ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6120/19
провадження № 2/753/2111/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2020 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Козін В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, й моральної шкоди, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, й моральної шкоди. Мотивуючи свої вимоги тим, що 23 січня 2019 року о 22 год. 40 хв. на Дарницькому шосе в місті Києві сталася дорожньо-транспорта пригода, при якій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Опель», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу та здійснив з автомобілем «Вольво», державний номерний знак НОМЕР_2 , під його керуванням, зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних забів. Постановою Дарницького районного суду м. Києві від 18 лютого 2019 року, яка набула чинності, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, із накладення адміністративного стягнення - штрафу. З метою визначення дійсного розміру збитку, завданого пошкодженому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ним замовлено проведення автоторознавчого дослідження. Так, згідно висновку Звіту від 28 лютого 2019 року з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, вартість збитку завданого автомобілю «Вольво», державний номерний знак НОМЕР_2 , визначено у сумі 186 985 грн. 79 коп., а вартість відновлювального ремонту такого автомобіля - 346 778 грн. 27 коп.

Звертає увагу, що автомобіль у розумінні закону можна вважати фізично знищеним, оскільки не підлягає відновленню, й після дорожньо-транспортної пригоди він ним не може користуватися.

На час дорожньо-транспортої пригоди цивільно-правова відповідальність власника винуватця автомобіля «Опель», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «Унака» відповідно до договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - поліс АМ 829036 з мілітом майнової відповідальності - 100 000 грн. 00 коп., при цьому розмір франшизи - 1 000 грн. 00 коп. Вважає, що відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він вправі розраховувати на відшкодування 79 000 грн. 00 коп. (100 000 грн. 00 коп. - 20% - 1 000 грн. 00 коп.), а тому різниця між фактичними розміром збитку і можливою страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 107 975 грн. 89 коп. (186 985 грн. 79 коп. - 79 000 грн. 00 коп. = 107 975 грн. 89 коп., яку просить стягнути з відповідача як винуватця ДТП на підставі статті 1194 ЦК України, а також просить стягнути з нього розмір франшизи - 1 000 грн. 00 коп.

Окрім того, зважаючи на наслідки протиправних дій відповідача як заподіювача шкоди та винуватця дорожньо-транспортної пригоди, вважає, що йому завдана моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 10 000 грн. 00 коп., й просить стягнути її з винуватця такої пригоди.

Водночас, ним понесені витрати внаслідок пошкодженого майна: 1 800 грн. 00 коп. - на проведення авто - товарознавчого дослідження, 2 190 грн. 00 коп. - на евакуацію автомобіля, які також просить стягнути з відповідача як заподіювача збитків.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити, посилаючись на вимоги закону про відповідальність заподіювача збитків. Уточнив, що в межах розгляду цього спору страховик відповідача - ПрАТ «СК «Унака» виплатило йому страхове відшкодування у межах ліміту майнової відповідальності - 99 000 грн. 00 коп. (10 000 грн. 00 коп. - 1 000 грн. (франшиза) = 99 000 грн. 00 коп.

Представник відповідач ОСОБА_3, діючий на підставі ордеру адвоката про надання правової допомоги від 13 лютого 2020 року (а.с. 169), позовні вимоги не визнав уцілому та просив відмовити у їх задоволенні за недоведеністю та безпідставністю вимог.

Відповідачем надано відзив на позов, у якому свої доводи будував на тому, що ОСОБА_1 не є належним позивачем, оскільки не є власником автомобіля, а є лише особою, яка має право керувати автомобілем на підставі довіреності, сам же власник автомобіля до суду із цим позовом не звертався, а тому такому позивачу необхідно відмовити у задоволенні позові як особі яка не є власником майна (пошкодженого автомобіля).

Суд, надавши правову оцінку позиції відповідача, вважає, що вона не ґрунтується на вимогах закону із таких правових підстав.

Так, передача власником права керування транспортним засобом у процесі розгляду справи ніким не оспорювалась, на момент скоєння ДТП позивач мав право керувати зазначеним транспортним засобом на відповідній правовій підставі, а отже, має право вимоги до винної у ДТП особи.

Пунктом 1 частини першої статті 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Таким чином, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Така позиція з аналогічних правовідносин викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, якимзокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, вивчивши відзив на позовну заяву, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що 23 січня 2019 року о 22 год. 40 хв. на Дарницькому шосе в місті Києві сталася дорожньо-транспорта пригода, при якій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Опель», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу та здійснив з автомобілем «Вольво», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача, зіткнення, що призвело до пошкодження транспортного абу (а.с. 40).

Постановою Дарницького районного суду м. Києві від 18 лютого 2019 року, яка набула чинності, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, із накладення адміністративного стягнення - штрафу (а.с. 40).

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`Язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

З метою визначення дійсного розміру збитку, завданого пошкодженому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачем замовлено проведення автоторознавчого дослідження (а.с. 8 - 38).

Так, згідно висновку Звіту від 28 лютого 2019 року з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, вартість збитку завданого автомобілю «Вольво», державний номерний знак НОМЕР_2 , визначено у сумі 186 985 грн. 79 коп., а вартість відновлювального ремонту такого автомобіля становить 346 778 грн. 27 коп. (а.с. 8 - 38).

Позивач кервав автомобілем «Вольво», державний номерний знак НОМЕР_2 , за довіреністю від 15 червня 2018 року (а.с. 160 - 161).

Так, за довіреністю від 15 червня 2018 року власник автомобіля «Вольво», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_4 уповноважив окремо ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у строк до 15 червня 2019 року представляти його інтереси при вчиненні правочинів щодо продажу автомобіля, обміну, передачі в оренду (найм), позики належного йому автомобіля марки «Вольво», державний номерний знак НОМЕР_2 , та для цього надав їм право представляти його інтереси в органах нотаріту, відповідних територіальних органах з надання сервісних послуг МВС та інших органах, які відповідають за поставку та зняття з обліку транспортних засобів, у відповідних структурних органах поліції, перед суб`єктами господарювання, які здійснюють комісійну торгівлю транспортними засобами і номерними агрегатами, біржами, органами МВС, перед стаховиками, перед суб`єктами госодарювання, що є виконавцями технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів та в будь-яких інших установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх підпорядкування та форми власності - з усіх без винятку питань, пов`язаних з відчуженням автомобіля, його переобладнанням (зміна типу та моделі, кольру, заміна в установленому порядку номерних знаків, двигуна, кузова, інших номерних агрегатів), ремонтом, проходженням технічного огляду, визначати на власний розсуд місце стоянки автомобіля, керувати згаданим автомобілем для виконання наданих цією довіреністю повноважень, експлуатувати його, зняти автомобіль з обліку, одержувати транзитні номерні знаки, поставити на облік, у разі необхідності забирати автомобіль зі штрафмайнадчика, надавати та одержувати необхідні документи, включаючи заяви, одержувати свідоцтво про реєстрацію ТЗ, дублікат реєстраційного документа у разі його втрати, номерні знаки, укладати від його імені договори цивільно-правового характеру щодло розпорядження та користування автомобілем (купівлі-продажу, міни, комісії, оренди, позички тощо), за винятком договору дарування, визначаючи у відповідних договорах на власний розсуд ціну та інші умови, укладати та підписувати від його імені договори цивільно-правового характеру, ореджувати та сплачувати по таким договорам грошові суми у розмірах згідно з калькуляціями або за домовленістю та сплачувати податки та збори за такими договорами, розписуватися за нього, укладати договори з обов`язкового страхування цивільної відповідальності власника ТЗ, повне Авто-Каско, часткове Авто-Каско, у випадку спричинення автомобілю пошкодження іншими особами внаслідок ДТП чи заподіяння шкоди повіреною особою іншим транспортним засобам під час управління автомобілем як джерелом підвищеної небезпеки укладати, якщо в тому буде необхідність, від його імені угоди про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати за такими угодами грошові суми у розмірах згідно з калькуляціями, актами, експертними висновками тощо, вчиняти інші юридично значимі дії, пов`язані із виконанням цієї довіреності тощо.

Відповідно, на момент скоєння ДТП позивач мав право керувати зазначеним транспортним засобом на відповідній правовій підставі, а отже, має право вимоги до винної у ДТП особи (відповідача).

Пунктом 1 частини першої статті 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Таким чином, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Така позиція з аналогічних правовідносин ивкладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року.

На час дорожньо-транспортої пригоди цивільно-правова відповідальність власника винуватця автомобіля «Опель», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «Унака» відповідно до договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - поліс АМ 829036 з мілітом майнової відповідальності - 100 000 грн. 00 коп., при цьому розмір франшизи - 1 000 грн. 00 коп. (а.с. 114)

В межах розгляду цього спору страховик відповідача - ПрАТ «СК «Унака» виплатило позивачу страхове відшкодування у межах ліміту майнової відповідальності - 99 000 грн. 00 коп. (100 000 грн. 00 коп. - 1 000 грн. (франшиза) = 99 000 грн. 00 коп.), що визнається сторонами й підтверджується платіжною квитанцією за № 084 641 від 02 травня 2019 року про перерахування ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 99 000 грн. 00 коп. (а.с. 117).

Відповідно різниця між фактичними розміром збитку й здійсненою ПрАТ «СК «Унака» позивачу страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 87 985 грн. 79 коп. (186 985 грн. 79 коп. - 99 000 грн. 00 коп. = 87 985 грн. 79 коп.), яка підлягає стягненню з відповідача як винуватця ДТП на підставі статті 1194 ЦК України, а також стягненню з відповідача на користь позивача підлягає розмір франшизи 1 000 грн. 00 коп. відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки франшизу слід розуміти як частину збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування, а покладається на страхувальника (заподіювача збитків) у порядку ст.1194 ЦК України.

