Справа №477/2854/18 Головуючий суду першої інстанції Семенова Л.М.
Провадження №22-ц/812/1419/20 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_2 , на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 березня 2020 року, ухвалене о 10 год.53 хв. під головуванням судді Семенової Л.М. в приміщенні суду у м.Миколаєві, повний текст якого складено 23 березня 2020 року, за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Фідобанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про визнання зобов`язання виконаним, припинення іпотечного договору та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 подали до суду вищезазначений позов до публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі ПАТ «Фідобанк» або Банк), який обґрунтовували наступним.

29 січня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №014/4933/3/09585, за яким Банк надає позичальнику кредит в сумі 26 000 доларів США до 28 січня 2015 року із сплатою 13,5 % річних.

Того ж дня, між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

В подальшому сторонами було погоджено, що кредит надається у строк до 28 січня 2016 року.

22 травня 2012 року було укладено Договір про внесення змін до договору іпотеки у зв`язку із реструктуризацією заборгованості за кредитним договором. Визначено, що договір забезпечує вимоги іпотекодержателя у строк до 28 січня 2019 року.

25 вересня 2015 року між ОСОБА_3 та відповідачем, який став правонаступником первинного кредитора, укладено додаткову угоду №4 до кредитного договору, за умовами якої розмір заборгованості за первинним кредитним договором визначено в сумі 17 413,36 доларів США, а також досягнуто домовленості про надання ОСОБА_3 не поновлювальної кредитної лінії та видачу траншу кредиту в сумі 470 596,05 грн. з метою погашення заборгованості за кредитом.

За умовами цього договору Банк зобов`язувався надати ОСОБА_3 перший транш в сумі 228 637,42 грн. зі сплатою 13,5% річних, а починаючи з 01 січня 2016 року із сплатою 20% річних.

Розмір другого траншу сторонами узгоджено в сумі 241 958,63 грн. зі сплатою 0,000001 % річних.

Однак, Банк взятих на себе зобов`язань не виконав та в обумовлені строки другий транш кредиту ОСОБА_3 не надав, а на письмову вимогу причини зазначеного не пояснив. Вказане призвело до нарахування позичальнику неустойки.

Також позивачі зазначали, що надання Банком в кредит грошових коштів в іноземній валюті можливо лише за умови наявності у банківської установи відповідної ліцензії, однак грошові зобов`язання у договорі мають бути визначені у національній валюті гривні. В свою чергу кредитні зобов`язання в іноземній валюті мають наслідком дисбаланс прав та обов`язків позичальника у зв`язку із мінливістю валютного курсу.

Крім того, позивачі вказували, що ОСОБА_1 є поручителем за кредитним договором, але її не було поставлено до відома про укладення додаткової угоди №1 від 25 січня 2010 року та додаткової угоди №4 від 25 вересня 2015 року, що відповідно до положень ст.559 ЦК України має наслідком припинення поруки, оскільки було змінено основне зобов`язання без її згоди та збільшено обсяг її відповідальності.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачі просили визнати виконаним зобов`язання ОСОБА_3 за кредитним договором №014/4933/3/09585 від 29 січня 2008 року; визнати виконаними зобов`язання ОСОБА_1 за іпотечним договором від 29 січня 2008 року, укладеним з метою забезпечення кредитного договору №014/4933/3/09585; припинити договір поруки №014/4933/3/09585/1 від 25 вересня 2015 року, а також припинити іпотечний договір від 29 січня 2008 року у зв`язку з виконанням основного зобов`язання. Крім того, позивачі просили зобов`язати приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В. виключити з державного реєстру іпотек запис про обтяження квартири АДРЕСА_1 , зняти заборону на її відчуження.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 04 жовтня 2019 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено ОСОБА_4 (т.2 а.с.25-26).

Відповідач та третя особа ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечували та вказувала на безпідставність вимог позивачів, оскільки їх доводи не підтверджені належними доказами.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 лютого 2020 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (т.2 а.с.133-135).

