Справа № 165/2486/19 Головуючий у 1 інстанції: Василюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/1178/20 Категорія: 60 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Здрилюк О. І., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Галицька І. П.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Свередюк Ю. А.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 21 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 13 вересня 2019 року звернувся в суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 . На день смерті їй належало наступне майно: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; на праві спільної сумісної власності квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . 07 серпня 2012 року ОСОБА_3 заповіла все своє майно, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося своєму чоловікові ОСОБА_4 , який прийняв спадщину на підставі ст. 1268 ЦК України, проте свідоцтво про право на спадщину не отримав. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. 01 листопада 2013 року ОСОБА_4 заповів все своє майно, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося позивачу ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_4 він звернувся до приватного нотаріуса Нововолинського міського нотаріального округу Ушакової Ю. А. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька та на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , що належало після смерті ОСОБА_3 05 серпня 2019 року приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Бобак Ж. С. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 її внуку ОСОБА_2 за правом представлення після смерті її сина (його брата) ОСОБА_5 . Cпадкодавець ОСОБА_4 на день відкриття спадщини постійно проживав з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , хоча остання була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки ОСОБА_4 постійно проживав разом з ОСОБА_3 , на нього не поширюється шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідач ОСОБА_2 не мав права на прийняття спадщини за законом, оскільки її прийняв зазначений у заповіті ОСОБА_4 . Просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 21 вересня 2020 року позов задоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживав за адресою: АДРЕСА_2 на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 , в користь ОСОБА_1 768,40 грн сплаченого судового збору.

Відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду в якій покликається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Вказує, що для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно щоб таке проживання було постійним, чого в суді першої інстанції з`ясовано не було. Позивач достеменно знаючи від свого батька про його намір не вчиняти будь-яких дій по успадкуванню майна, що фактично належить його сину батьку відповідача та членам його сім`ї, всупереч його волі доводить факт, що дід фактично прийняв спадщину, і намагається успадкувати майно свого покійного брата. Просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким в позові відмовити повністю.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Від встановлення факту постійного проживання позивача з спадкодавцем на час смерті залежить виникнення та зміна майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Суду не надано доказів того, що договір дарування житлового будинку укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був фіктивним. Крім того, предметом спору є лише встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем. Сторони не вирішують спір щодо оспорення заповіту, визнання договору дарування житлового будинку фіктивним. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з підстав, що в ній наведені.

Позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Свередюк Ю.А. апеляційну скаргу не визнали та просили залишити її без задоволення.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка, за життя в користь ОСОБА_4 склала заповіт. Спадкодавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , 01 листопада 2013 року склав заповіт на користь позивача ОСОБА_1

Будинок за адресою: АДРЕСА_1 а належав на праві приватної власності ОСОБА_3 Квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Дата реєстрації 05.08.2019.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся в нотаріальну контору про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , як спадкоємець, у зв`язку з тим, що його батько її син ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 видано відповідачу ОСОБА_2 05 серпня 2019 року на спадщину житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . 18 вересня 2019 року видано відповідачу ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до довідки відділу Центру надання адміністративних послуг у м. Нововолинську від 03.06.2019 № 17-08/2750 ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки відділу Центру надання адміністративних послуг у м. Нововолинську від 03.06.2019 № 17-08/2749 ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4 і 03 жовтня 2019 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Після смерті ОСОБА_3 позивач спадщини не прийняв.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу(спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Згідно зі статтею 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З матеріалів справи встановлено, що позивач, звернувшись з позовом, не ставить жодних позовних вимог до відповідача у яких би вирішувався спір про право цивільне. В позові про встановлення юридичного факту позивач не обгрунтував для відновлення яких саме його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів йому необхідно встановити факт спільного проживання між двома померлими особами.

Позивач посилається на позицію, викладену в Постанові Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику справах про спадкування», проте спадкоємець ОСОБА_4 за життя не звертався до суду ні з заявою, ні з позовом про встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем ОСОБА_3 за певною адресою.

Позовна вимога про встановлення факту проживання постійного проживання пов`язана з доведенням факту прийняття спадщини, на яку уже видано свідоцтво про право на спадщину іншому спадкоємцю відповідачу ОСОБА_2

ОСОБА_2 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане відповідачу ОСОБА_2 не оспорюється, як і не оспорюється його право власності на спадкове майно.

Cуд першої інстанції на зазначене не звернув увагу, не встановив з якою метою позивач просить встановити факт спільного проживання померлих ОСОБА_3 з ОСОБА_4 за конкретною адресою.

Виникнення у позивача права на спадкування після смерті свого батька ОСОБА_4 не залежить від встановлення факту спільного проживання померлих ОСОБА_4 з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач не ставить питання про встановлення факту постійного його проживання із спадкодавцями.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в даній справі заявлено позов про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, при цьому фактично не заявлено будь-якої позовної вимоги. Разом з тим, вбачається що між сторонами існує спір про право на спадщину, після смерті ОСОБА_3 і спадкове майно, на яке вже видане свідоцтво про право на спадщину і оформлено право власності за спадкоємцем ОСОБА_2 . Питання про встановлення юридичного факту має вирішуватись одночасно із заявленим позовом.

Встановлення факту спільного проживання між собою осіб, які на час звернення до суду з позовом померли, без вирішення спору про право цивільне, не породжує для позивача ОСОБА_1 юридичних наслідків, отже в позові слід відмовити.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 21 вересня 2020 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 1152,60 грн (одну тисячу сто п`ятдесят дві гривні 60 копійок) сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді