Справа № 183/4437/20
№ 2-о/183/169/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Пащенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: виконавчий комітет Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, -

в с т а н о в и в:

14 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності йому правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на житло, б/н виданого 25.11.1996 року Новомосковським житлово-експлуатаційним об`єднанням, на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , із зазначенням одного із власників - ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх вимог заявник зазначає, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, б/н виданого 25.11.1996 року Новомосковським житлово-експлуатаційним об`єднанням, на праві спільної сумісної власності йому належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно чинного законодавства право власності на нерухоме майно підлягає обов`язковій державній реєстрації в Єдиному державному реєстрі прав та їх обтяжень. 09.06.2020 року з метою реєстрації права власності, заявник звернувся із відповідною заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно, проте 15.06.2020 року отримав рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №52653696. Однією з підстав відмови зазначено невідповідність по батькові, а саме в паспорті по батькові заявника зазначено « ОСОБА_1 », а у свідоцтві про право власності на квартиру - « ОСОБА_1 ».

Таким чином, виявлені розбіжності в документах перешкоджають заявникові у реалізації його прав на квартиру, тому він був змушений звернутися до суду з даною заявою.

Ухвалою суду від 01 вересня 2020 року відкрите провадження у справі.

В судове засідання заявник не з`явився, звернувшись до суду з заявою, у якій просить справу розглянути у його відсутність, заяву підтримав.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, однак його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Суду подано копію свідоцтва про право власності на житло, виданого 25 листопада 1996 року Новомосковським житлово-експлуатаційним об`єднанням згідно з розпорядженням (наказом) від 29 жовтня 1996 року за №03485, у відповідності до якого одному із співвласників - ОСОБА_1 належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17).

Між тим, згідно копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Новомосковським МВ УМВС України в Дніпропетровській області 17 липня 2008 року на ім`я заявника, по батькові останнього зазначено як ОСОБА_1 (а.с.15), такі ж дані містяться у його картці платника податків (а.с.16).

Зазначені розбіжності в написанні по батькові заявника у правовстановлюючому документі стали однією із підстав для відмови ОСОБА_1 у державній реєстрації прав на вказану у свідоцтві квартиру, про що свідчить копія рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №52653696 від 15.06.2020 року (а.с.18).

Так, у відповідності до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі, прізвище, ім`я та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігається з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народженні або паспорті.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, вимоги заявника підтверджуються належними допустимими та достовірними доказами, доданими до заяви та підтверджують обставини, на які він посилається.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

З огляду на вищевикладене, враховуючи надані заявником докази, суд прийшов до висновку, що означені вище невідповідності у документах перешкоджають заявникові у реалізації його прав на квартиру, і не можуть бути усунені іншим чином, ніж шляхом встановлення факту належності правовстановлюючого документу заявникові. При цьому, вимоги заявника підтверджуються належними допустимими та достовірними доказами, доданими до заяви та підтверджують обставини, на які посилається заявник, а відтак суд приходить до висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,76,81,89,263,265,315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 , - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) правовстановлюючого документу - Свідоцтва про право власності б/н на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , видане 25.11.1996 року Новомосковським житлово-експлуатаційним об`єднанням згідно з розпорядженням (наказом) від 29 жовтня 1996 року за №03485, на ім`я одного із співвласників - ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Сорока.