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 березня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції виходив із того, що заявлені позовні вимоги спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати у зв`язку з невірним тлумаченням судом першої інстанції норм законодавства та наявних у матеріалах справи доказів та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Апелянт вказувала, що реструктуризація заборгованості шляхом зміни валюти зобов`язання свідчить про незаконність дій Банку, який проводив розрахунки в іноземній валюті з позивачами, які є фізичними особами, з якими проводити такі розрахунки не має підстав. Умови кредитного договору та договору іпотеки щодо валюти зобов`язання не відповідають принципам справедливості, розумності та добросовісності. ОСОБА_1 не надавала згоду на укладання кредитного договору від 29.01.2008 р. Нею було підписано заяву про ознайомлення з його умовами тільки 29.01.2010 р. ОСОБА_1 не підписувала додаткову угоду №1 до кредитного договору. Порука припинилася, оскільки в додаткових угодах до кредитного договору, укладених без її згоди, закладені умови, що збільшують обсяг відповідальності поручителя. Сумнівним є пункт додаткової угоди №1 від 25.01.2010 р. щодо нарахування процентів залежно від облікової політики кредитора. Кредитний договір не містить всієї інформації, яка передбачена вимогами законодавства.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ст.ст.526, 530, 533 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до вимог статей 598-609 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, переданням відступного, за домовленістю сторін, внаслідок прощення боргу, зарахуванням зустрічних однорідних вимог, зарахування у разі заміни кредитора, внаслідок поєднання боржника і кредитора в одній особі, внаслідок неможливості його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає, внаслідок смерті фізичної особи, якщо зобов`язання нерозривно пов`язане з особою, внаслідок ліквідації юридичної особи.

Стаття 559 ЦК України передбачає, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Норми статті 593 ЦК України визначають, що право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що 29 січня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №014/4933/3/09585, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 26 000 доларів США зі сплатою 13,5 відсотків річних строком до 28 січня 2015 року. Позичальника було ознайомлено з усіма його умовами, про що свідчать його підписи, в тому числі на розрахунку орієнтовної вартості кредиту та реальної процентної ставки (т.1 а.с.89-99).

Того ж дня, з метою забезпечення кредитного договору між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки та договір іпотеки, предметом якого виступила квартира АДРЕСА_1 (т.1 а.с.17-19).

25 січня 2010 року між публічним акціонерним товариством «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №1 до вищезазначеного кредитного договору, у якій визначено порядок погашення кредиту, гарантії та обов`язки ОСОБА_3 , а також права позикодавця. З умовами вказаної угоди була також ознайомлена ОСОБА_1 та не заперечувала щодо її укладення (а.с.100-108).

29 квітня 2010 року між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №2, за умовами якої сторони визначили, що фактична заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором від 29 січня 2008 року збільшується на суму прострочених платежів за відсотками в сумі 1720,48 доларів США та загалом складає 24 585,75 доларів США, а строк користування коштами визначено до 28 січня 2016 року зі сплатою 13,5% річних. Також сторонами викладено в новій редакції графік погашення платежів (а.с.109-113).

29 квітня 2010 року між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору поруки, в якій визначено, що повернення кредиту, заборгованість по якому складає 24 585,75 доларів США, здійснюється строком до 28 січня 2016 року (т.1 а.с.23).

Такі ж зміни були внесені і до договору іпотеки. Крім того було зазначено, що цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя і щодо всіх кредитних договорів, укладених, чи таких, що можуть бути укладені в майбутньому, а також додаткових угод (т.1 а.с.25).

22 травня 2012 року між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №3, у якій вони визначили, що строк дії договору продовжено до 28 січня 2019 року, а повернення кредиту та сплата процентів за його користування має відбуватися згідно з графіком погашення. ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами угоди та дала згоду на її укладання (т.1 а.с.114-115).

У зв`язку із укладанням вказаного договору між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки. Визначено, що договір забезпечує вимоги іпотекодержателя у сумі 26 000 доларів США у строк до 28 січня 2019 року (т.1 а.с.28).

