РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Дикаленко А.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 , третя особа Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради, про визнання договору укладеним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що згідно декларації про готовність до експлуатації об`єкта, зареєстрованої Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради від 06.09.2016 року №ДП 20, відповідачем було здійснено реконструкцію нежитлової будівлі під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_1 . До прийняття об`єкту в експлуатацію договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту між Дніпровської міською радою та відповідачем не укладався та останній до прийняття об`єкту в експлуатацію не звертався до міської ради щодо укладення відповідного договору, обов`язок укладання якого визначений ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». На підставі зазначеного, з метою виконання вимог законодавства, Департаментом економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради 26.10.2018 року на адресу відповідача було направлено два примірники проекту договору по об`єкту реконструкції по АДРЕСА_1 . Проте, до теперішнього часу договір не укладено, кошти пайової участі не сплачено та зазначений об`єкт експлуатується без укладання договору, що призвело до неотримання міським бюджетом коштів. В зв`язку з цим, позивач просив визнати укладеним договір між Дніпровською міською радою в особі Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради та ОСОБА_3 про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Дніпра, на умовах, передбачених Порядком залучення, розрахунку і використання коштів пайової участі (внесків) у розвиток інфраструктури м.Дніпропетровська, затвердженого рішенням Дніпровської міської ради від 21.07.2011 року №5/14, в редакції, що наведена в прохальній частині позову.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги.

Представники відповідача в наданому відзиві та поясненнях під час розгляду справи проти позову заперечували, посилаючись на те, що відповідач не отримував проекту договору та про його наявність відповідачу стало відомо лише після ознайомлення із матеріалами справи в суді. Після чого, відповідна пропозиція укласти договір (оферта) не була прийнята відповідачем. Також посилався на те, що відповідач не здійснював будівництва на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , а лише проводив реконструкцію вже існуючої недобудови в 2016 році в межах старого фундаменту, не займаючи нової земельної ділянки. Об`єкт, замовником якого на реконструкцію виступав відповідач було введено в експлуатацію 06.09.2016 року. До того часу договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста не укладався. Тобто, відповідач у відповідності до ч.4 ст.203 ЦК України не виявив вільного волевиявлення для вчинення даного правочину. Між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру пайової участі. Відповідач з розрахунком розміру пайової участі не згоден. В силу положень п.1 ч.6 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури не може перевищувати 10% загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта для нежитлових будівель та споруд, 4% - для житлових будинків. Відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 06.09.2016 року загальна кошторисна вартість будівництва склала 3000000 грн. (4% - не більше 120000 грн., 10% - не більше 300000 грн.). Яким чином позивачем нараховано 288414 грн. 61 коп., є незрозумілим. Крім того, представник відповідача посилався на те, що 17.10.2019 року набрав чинності закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» №132-ІХ від 20.09.2019 року, яким внесено зміни до ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо скасування обов`язку замовника будівництва брати участь у створені та розвитку інфраструктури населеного пункту, а також обмежено розмір пайової участі для нежитлових будівель та споруд 4% загальної кошторисної вартості будівництва, 2% - для житлових будинків. Таким чином, запропонований позивачем проект договору суперечить нормам діючого законодавства, які в даному випадку не мають зворотної дії у часі.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Частиною першою ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 21.03.2007 року №6/11 «Про порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпропетровська» затверджено Порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпропетровська.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 29.07.2011 року №5/14 було внесено зміни до рішення №6/11 від 21.03.2007 року «Про порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпропетровська».

Також рішеннями Дніпровської міської ради №6/19 від 28.12.2011 року та №9/9 від 08.06.2016 року було внесено зміни та доповнення до Порядку залучення, розрахунку і використання коштів пайової участі (внесків) у розвиток інфраструктури міста Дніпропетровська.

Цим Порядком визначено розмір пайової участі замовників (забудовників) у створенні (розвитку) соціальної та інженерно - транспортної інфраструктури міста Дніпропетровська.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06.09.2016 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради було зареєстровано декларацію №ДП 20 про готовність до експлуатації об`єкта реконструйованої нежитлової будівлі під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_1 , замовником якої був ОСОБА_3 .

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначив, що до прийняття об`єкту в експлуатацію договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту між Дніпровської міською радою та відповідачем не укладався та останній до прийняття об`єкту в експлуатацію не звертався до міської ради щодо укладення відповідного договору, обов`язок укладання якого визначений ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

На підставі зазначеного, з метою виконання вимог законодавства, Департаментом економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради 26.10.2018 року на адресу відповідача було направлено два примірники проекту договору по об`єкту реконструкції по АДРЕСА_1 . Проте, до теперішнього часу договір не укладено, кошти пайової участі не сплачено та зазначений об`єкт експлуатується без укладання договору, що призвело до неотримання міським бюджетом коштів.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.2 ст.631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення.

Частиною 1 ст.632 ЦК України встановлено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Частинами 6,9 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) було визначено, що встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати: 1) 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для нежитлових будівель та споруд; 2) 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для житлових будинків.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін.

Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Перевіряючи доводи та заперечення сторін, суд враховує, що позивачем у відповідності до ст.ст.12,81 ЦПК України не надано доказів тому, що відповідачу направлявся лист від 28.10.2018 року з проектом договору про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м.Дніпра, проект якого наданий до позову та який позивач просить визнати укладеним.

В той час, як сторона відповідача під час розгляду справи заперечувала факт отримання цього листа та проекту договору.

Також суд враховує, що наданий позивачем проект договору не містить дати його складання та в позовній заяві позивач не зазначав часу, з якого просить визнати укладеним договір з відповідачем.

Як встановлено судом, відповідач не отримував проекту договору та після ознайомлення з ним під час розгляду справи не прийняв пропозицію його укласти, не погоджуючись з умовами договору та обов`язком його укладення.

Таким чином, за наявності передбачених законом підстав вказаний договір може визнаватись укладеним з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Поряд з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в України» №132-ІХ від 20.09.2019 року було внесено зміни до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме: виключено ст.40 цього Закону, що встановлювала обов`язок замовника будівництва укладати договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Вказані зміни набули чинності з 01.01.2020 року.

Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №132-ІХ від 20.09.2019 року визначено, що договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

Установити, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку:

1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;

4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;

5) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту;

6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

Таким чином вказаним вище Законом України №132-ІХ від 20.09.2019 року було зменшено розмір пайової участі для нежитлових будівель та споруд до 4%, для житлових будинків до 2%, в порівнянні з розміром встановленим ч.6 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до якого розраховано розмір в проекті договору, який позивач просив визнати укладеним.

Згідно ч.2 ст.5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

З урахуванням вищенаведеного, оскільки станом на момент розгляду справи виключено ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а розмір пайової участі, що визначений в проекті договору та додатках до нього, який є істотною умовою договору, суперечить нормам діючого законодавства, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, в зв?язку з відмовою в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати слід покласти на останнього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.5,11,626,628,631,632,638,640 ЦК України, п.13 розділу І, п.2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в України», ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.ст.2,4,5,10,11,12,13,76-81,141,211,258,259,263-268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 , третя особа Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради, про визнання договору укладеним відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 10 лютого 2020 року.

Суддя С.Ю.Казак