Справа№938/260/20
Провадження № 2/938/148/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2020 року селище Верховина, Верховинський район, Івано-Франківська область

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Бучинського А.Б.,

з участю секретаря судового засідання Ласкурійчук С.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

третьої особи ОСОБА_5 ,

представника третьої особи ОСОБА_6 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду із позовом про визнання об`єктів будівництва, що побудовані на земельній ділянці площею 0,1262 га, кадастровий номер :03:001:0503 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , а саме літню кухню зазначену на плані під літерою "Б", гараж зазначений на плані під літерою "В" та сарай зазначений в плані під літерою "Г" об`єктами права спільної сумісної власності подружжя; визнання за нею права власності на 1/2 частину об`єктів будівництва, що побудовані на земельній ділянці площею 0,1262 га, кадастровий номер :03:001:0503 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , а саме літню кухню зазначену на плані під літерою "Б", гараж зазначений на плані під літерою "В" та сарай зазначений в плані під літерою "Г", та визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1262 га, кадастровий номер :03:001:0503, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з початку 2000 року почала проживати з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а в 2001 році офіційно зареєстрували шлюб. В 2000 році вона переїхала на постійне проживання до ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 . Оскільки вони не мали власного житла, а тому розпочали будівництво житлового комплексу на території будинковолодіння, який ОСОБА_3 самостійно розпочав будувати вже після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 . В період з 2000 по 2008 роки вони повністю збудували цегляний комплекс господарських споруд позначених в технічному паспорті, як літня кухня зазначену на плані під літерою "Б", гараж зазначений на плані під літерою "В" та сарай зазначений в плані під літерою "Г", які є самостійними об`єктами на території будинковолодіння в АДРЕСА_1 , з усіма комунікаціями, де вони з відповідачем та дітьми проживають на даний час. Всі кошти на будівництво витрачено спільні сімейні. Однак рішенням Верховинського районного суду від 20.02.2020 задоволено позов ОСОБА_5 , визнано об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зокрема і дані об`єкти нерухомості та визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 ідеальну частину земельної ділянки та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Вважає, що даним рішенням суду, її фактично позбавлено права на частку у спільному майні подружжя, яке створене її працею та коштами. А тому просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді Верховинського районного суду від 09.06.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач ОСОБА_3 у строк встановлений судом відзив на позов не подав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 07.07.2020 через канцелярію суду подала пояснення щодо позову, зазначає, що позовні вимоги є безпідставними і такими що не підлягають до задоволення, оскільки предмет позову в даній справі вже був предметом цивільної справи за її позовом до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 про визнання об`єктом права спільної суміжної власності подружжя та поділ майна, в якій постановлено рішення суду про задоволення позову та визнано за нею право власності на 1/2 ідеальну частину нерухомого майна, в яке зокрема і входять такі господарські споруди, як літня кухня зазначена на плані під літерою "Б", гараж зазначений на плані під літерою "В" та сарай зазначений в плані під літерою "Г" та 1/2 ідеальну частину спірної земельної ділянки.

Ухвалою суду від 21.09.2020 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_4 про призначення по справі будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертиз за їх безпідставністю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , її представник заявлені позовні вимоги підтримали з підстав наведених в позовній заяві. Представник ОСОБА_2 додатково пояснив, що позивач змушена звернутися до суду з даним позовом, оскільки третя особа ОСОБА_5 в добровільному порядку не надає ОСОБА_3 згоди на визначення його частки у майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Просять позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні проти позову не заперечили. Відповідач вказав, що дійсно, в період перебування у шлюбі із позивачем, вони разом побудували цегляний комплекс господарських споруд, а саме літню кухню зазначену на плані під літерою "Б", гараж зазначений на плані під літерою "В" та сарай зазначений в плані під літерою "Г", які є самостійними об`єктами на території будинковолодіння в АДРЕСА_1 де вони і проживають на даний час. А тому не заперечує проти задоволення позову.

Третя особа, ОСОБА_5 та її представник відносно позову заперечили. Представник вказав, що позивач просить визнати об`єкти будівництва, які побудовані на земельній ділянці площею 0,1262 га за адресою АДРЕСА_1 , а саме літню кухню зазначену на плані під літерою "Б", гараж зазначений на плані під літерою "В" та сарай зазначений в плані під літерою "Г" та саму земельну ділянку об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та визнати за нею право власності на 1/2 частину даного майна, не враховуючи при цьому, що такі об`єкти будівництва являються господарськими будівлями, які призначені для обслуговування житлового будинку, який, як і земельна ділянка, визнані судом спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . При цьому зазначає, що реального розподілу спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не відбулося. Просить в задоволенні позову відмовити за його безпідставністю.

Заслухавши пояснення учасників справи, їх представників, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відмовляє в задоволенні позову з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16.01.2001, актовий запис №3 (а.с.43).