25 вересня 2015 року між ПАТ «Фідобанк», який є правонаступником АТ «Ерсте Банк») та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №4 до кредитного договору, за умовами якої сторони визначили, що заборгованість ОСОБА_3 за кредитом складає 17 413,36 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом (основна заборгованість) в сумі 14 385,82 доларів США, суми простроченої до повернення за Кредитом (основної заборгованості) в сумі 2 115,83 доларів США, суми нарахованих, але не сплачених на дату укладення цієї додаткової угоди процентів в сумі 60,94 доларів США та нарахованих і прострочених щодо сплати на дату укладення цієї додаткової угоди процентів в сумі 850,77 доларів США. Сторони домовилися змінити умови кредитування: ПАТ «Фідобанк» надає ОСОБА_3 непоновлювальну кредитну лінію та видає новий транш кредиту на загальну суму 470 596,05 грн. строком до 28 січня 2019 року, з метою сплати заборгованості за первинним кредитним договором. Вказаний транш за умовами договору надається двома частинами, одна з яких в сумі 228 637,42 грн. зі сплатою 13,5% річних до 31 грудня 2015 року, а з 01 січня 2016 року зі сплатою 20% річних. Друга частина траншу встановлена у розмірі 241 958,63 грн. зі сплатою 0,000001% річних. З умовами вказаного договору була також ознайомлена ОСОБА_1 та не заперечувала щодо його укладення (т.1 а.с.116-135).

25 вересня 2015 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки №014/4933/3/09585/1, за яким остання зобов`язалася відповідати за невиконання ОСОБА_3 умов кредитного договору на загальну суму 470 596,05 грн. строком до 28 січня 2019 року зі сплатою відсотків, але не більше 20% річних (т.1 а.с.30-31).

До договору іпотеки цього дня також були внесені зміни щодо наявності обов`язку повернути кредитну заборгованість з загальним лімітом 844 364,58 грн., що складається з максимального ліміту заборгованості в доларах США, який становить 17 413,36 доларів США, та максимального ліміту заборгованості в гривні, який становить 470 596,05 грн. (т.1 а.с.32-33).

Відповідно до виписки по особовим рахункам ОСОБА_3 , відкритих у ПАТ «Фідобанк», 28 вересня 2015 року на рахунок № НОМЕР_1 надійшло 228 637,42 грн. та 241 958,63 грн., а всього 470 596,05 грн., за рахунок яких було здійснено гривневе покриття за купівлю 17 413,36 доларів США (а.с.136-139).

Банківська ліцензія, дозвіл та додаток до дозволу за 29 травня 2007 року свідчать, що ВАТ «Ерсте Банк» мав право здійснювати банківські операції з кредитування у іноземній валюті (т.1 а.с.140-145).

З договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 18.06.2019 р. випливає, що ПАТ «Фідобанк» відступив шляхом продажу ОСОБА_4 права вимоги Банку до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Заборгованість за кредитним договором становила 167 720,55 грн. (т.2 а.с.9-15).

04 листопада 2019 року позивачам було надіслано засобами зв`язку іпотечне повідомлення, договір відступлення права вимоги, реєстр, акт приймання-передавання, витяги з державного реєстру (т.2 а.с.61-64).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 09 січня 2020 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 (т.2 а.с.113-116).

Відповідно до статей 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив характер правовідносин, у мотивувальній частині рішення зазначив відповідні норми цивільного законодавства, навів їх зміст, дав оцінку наданим сторонами доказам.

Апеляційний суд, погоджуючись з цими висновками суду першої інстанції, вважає недоцільним повторне наведення обґрунтувань на спростування доводів апеляційної скарги, які вже були оцінені судом. Судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що хоча пункт перший статті 6 Конвенції і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. Відхиляючи скаргу, апеляційний суд, має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення ЄСПЛ від 21 січня 1999 року у справі «Гарсіа Руїз проти Іспанії»).

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які передбачені нормами Цивільного процесуального кодексу України, як підстави для скасування рішення.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 24 вересня 2020 року.