Справа № 127/3016/20
Провадження № 22-ц/801/1660/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Луценко Л. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 рокуСправа № 127/3016/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя доповідач),

суддів: Ковальчука О. В., Панасюка О. С.

учасники справи:

позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа страхування»,

відповідач (особа яка подала апеляційні скарги) ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 липня 2020 року, постановлене у складі судді Луценко Л. В. в м. Вінниця, повний текст судового рішення складено 24 липня 2020 року, -

в с т а н о в и в :

06 лютого 2020 року ПАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» звернулася до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Позов мотивовано тим, що 13 серпня 2019 року в м. Вінниці, по вул. Батозькій, 21, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого транспортного засобу засобу «Mazda 6», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням і здійснив наїзд на припарковані транспортні засоби «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 , та «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_3 , власник якого - ОСОБА_3 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Після вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідач самовільно залишив місце події.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2019 року (справа № №127/22753/19) та постановою Вінницького міського суду Вінницької області від від 26 вересня 2019 року (справа №127/23027/19) ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122 - 4, 124, 130 КУпАП.

15 серпня 2019 року та 23 серпня 2019 року власники пошкоджених транспортних засобів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , звернулися до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Станом на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована згідно договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/164684631 від 03 червня 2019 року, на підставі цього полісу, 18 жовтня 2019 року потерпілим особам здійснено виплати страхового відшкодування у розмірі 21 941, 89 грн ОСОБА_2 та 47 360, 86 грн ОСОБА_3 .

З огляду на те, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2019 року було встановлено, що в момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 13 серпня 2019 року, відповідач керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, та що після дорожньо-транспортної пригоди він самовільно залишив місце ДТП, 18 листопада 2019 року відповідачу було надіслано претензію за № 634 про відшкодування шкоди у розмірі 69 302, 75 грн, однак вказану вимогу не задоволено.

Тому, на підставі вище викладеного з посиланням на п. п. «в» 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 ЗУ № 1961 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі ЗУ №1961-ІV) позивач просив стягнути з відповідача на користь ПАТ «СК «Альфа Страхування» в порядку регресу, завдану ним майнову шкоду, в розмірі 69 302, 75 грн та витрати на судовий збір у розмірі 2 102 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 липня 2020 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, у розмірі 69 302 грн 75 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що, позивачем надано усі докази, які свідчать про здійснення ним страхової виплати шкоди в сумі 69 302 грн 75 коп. (21 941, 89 + 47 360,86 = 69 302, 75), спричиненої в результаті ДТП транспортним засобам «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 , та «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_3 , винуватцем ДТП є відповідач. Підставою для задоволення регресної вимоги суд зазначив положення статті 38 ЗУ № 1961-IV, якою передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування звернутися з регресивним позовом до водія забезпеченого транспортного засобу, якщо водій який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння або під впливом препаратів, що знижують увагу чи швидкість реакції. В ході розгляду справи ОСОБА_1 заявляв клопотання про призначення у цій справі автотоварознавчої експертизи в зв`язку з тим, що він не погоджується з розміром збитку, визначеним страховою компаніє., в задоволенні якого йому було відмовлено Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 травня 2020 року.

На ухвалене у справі рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач не заперечує своєї вини у заподіянні шкоди власникам автомобілів, та свого обов`язку відшкодувати потерпілим завдану шкоду. Він не визнає лише суму шкоди яку зазначив позивач. Вважає, що суд безпідставно відмовив у призначенні експертизи, оскільки він надав суду доводи які дають привід сумніватися у правильному встановленні розміру шкоди. Вказує, що проведення експертної оцінки завданих ним пошкоджень, огляд експертом пошкоджених автомобілів проводився без його участі. Стверджує про наявність розбіжностей опису характеру пошкоджень автомобілів та невідповідність фактів, зазначених в експертних висновках реальним обставинам справи. Зауважує, що в підготовчому засіданні при вирішенні питання про призначення експертизи суд фактично надав правову оцінку доказам у справі.

Зазначає, що після ДТП ринкова вартість автомобіля не визначалася, позивач надав звіт про визначення ринкової вартості автомобіля лише до ДТП, та зазначив що автомобіль знищено. І саме цю ринкову вартість до ДТП, всупереч ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове соціальне страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначив як шкоду яка підлягає відшкодуванню.

Від позивача впродовж встановленого апеляційним судом строку, відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

По справі встановлено наступні обставини, що не оспорюються:

- 03 червня 2019 року між ПАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» та ОСОБА_1 було укладено договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/164684631 щодо транспортного засобу «Mazda 6», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2006 року випуску. Строк дії поліса з 15 червня 2019 року до 14 червня 2020 року. Страхова сума на одного потерпілого становить за шкоду, заподіяну майну, 100 000 грн. Розмір франшизи 0 (нуль) гривень (а.с.8).

- 13 серпня 2019 року о 23 год. 30 хв. по вул. Батозька, 21, м. Вінниця, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Mazda 6», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечного інтервалу, не впорався із керуванням та здійснив наїзд на транспортні засоби марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 , «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_3 , що були припарковані, чим порушив п. п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України (довідка № 034245 про дорожньо-транспортну пригоду). В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 9-10).

- Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення №127/22753/19 встановлено, що 13 серпня 2019 року о 23 год. 30 хв., керуючи транспортним засобом марки «Mazda 6», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Батозька, 21 в м. Вінниці, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечного інтервалу, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на транспортні засоби марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 , «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_3 , «ГАЗ», д.н.з. НОМЕР_4 , що були припарковані. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Водій ОСОБА_1 порушив п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом на 1 рік (а.с. 11).

- Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення №127/23027/19 встановлено, що 13 серпня 2019 року о 23 год. 30 хв., по вул. С. Зулінського у м. Вінниці, керував транспортним засобом марки «Mazda 6», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком лікаря №2177 КП ВОНД «Соціотерапія». У вказаний день та час, у вказаному місці, водій ОСОБА_1 , керуючи вказаним транспортним засобом, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечного інтервалу, не впорався із керуванням та здійснив наїзд на транспортні засоби марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 , «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_3 , що були припарковані, в результаті чого відбулось пошкодження транспортних засобів. Після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 залишив місце пригоди. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу розміром 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік (а.с. 12 13).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказані постанови Вінницького міського суду Вінницької області не оскаржувались та набули законної сили 05 жовтня 2019 року та 08 жовтня 2019 року відповідно. Відповідач по справі ОСОБА_1 сплатив штраф, а також судовий збір на користь держави.

- Відповідно до звіту № 49784-1 від 27 серпня 2019 року про оцінку матеріального збитку, завданого транспортному засобу марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 , вартість матеріального збитку складає 86 941, 89 грн, а вартість відновлювального ремонту 130 926, 63 грн (а.с. 19-33).

- З 03 вересня 2019 року по 10 вересня 2019 року тривав онлайн-аукціон для визначення вартості транспортного засобу марки «Chevrolet Aveo» у пошкодженому стані на платформі ТОВ «Аутадекс Україна», у ході якого найвища цінова пропозиція покупки транспортного засобу становила 65 000 грн (а.с. 95 - 96).

- На підставі цього звіту та результатів онлайн-аукціону позивачем складено страховий акт №0859.609.19 01 від 15 жовтня 2019 року, згідно із яким сума страхового відшкодування становить 21 941, 89 грн (а.с. 34). Вказана сума була обчислена як різниця між ринковою вартістю транспортного засобу та вартістю залишків (86 941, 89 65 000 = 21 941, 89).

- 18 жовтня 2019 року позивачем по справі було перераховано на банківський рахунок ОСОБА_2 страхове відшкодування за вказаною дорожньо-транспортною пригодою у сумі 21 941, 89 грн, про що свідчить платіжне дорученням № 30116 від 18 жовтня 2019 року (а.с. 35).

- Відповідно до звіту № 49784 від 28 вересня 2019 року про оцінку колісного транспортного засобу «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_3 , визначено, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (з ПДВ) становить 59 201, 08 грн (а.с. 41-51).

- На підставі ремонтної калькуляції у вказаному звіті позивачем складено страховий акт №0859.609.19 02 від 15 жовтня 2019 року, згідно якого сума страхового відшкодування становить 47 360, 86 грн. (а.с. 52). Вказана сума була обчислена як різниця між сумою вартості слюсарних робіт, матеріалів та складових на заміну (9 424, 80 + 7 260, 28+ 42 516, 00 = 59 201, 08) та сумою ПДВ (59 201, 08 11 840, 22 = 47 360, 86).

- ПАТ «СК «Альфа страхування» на відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_3 сплачено 47 360, 86 грн, про що свідчить платіжне доручення № 30114 від 18 жовтня 2019 року (а.с. 53).

18 листопада 2019 року на адресу відповідача було направлено претензію № 634 про відшкодування заподіяної внаслідок ДТП шкоди у розмірі 69 302, 75 грн, однак заборгованість погашена не була (а.с. 54 55).

Між сторонами виник спір щодо права регресної вимоги ПАТ «СК «Альфа страхування» до особи, винної в настанні страхового випадку, що регулюється Законом України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон № 1961-VI) та нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За правилами ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з пунктом 38.1 статті 38 Закону України № 1916-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов:

38.1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду:

а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Відповідач не заперечує факту настання ДТП з його вини та факту спричинення шкоди власникам автомобілів, перебування ним в стані алкогольного сп`яніння та залишення місця пригоди, визнає свій обов`язок відшкодувати потерпілим завдану шкоду.

Відповідач ОСОБА_1 не згоден лише з розміром шкоди, яка визначена страховиком.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в цій частині, слід зазначити наступне.

Дії страховика після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення регламентної виплати передбачено ст. 34 Закону № 1961-VI, зокрема для визначення причин розміру збитків страховиком залучаються їх працівники. Страховиком та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Позивач ПАТ «СК «Альфа страхування» виконав вимоги ст. 34 Закону № 1961-VI оскільки за його дорученням 27 серпня 2019 року пошкоджений транспортний засіб марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 (власник ОСОБА_2 ), а 28 вересня 2019 року пошкоджений транспортний засіб марки «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_3 (власник ОСОБА_3 ) були оглянуті суб`єктом оціночної діяльності, оцінювачем складено звіти про оцінку автомобілів та визначено, з урахуванням того, що відновлення автомобіля «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 неможливе, що вартість матеріального збитку становить 86 941,89 грн (а.с. 19 33) а для автомобіля «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_3 визначено розмір вартості відновлювального ремонту в сумі 59 201,08 грн (а.с. 41 51).

Оцінку проведено суб`єктом, який відповідає вимогам статей 4 - 6, 17, 18 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» а також статей 30, 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача.

Як вбачається зі змісту звіту від 27 серпня 2019 року та звіту від 28 вересня 2019 року, оцінка проведена оцінювачем на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, Національного стандарту № 1 «Загальні принципи оцінки майна та майнових прав», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440.

Відповідач має право не погоджуватися з оцінкою завданого ним матеріального збитку та доводити її неправильність. Проте як викладене в заяві про призначення експертизи (а.с. (а.с.76), так і доводи, викладені в апеляційній скарзі не містять об`єктивних даних, які б свідчили про неправильність проведеної оцінки. Окрім того, апеляційний суд зауважує, що, не погоджуючись з оцінкою розміру збитку та з ухвалою Вінницького міського суду про відмову в призначенні експертизи, відповідач не заявляв клопотання в апеляційній скарзі про призначення такої експертизи, а просить з цих підстав відмовити в задоволенні позову.

Твердження відповідача ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 (власнику автомобіля «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 ) було сплачене страхове відшкодування в розмірі ринкової вартості автомобіля до ДТП спростовується наступним: звітом № 49784-1 від 27.08.2019 року про оцінку матеріального збитку, завданого транспортному засобу марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 , встановлено, що вартість матеріального збитку складає 86 941, 89 грн, а вартість відновлювального ремонту - 130 926, 63 грн (а.с. 19-33). Як вбачається з матеріалів справи, страховиком було визначено та сплачено розмір страхового відшкодування як різницю між ринковою вартістю транспортного засобу до ДТП та вартістю залишків (86 941, 89 65 000 = 21 941, 89) (а.с.34,35).

Таким чином позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі оціненої шкоди, визначеної відповідно до положень Закону № 1961-VI.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Як уже зазначалося вище. спеціальний Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За змістом цього Закону страхове відшкодування, яке за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страховик виплатив третій особі, а не своєму страхувальнику, що й мало місце в даній справі, є одночасно й відшкодуванням шкоди третій особі (потерпілому) в деліктному зобов`язанні, оскільки страховик у договірних правовідносинах обов`язкового страхування відповідальності є одночасно боржником у цьому деліктному зобов`язанні.

Підставою регресного позову є відповідальність заподіювача шкоди за завдану шкоду та факт виплати позивачем, що пред`явив регресну вимогу, певної грошової суми в рахунок відшкодування завданої шкоди.

У справі встановлено та не оспорюється те, що ОСОБА_1 є винуватим у вчиненні ДТП, яка сталася 13 серпня 2019 року в м. Вінниці по вул. Батозькій, 21 та в результаті якої були пошкоджені транспортний засіб марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 (власник ОСОБА_2 ), та транспортний засіб марки «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_3 (власник ОСОБА_3 ), позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 69 302, 75 грн згідно із заявами потерпілих, що підтверджується платіжними дорученнями № 30116 від 18.10.2019 року, № 30114 від 18.10.2019 (а.с. 35, 53), Постановою Вінницького міського суду від 26.09.2019 року встановлено факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння під час ДТП та залишення місця пригоди (а.с.12-13).

Таким чином, позивач повністю виконав покладені на нього зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування потерпілим особам, а тому позивач набув права регресної вимоги до відповідача, в межах виплачених сум.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «Альфа Страхування» підлягає стягненню сума виплаченого страхового відшкодування у розмірі 69 302 грн 75 коп.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь - якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів) становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. В. Ковальчук

О. С. Панасюк