Згідно з свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 23.01.2002, що видане на підставі рішення Верховинської селищної ради №54 від 23.11.2001 (а.с.38) відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок 23.01.2002 за реєстровим номером №9 зареєстрований в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації та 04.10.2018 державним реєстратором за ОСОБА_3 здійснено державну реєстрацію права власності на даний житловий будинок (а.с.39).

Крім того, за відповідачем ОСОБА_3 19.11.2018 зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,1262 га, кадастровий номер :03:001:0503, цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.29).

Також судом встановлено, що рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 27.02.2020 (а.с.8-17), залишеного постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 13.07.2020 без змін, позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 :

- земельну ділянку площею 0,1262 га, кадастровий номер :03:001:0503, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- житловий будинок, позначений на плані під літерою А, загальною площею 130,1 м.кв., житловою площею 76,7 м.кв. з господарськими будівлями та спорудами: літньою кухнею, позначеною на плані під літерою Б, гаражем позначеним на плані під літерою В, сараєм позначеним на плані під літерою Г, погребом позначеним на плані під літерою Д, вбиральнею позначеним на плані під літерою Ж, криницею позначеною на плані під №1, огорожею позначеною на плані під №2, що розташовані на земельній ділянці, площею 0,1262 га, кадастровий номер :03:001:0503, за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_5 право власності на:

- Ѕ ідеальну частину земельної ділянки, площею 0,1262 га, кадастровий номер :03:001:0503, цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- Ѕ ідеальну частину житлового будинку, позначеного на плані під літерою А, загальною площею 130,1 м.кв., житловою площею 76,7 м.кв. з господарськими будівлями та спорудами, а саме: літню кухню, позначену на плані під літерою Б, гараж позначений на плані під літерою В, сарай позначений на плані під літерою Г, погріб позначений на плані під літерою Д, вбиральню позначену на плані під літерою Ж, криницю позначену на плані під №1, огорожу позначену на плані під №2, що розташовані на земельній ділянці, площею 0,1262 га, кадастровий номер :03:001:0503, за адресою: АДРЕСА_1 .

Не зважаючи на той факт, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 рішенням суду визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та визнано за третьою особою ОСОБА_5 право власності на Ѕ ідеальну частину даного майна, позивач вважає, що об`єкти будівництва побудовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , а саме літня кухня, гараж, сарай та земельна ділянка є спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яке було створено та набуто ними за час перебування у шлюбі.

З такими висновками сторони позивача суд не погоджується враховуючи наступне.

Згідно з статей 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 78, 81 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, в рішенні Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 27.02.2020, яке має преюдиційне значення в даній справі, зазначено, що нерухоме майно, а саме житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 був нажитий ОСОБА_3 та ОСОБА_5 як подружжям, а тому, незалежно від особистої участі кожного з подружжя у його створенні, за правилами чинного на момент розірвання шлюбу законодавства, являвся спільною власністю подружжя, а оскільки на час спірних правовідносин діяв Закон України «Про власність», який не пов`язував виникнення права власності з моментом державної реєстрації права власності на нерухоме майно, тому не зважаючи на ту обставину, що відповідачем зареєстровано право власності на житловий будинок уже після розірвання шлюбу у 2002 році, суд визнав вказане майно спільним майном подружжя, як таке що нажите сторонами у шлюбі.

При цьому судом було враховано, що ОСОБА_3 було добудовано частину господарських будівель уже після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 , однак виходячи із змісту юридичного поняття «головна річ та її приналежність», враховуючи що житловий будинок під літ. А є головною річчю, а усі господарські будівлі, споруди її приналежністю, щодо яких не може виникати окремих цивільних прав та обов`язків, і ОСОБА_3 не вживалося заходів для реєстрації цих будівель, як окремого нерухомого майна, підстав для виключення частини цих будівель із об`єму спільного сумісного майна подружжя не було.

Дійсно, як вбачається з технічного паспорта (а.с.25-27), будинковолодіння АДРЕСА_1 , складається із житлового будинку, загальною площею 130,1 м.кв. позначеного на плані під літерою А, а також господарських будівель і споруд, а саме: літньої кухні під літ. Б, гаража під літ. В, стайні під літерою Г, навіс під літ. Д, дворової вбиральні під літ. Е, дворової вбиральні під літ. Є, півниці під літерою Ж, колодязя під №1, воріт під №2, огорожі під №3.

Згідно з п. 3.1. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 № 127, в редакції на момент видачі свідоцтва про право власності, технічній інвентаризації підлягають об`єкти (згідно з розділом 2) всіх форм власності, розташовані на земельних ділянках (за окремими поштовими адресами), незалежно від того, побудовані вони за відповідно оформленими документами чи самовільно: будинки, включаючи прибудови та надбудови, громадські та виробничі будинки, господарські будівлі та споруди.

Пунктом 2.2. даної Інструкції, в редакції на момент видачі свідоцтва про право власності, визначено поняття будинків садибного типу, а саме, що житловий будинок указаної категорії складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень. На присадибних земельних ділянках, крім житлових будинків, розміщуються господарські будівлі (сараї (хліви), літні кухні, гаражі, майстерні, вбиральні тощо) та споруди (колодязі, вигрібні ями, навіси, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо).

Згідно пп. 1 п. 6 Розділу І цієї Інструкції, в редакції на час розгляду справи, технічну інвентаризацію проводять перед прийняттям в експлуатацію завершених будівництвом об`єктів, у тому числі після проведення реконструкції, капітального ремонту, технічного переоснащення, реставрації, щодо яких отримано право на виконання будівельних робіт .

Відповідно п. 4 глави 1 Розділу ІІ даної Інструкції господарські (допоміжні) будівлі (сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, сміттєзбірники тощо) та споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо) підлягають технічній інвентаризації в складі основної будівлі.

Враховуючи наведене та те, що предметом позову в справі, яким у відповідності до вимог ст.13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається на власний розсуд, є об`єкти будівництва, а саме літня кухня зазначена на плані під літерою "Б", гараж зазначений на плані під літерою "В" та сарай зазначений в плані під літерою "Г" за адресою: АДРЕСА_1 , які згідно норм права, не являються окремими об`єктами права власності, а є приналежністю головної речі, а саме житлового будинку, зазначеного під літерою А, та створені для обслуговування даного житлового будинку, який на праві спільної сумісної власності майна подружжя належить відповідачу ОСОБА_3 та третій особі ОСОБА_5 . Окремих вимог щодо визнання спільною сумісною власністю житлового будинку, зазначеного під літерою А, господарських будівель та споруд, визнання права власності на такі, позивачем не заявлялося, а тому підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання таких об`єктів будівництва спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не має.

З цих же підстав суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на Ѕ частину даного майна.

При цьому, суд враховує, що доказів визначення ідеальної частки колишнього подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у спільному майні, або реального поділу спільного сумісного майна, на час розгляду справи, сторонами суду не представлено, таких в судовому засіданні не встановлено.

Щодо позову в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя земельної ділянки, площею 0,1262 га, кадастровий номер :03:001:0503, цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та визнання за позивачем права власності на Ѕ частину такої земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 27.02.2020 було встановлено, що право власності у відповідача ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0,1262 га, кадастровий номер :03:001:0503, цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), виникло в порядку приватизації на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №853016 від 21.04.2008 виданого згідно з рішенням Верховинської селищної ради від 15.06.2007, яка відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

В той же час, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Таким чином, у випадку набуття у власність земельної ділянки одним з подружжя шляхом її приватизації, якщо на такій земельній ділянці розташований житловий будинок, що визнаний судом спільною сумісною власністю подружжя та здійснено його поділ, то до кожного з учасників подружжя переходить право власності на частку у цій земельній ділянці, яка відповідає розміру частки у спільній власності на будинок.

Дійсно, об`єкти будівництва, а саме літня кухня зазначена на плані під літерою "Б", гараж зазначений на плані під літерою "В" та сарай зазначений в плані під літерою "Г" знаходяться на земельній ділянці, площею 0,1262 га, кадастровий номер :03:001:0503 за адресою: АДРЕСА_1 , що набута відповідачем у власність шляхом приватизації. Однак, оскільки такі об`єкти будівництва є невід`ємною частиною житлового будинку, який судом визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , позивачу відмовлено у визнанні об`єктів будівництва спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а тому підстав для визнання за позивачем права власності на Ѕ частину земельної ділянки на якій знаходяться об`єкти будівництва, немає. Враховуючи наведене, в задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю.

Керуючись ст.ст.10-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 354, 355, Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 про визнання об`єктів будівництва, що побудовані на земельній ділянці площею 0,1262 га, кадастровий номер :03:001:0503 з цільовим призначем для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , а саме літню кухню зазначену на плані під літерою "Б", гараж зазначений на плані під літерою "В" та сарай зазначений в плані під літерою "Г" об`єктами права спільної сумісної власності подружжя; визнання за нею права власності на 1/2 частину об`єктів будівництва, що побудовані на земельній ділянці площею 0,1262 га, кадастровий номер :03:001:0503 з цільовим призначем для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , а саме літню кухню зазначену на плані під літерою "Б", гараж зазначений на плані під літерою "В" та сарай зазначений в плані під літерою "Г", та визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1262 га, кадастровий номер :03:001:0503, з цільовим призначем для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , відмовити за його безпідставністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд Івано-Франківської області або безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Третя особа: ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Повний текст судового рішення складено 28 вересня 2020 року.

Суддя: Бучинський А.Б.