрішній волі сторін суперечать фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства.

Процесуальні дії суду першої інстанції не вплинули на вирішення питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, а тому суд апеляційної інстанції відхиляє довід апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Проте, суд першої інстанції встановивши обставини справи повно та правильно, однак висновки з установлених обставин зроблено ним неправильно.

Суд не застосував закон (ст.ст. 207, 391, 638 ЦК України; ст. 14 Закону України від 6 жовтня 1998 року №161-ХІV «Про оренду землі» (далі - Закон №161-ХІV)), який підлягав застосуванню, неправильно витлумачив норми ст.ст. 15, 16 ЦК України та застосував положення ст.ст. 215, 216, 1212 ЦК України, які не поширюються на спірні правовідносини.

У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково. В порядку усунення перешкод у здійсненні права власності на майно ТОВ СГП «Агрос-Віста» має повернути позивачу земельну ділянку, натомість, у частині вимог про визнання договору оренди землі недійсним позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані з проведенням експертизи.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з розглядом справи ОСОБА_1 поніс судові витрати: 1 409 грн. 60 коп. витрат зі сплати судового збору (а.с. 1, 41) та 4290 грн. витрат на проведення судової експертизи.

Позов ОСОБА_1 містить вимогу немайнового характеру (визнання договору оренди землі недійсним) і вимогу майнового характеру (повернення земельної ділянки з чужого незаконного володіння). За розгляд кожної з цих вимог ОСОБА_1 сплатив по 704 грн 80 коп. судового збору.

Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено лише в частині однієї вимоги майнового характеру, то з ТОВ СГП «Агрос-Віста» на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. та половину витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, у розмірі 2145 грн., а всього - 2849 грн. 80 коп.

У свою чергу, ОСОБА_1 має відшкодувати ТОВ СГП «Агрос-Віста» половину витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1005грн.

Враховуючи вимоги ч.10 ст.141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає можливим звільнити ОСОБА_1 від сплати ТОВ СГП «Агрос-Віста» судового збору за подання апеляційної скарги та присудити з останнього на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1844 грн. 80 коп. (2849,80-1005).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Агрос-Віста» задовольнити частково.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове.

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарському підприємству «Агрос-Віста» (місцезнаходження - 30364, Хмельницька область, Ізяславський район, село Влашанівка, вулиця Героїв Майдану, 1А; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 23651875) повернути ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) земельну ділянку площею 2,5213 (кадастровий номер :04:003:0005), розташовану на території Сахновецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Агрос-Віста» (місцезнаходження - 30364, Хмельницька область, Ізяславський район, село Влашанівка, вулиця Героїв Майдану, 1А; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 23651875) на користь ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 1844 грн 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 листопада 2020 року.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк