Єдиний унікальний номер 234/1471/20
Номер провадження 22-ц/804/2568/20
Головуючий у 1 інстанції Переверзева Л.І. Єдиний унікальний номер 234/1471/20
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/2568/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Агєєва О.В., Канурної О.Д.,

за участю секретаря Гладуха О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області, в режимі відеоконференції з Краматорським міським судом Донецької області, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19 травня 2020 року цивільну справу № 234/1471/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди (головуючий у 1 інстанції суддя Переверзева Л.І.),

В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначив, що 22 листопада в м.Краматорську Донецької області на перехресті вул. Загірська та вул. Аероклубна з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода за участю сторін. Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 3 грудня 2019 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності, накладено штраф у розмірі 340 гривень.

Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль Mitsubishi Outlender, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить позивачу на праві власності. Вартість відновлюваного ремонту автомобіля позивача складає 91170, 00 грн та вартість автомобільної покришки, яка була ним придбаний замість зіпсованої становить 2400 грн. На момент ДТП відповідно до Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідальність ОСОБА_2 була застрахована СК «АСКО-ДОНБАС-ПІВНІЧНИЙ», яка виплатила позивачу відшкодування в розмірі 44878,20 грн., але завдані збитки перевищують суму страхової виплати. Тому вважає, що решта завданої матеріальної шкоди у загальній сумі 48691,80 грн, повинна бути відшкодована відповідачем. Крім того, вважає, що діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду, яку оцінює в 30000 гривень.

У зв`язку з наведеним просив стягнути з відповідача на його користь у відшкодування завданої матеріальної шкоди 48691,80 грн, витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 850 грн та моральну шкоду в розмірі 30000 грн.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 09 травня 2020 року позовні вимоги було задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 1000 грн, моральну шкоду, завдану внаслідок пошкодження майна в сумі 3000 грн та витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 850 грн, а всього в сумі 4850 гривень. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів зазначає, що суд неналежним чином з`ясував обставини які мають значення по справі. Не врахував, що позивачем було проведено ремонт пошкодженого автомобіля та розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, повинні визначається відповідно до вартості відновлювального ремонту пошкодженого майна. Вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача після пошкоджень внаслідок ДТП склала 91170 грн. та вартість пошкодженої автомобільної покришки становить 2400 грн. Крім того, вважає суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди не врахував усіх обставин справи, у тому числі характеру та обсягу завданих пошкодженням автомобіля страждань та визначення судом сума є недостатньою.

Відповідачем було надано відзив на апеляційну скаргу, у якому він просив залишити рішення без змін, а скаргу без задоволення. Зазначає, що позивачем не надано належних доказів ремонту пошкодженого автомобіля та його вартості; надані позивачем докази не підтверджують належним чином розміру збитків, які останній поніс у зв`язку з ремонтом автомобіля. Щодо розміру моральної шкоди вважає, що суд у повному обсязі врахував усі обставини справи та визначив його з урахуванням вимог розумності та справедливості.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримали, просили рішення суду в частині відмови у задоволені позивних вимог скасувати та ухвалити нове.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін.

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини. Відповідачем рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити з наступних підстав.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язання сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Якщо розмір завданої шкоди перевищує належним чином визначену страхову суму (регламентну виплату), відшкодування шкоди в обсязі такої різниці здійснюється в межах окремого деліктного зобов`язання за участі деліквента (особи, яка винна у скоєнні ДТП) та потерпілого. Тобто, якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування. Тому є правильним стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком. Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року в справі №6-691цс15 та у постанові Верховного Суду від 30.10.2019 року у справі №753/4696/16-ц.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що з вини відповідача 22 листопада 2019 року в м.Краматорську в районі перехрестя вул.Загірська та вул..Аероклубна сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_2 та автомобіля Mitsubishi Outlender, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , якій належить останньому на праві власності. В наслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відповідно до звіту експертного автотоварознавчого дослідження № 224/19 від 6 грудня 2019 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля Mitsubishi Outlender, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 97951,76 грн (з урахуванням вартості автомобільної покришки); ринкова вартість автомобіля позивача на момент ДТП становить 226292 грн.; вартість матеріального збитку заподіяного власникові автомобіля становить 45878, 20 грн.

Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 3 грудня 2019 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в доход держави в сумі 340 гривень.

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом обов`язкового страхування ПрАТ СК АСКО ДС».

Відповідно до листа №2 від 20.01.2020 року ПрАТ «СК АСКО ДС» було прийнято рішення щодо компенсації страхового відшкодування по страховому випадку, яке сталося 22.11.2019 року за участю належного позивачу автомобіля Mitsubishi Outlender, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

13.12.2019 року страховою компанією позивачу сплачено страхове відшкодування на ремонт автомобіля Mitsubishi Outlender, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у сумі 44878,20 грн. згідно страхового акту №2076/19 від 12.12.2019 року, без ПДВ.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовуються сторонами.

Відповідно до рахунку-фактури №397 від 10.12.2019 року, виданого ПП ОСОБА_3 , загальна вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля Mitsubishi Outlender, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням заміни деталей, становить 91170 грн. Згідно копії чеків від 10.12.2019 року №2, від 16.12.2019 року №3 та від 23.12.2019 року №4 ПП ОСОБА_3 придбалися автозапчастини на автомобіль Mitsubishi Outlender на суми 15000 грн. та 15000 грн. і на суму 16300 грн, відповідно.

Згідно з актом виконаних робіт №121 від 11.01.2020 року ПП ОСОБА_3 усі заплановані та узгоджені роботи з замовником щодо ремонту автомобіля Mitsubishi Outlender виконані у повному обсязі. Заперечень з якості їх виконання немає. Вартість робіт склала 91170 грн.

Крім того, позивачем окремо придбано автомобільну покришку 215/60 R17 CONTINENTAL CONTIPROCONTACT TX 69H SLOV 18-17 вартістю 2400 грн, що підтверджується копією накладної №Ч-000000406 від 09 січня 2020 року.

За таких обставин, вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач несе відповідальність по відшкодуванню шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з його вини майну позивача у вигляді різниці між сплаченим страховим відшкодуванням та фактично завданою шкодою.

Проте вирішуючи питання щодо розміру відшкодування завданої матеріальної шкоди суд першої інстанції виходив з вартості матеріального збитку, зазначеного у автотоварознавчому дослідженні - 45878,20 грн. (з урахуванням виплаченого позивачу страхового відшкодування у розмірі 44878,20 грн.).

Проте з таким висновком суду не можна погодитися з наступних підстав.

Порядок визначення шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, врегульовано главою 82 ЦК України, крім того, відповідні роз`яснення надано у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року N 4.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року N 4, при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Визначаючи загальний розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу, суд першої інстанції не врахував, що позивачем проведено відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля. Його вартість не перевищує ринкової вартості автомобіля позивача на момент ДТП, яка визначена висновком експерта, а тому відшкодуванню на користь позивача підлягає саме фактично понесені ним витрати у розмірі, який підтверджується матеріалами справи.

З матеріалів справи убачається, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт (з урахуванням обсягу необхідного ремонту та вартості придбаних автозапчастин) складає 91170 грн. Дана сума підтверджується рахунком-фактурою №397 від 10.12.2019 року, актом виконаних робіт №121 від 11.01.2020 року та не суперечить звіту експертного автотоварознавчого дослідження № 224/19 від 6 грудня 2019 року, а ні за обсягом виконаних робіт, а ні за їх вартістю. Вартість окремо придбаної позивачем автомобільної покришки підтверджується відповідною накладною.

Апеляційний суд не приймає доводи викладені у запереченні на апеляційну скаргу щодо недоведеності розміру завданої шкоди, оскільки статтею 12 ЦПК України визначено, що одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін. Та відповідно до ч.3, 4 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За положеннями ч. 4 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє в реалізації ними прав, передбачених кодексом. У відповідності до вимог процесуального права, судом роз`яснено відповідачу обов`язок надати докази на підтвердження наведених ним заперечень, проте ним не надано належних та допустимих доказів на спростування суми завданої матеріальної шкоди.

За таких обставин, визначаючи остаточний розмір суми, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача апеляційний суд виходить з того, що відшкодуванню підлягає різниця між загальним розміром матеріальної шкоди (91170 грн. вартість відновлювального ремонту + 2400 грн. вартість автомобільної покришки, яка була окремо придбана) та сумою страхового відшкодування сплаченою за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у розмірі 44878,20 грн, з якою погодилися обидві сторони, і складає 48691,80 грн.

Отже, рішення суду першої інстанції у частині стягнення матеріальної шкоди підлягає зміні, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 48691,80 грн.

Проте апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо невірно визначеного розміру відшкодування моральної шкоди, оскільки моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного страждання. Діюче законодавство не містить визначення способів обчислення її розміру. Зважаючи на це будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З рішення суду вбачається, що судом першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно досліджені всі обставини по справі, з урахуванням яких суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог частково. Визначена судом сума відшкодування моральної шкоди є справедливою та такою, що відповідає характеру і ступеню моральних страждань та негативних наслідків.

Отже, у даній частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Згідно ч.13 ст. 141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Задовольняючі апеляційну скаргу позивача частково, апеляційний суд, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, та ставок судового збору, передбачених ст. 4 Закону України «Про судовий збір», вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору у розмірі 555,40 грн., сплаченого за подання позовної заяви, та у розмірі 833,09 грн., сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19 травня 2020 року змінити в частині розміру матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та розподілу судових витрат, виклавши абзаци другий - третій рішення у наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 48691(сорок вісім тисяч шістсот дев`яносто одну) грн. 80 коп., моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 3000 (три тисячі) грн. та витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн., а всього в сумі 52541 (п`ятдесят дві тисячі п`ятсот сорок одну) грн 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 555,40 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, та у розмірі 833,09 грн., судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.»

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

О.В. Агєєв

О.Д. Канурна

Повний текст постанови складений 24 вересня 2020 року

Суддя-доповідач В.В. Папоян