Відповідно до ст. 8 Закону № 85/96-ВР страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Поняття «франшиза» міститься у ст. 9 Закону № 85/96-ВР і його слід розуміти як частину збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст.1194 ЦК України).

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Вирішуючи питання про відшкодування матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, судом взято за основу вказаний звіт з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, оскільки він відповідає вимогам законодавства, що регулює професійну оціночну діяльність в Україні, а саме: Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», «Загальним засадам оцінки майна і майнових прав», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440, Методиці товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затверджений Мін`юстом, Фондом держмайна, реєстраційний № 1070/8395 від 24.11.2003 року (зі змінами) тощо; має всі необхідні розрахунки визначення вартості матеріального збитку та виконаний з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, відповідно повинен бути покладений в основу рішення.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Проте частиною 3 зазначеної статті визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За таких правових підстав, суд застосовує спеціальну норму, регулюючу дані правовідносини - статтю 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за наслідками вимог частини 3 статті 22 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правові підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Автомобіль відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України - є джерелом підвищеної небезпеки. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди.

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Законодавець у деліктних зобов`язанням закріпив презумпцію вини заподіювача шкоди і доведення відсутності вини у спричиненні шкоди поклав на заподіювача шкоди.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2, ч.1 ст. 22 ЦК України).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.3 ст.22 ЦК України).

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача шкоди, вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

За таких правових підстав та наданих доказів позов в частині відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є частково обґрунтованим, доведеним й таким, що підлягає задоволенню, підстав для відмови у його задоволенні судом не встановлено.

Суд, надавши оцінку поясненням, письмовим доказам в частині відшкодування моральної шкоди, характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступіню вини відповідача, який завдав моральної шкоди позивачу, погіршення його здібностей та позбавлення можливості їх часткової реалізації, вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині на таких підставах.

Як встановлено в ході розгляду справи, позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., й судом прийнято до уваги фактор співмірності, з урахуванням встановленого факту понесеної позивачем моральної шкоди, що виявилася у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна (пункт 1 частини 2 статті 23 ЦК України), та оцінює її у визначеному позивачем розмірі, вважаючи його співмірним, що підлягає стягненню з відповідача як винуватця дорожньо-транспортної пригоди на користь позивача, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, окрім завданих матеріалих збитків позивачу - пошкодженого майна, які оцінено в сумі 186 985 грн. 79коп., а вартість відновлювального ремонту такого автомобіля становить 346 778 грн. 27 коп., позивачу завдано моральної шкоди внаслідок пошкодженого майна, відповідно визначена судом сума моральної шкоди є співмірною до завданих йому душевних страждань, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна (пункт 1 частини 2 статті 23 ЦК України).

Відповідно до пункту 3 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до пункту 1 та 3 частини 2, частин першої, 4 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Окрім того, з відповідача як заподіювача збитківмає бути стягуто понесені позивачем витрати внаслідок пошкодженого відповідачем майна: 1 800 грн. 00 коп. - на проведення авто - товарознавчого дослідження та 2 190 грн. 00 коп. - на евакуацію автомобіля, що підтверджується платіжними документами про понесені ним збитки (а.с. 60, 66).

Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, розцінюються судом як такі, що спрямовані на уникнення від виконання повного зобов"язання по відшкодуванню збитків з урахуванням вказаного правового висновку, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами, наданими позивачем по справі.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу, якщо про це не звертаються сторони.

Інші доводи позивача, які наведені у позові та відзиві до нього, в межах наданих сторонами доказів, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України.

Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, позивачем при зверненні до суду відповіданно до Закону України «Про судовий збір» сплачений судовий збір за вимогу майнового характеру - 1 129 грн. 76 коп. (а.с.2) та за вимогу немайнового характеру (відшкодування моральної шкоди) - 768 грн. 40 коп. (а.с. 1), а тому останній має бути стягнутий з відповідача на користь позивача пропорційно розміру його відповідальності та задоволеної позовної вимоги- 889 грн. 85 коп. - за вимогу майнового характеру та 768 грн. 40 коп. - за вимогу немайнового характеру (відшкодування моральної шкоди), а всього - 1 658 грн. 25 коп. (889 грн. 85 коп. + 768 грн. 40 коп. = 1 658 грн. 25 коп.).

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 22, 1166, 1187, 1194 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, й моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_4 , 87 985 грн. 79 коп. - матеріальних збитків та 10 000 грн. 00 коп. - моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 1 000 грн. 00 коп. - суму франзизи, 1 800 грн. 00 коп. - понесених витрат на проведення авто - товарознавчого дослідження, 2 190 грн. 00 коп. - понесених витрат на евакуацію автомобіля, 1 658 грн. 25 коп. - судового збору, всього - 104 634 (сто чотири тисячі шістсот тридцять чотири) грн. 04 (чотири).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судомому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

СУДДЯ: