Постанова

Іменем України

16 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 727/6316/14-ц

провадження № 61-18854св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Чернівецького апеляційного суду від 17 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Владичана А. І., Кулянди М. І. Одинака О. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 28 липня 2005 року між

АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір

№ CVH0AK00060695, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 41 058 доларів США на строк до 27 липня 2012 року.

Позичальник зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 25 червня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 16 369,12 дол. США, що в еквіваленті станом

на 25 червня 2014 року становить 194 465,15 грн, у тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 11 145,53 дол. США, заборгованість за процентами за користування кредитом - 2 279,49 дол. США, заборгованість за комісією - 869,04 дол. США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань - 2 075,06 дол. США.

На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором

від 28 липня 2005 року № CVH0AK00060695, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 були укладені договори поруки, відповідно до умов яких поручителі несуть солідарну відповідальність із позичальником у разі невиконання останнім своїх зобов`язань за кредитним договором від 28 липня 2005 року.

Ураховуючи зазначене та уточнені позовні вимоги, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором

від 28 липня 2005 року № CVH0AK00060695 у розмірі 21 930,85 дол. США.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 жовтня

2015 року до участі у справі № 727/6316/14-ц в якості співвідповідача залучено ОСОБА_4 .

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 березня

2016 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 17 164,80 дол. США

за кредитним договором від 28 липня 2005 року № CVH0AK00060695, яка складається з 11 145,53 дол. США заборгованості за тілом кредиту,

4 434,55 дол. США заборгованості за процентами, 1 584,72 дол. США заборгованості з комісії, а також 90 675, 08 грн пені за період з 05 серпня 2014 року по 05 серпня 2015 року.

У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості із ОСОБА_4 відмовлено за безпідставністю.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що боржник ОСОБА_1 , отримавши від банку кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості. Враховуючи те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позичальник солідарно з поручителями мають нести цивільно-правову відповідальність за порушення зобов`язань за кредитним договором. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до

ОСОБА_4 , дружини позичальника, суд виходив із того, що вона не

є стороною кредитного договору.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 24 листопада

2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 , яка діяла в інтересах відповідача ОСОБА_2 , задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 березня

2016 року в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Змінено розподіл судових витрат. В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 березня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 24 листопада 2016 року в частині вирішення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано.

Справу в частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Чернівецької області

від 24 листопада 2016 року залишено без змін.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 березня

2016 року в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_4 та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 24 листопада

2016 року в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 не оскаржуються, тому в силу положень статті 400 ЦПК України

в цій частині не переглядаються.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 17 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 ,задоволено.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 березня

2016 року в частині вирішення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано.

У позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що останнє погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 здійснив 10 лютого 2014 року, наступний платіж на повернення частини позики ОСОБА_1 мав здійснити

05 березня 2014 року, а отже, саме з цієї дати слід відраховувати строк

у 1 460 днів для встановлення терміну повернення кредиту й, відповідно, набуття кредитором права вимагати від відповідача дострокового повернення кредиту. Разом з тим позивач звернувся до суду з указаним позовом у липні 2014 року, тобто до набуття ним права на дострокове повернення кредиту відповідно до умов пункту 7 додаткової угоди

до кредитного договору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судове рішення апеляційного суду скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У листопаді 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 08 вересня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції

не надав оцінки обґрунтованості розрахунку та правомірності нарахування комісії, не зазначив, чи має банк право на дострокове повернення частини позики (разом з нарахованими процентами), що підлягає сплаті, не застосував наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у частині другій статті 1050 ЦК України. Також не врахував, що наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет застави не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором.

Тому вважає, що апеляційний суд передчасно дійшов висновку про відмову у стягненні всієї заборгованості за кредитом.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

28 липня 2005 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № CVH0AK00060695, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 41 058 дол. США на строк до 27 липня

2012 року із зобов`язанням повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у строк та порядку, що встановлені кредитним договором. Кредит видано для придбання рухомого майна.

Для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 28 липня 2005 року № CVH0AK00060695 між

АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладені договори поруки.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 17 листопада 2011 року у цивільній справі № 0417/2-4157/2011

за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк»

в рахунок погашення заборгованості в сумі 105 858,32 грн за кредитним договором № CVH0AK00060695 від 28 липня 2005 року звернуто стягнення на заставне майно - автомобіль «Mitsubishi Outlander», 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

28 травня 2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , від імені якого на підставі довіреності від 26 грудня 2011 року № 5119 діяв ОСОБА_7 , укладено додаткову угоду до кредитного договору від 28 липня 2005 року

№ CVH0AK00060695, відповідно до умов якої зменшена сума заборгованості за кредитом на 1 023,72 дол. США, змінено розмір непоновлювальної кредитної лінії із 41 058 дол. США на 59 302,68 дол. США, змінено кінцевий термін погашення кредиту до 05 травня 2017 року, встановлено новий графік погашення кредиту та передбачено нові зобов`язання боржника

в разі прострочення або невиконання умов договору.

У пункті 7 додаткової угоди сторони узгодили, що згідно зі статтями 611, 651 ЦК Українипри порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених у графіку погашення кредиту за цим

договором, - понад 1 460 днів щодо зобов`язань, строк яких не настав, -терміном повернення кредиту вважається 1 460 день з моменту виникнення порушення.Заборгованість за кредитом починаючи із 1 461 дня порушення вважається простроченою.

ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, згідно з розрахунком, наданим АТ КБ «ПриватБанк», станом на 05 серпня 2015 року виникла заборгованість, яка складається з: 11 145,53 дол. США - заборгованість за тілом кредиту, 4 434,55 дол. США -заборгованість за процентами, 1 584,72 дол. США - заборгованість за комісією, 90 675,08 грн - пеня за період з 05 серпня

2014 року по 05 серпня 2015 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню

у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором,

а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)

у строк та в порядку, що встановлені договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 28 травня 2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , від імені якого на підставі довіреності від 26 грудня 2011 року

№ 5119 діяв ОСОБА_7 , укладено додаткову угоду до кредитного договору від 28 липня 2005 року № CVH0AK00060695, відповідно до якої сторони погодили і виклали в новій редакції графік погашення кредиту, який передбачав погашення кредиту починаючи з 05 червня 2012 року. Заборгованість за кредитом вважається простроченою, починаючи із 1 461 дня порушення позичальником строків погашення заборгованості, зазначених у графіку погашення кредиту. Терміном повернення кредиту вважається 1 460 день з моменту виникнення порушення.

Останнє погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 здійснив 10 лютого 2014 року.

Відповідно до додатку до додаткової угоди (графіка погашення кредиту), наступний платіж на повернення частини позики ОСОБА_1 мав здійснити 05 березня 2014 року (а.с. 4, т. 2).

Банк звернувся до суду з цим позовом у липні 2014 року, тобто до набуття ним права на дострокове повернення кредиту відповідно до умов пункту 7 додаткової угоди до спірного кредитного договору.

Апеляційний суд, встановивши, що укладаючи 28 травня 2012 року додаткову угоду до кредитного договору сторони погодили і виклали

в новій редакції графік погашення кредиту, який передбачав погашення кредиту починаючи із 05 червня 2012 року, останнє погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 здійснив 10 лютого 2014 року, наступний платіж на повернення частини позики ОСОБА_1 мав здійснити 05 березня

2014 року, дійшов правильного висновку про те, що саме з цієї дати слід відраховувати строк у 1 460 днів для встановлення терміну повернення кредиту й, відповідно, набуття кредитором права вимагати від відповідача дострокового повернення кредиту, проте банк звернувся до суду

з указаним позовом у липні 2014 року, тобто до набуття ним права на дострокове повернення кредиту відповідно до умов пункту 7 додаткової угоди до кредитного договору.

Врахувавши вказівки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

від 20 червня 2019 року, апеляційний суд, скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, дослідивши та оцінивши всі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що строк вимоги за укладеним сторонами договором ще не настав, оскільки договором такий визначений починаючи із 1 461 дня порушення позичальником строків погашення заборгованості, зазначених у графіку погашення кредиту, інших умов договору позивач не довів, що є його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України. Відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає

у касаційній скарзі заявник.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 17 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк