Справа № 522/4236/20
Провадження № 2/522/4133/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.

за участі секретаря судового засідання Пейкова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання часток в спільній сумісній власності,

ВСТАНОВИВ:

12 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовними вимогами в яких просить:

- визначити, що частка покійної ОСОБА_3 у праві спільної часткової власності на частину квартири під АДРЕСА_1 , придбаної за договором купівлі - продажу нерухомого майна № Н- 00139/97 від 28 жовтня 1997 року, який був укладений на Одеській муніципальній біржі і який було визнано дійсним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.10.2018 року становить 1/3 частини квартири;

- визначити, що частка ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) у праві спільної часткової власності на частину квартири під АДРЕСА_1 становить 1/3 частини квартири, придбаної за договором купівлі - продажу нерухомого майна № Н-00139/97 від 28 жовтня 1997 року, який був укладений на Одеській муніципальній біржі і який було визнано дійсним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.10.2018 року;

- визначити, що частка ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) у праві спільної часткової власності на частину квартири під АДРЕСА_1 становить 1/3 частини квартири, придбаної за договором купівлі - продажу нерухомого майна № Н-00139/97 від 28 жовтня 1997 року, який був укладений на Одеській муніципальній біржі і який було визнано дійсним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.10.2018 року.

Позивач в обґрунтування своїх вимог вказує, що 28.10.1997 року його мама ОСОБА_4 діюча від свого імені і від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_1 , та його батько ОСОБА_2 уклали з ОСОБА_5 договір купівлі -продажу квартири АДРЕСА_2 , посвідчений підписами продавця та покупцями, а також директором Одеській муніципальної біржі ОСОБА_6 . Зазначений договір був укладений в Одеській муніципальній біржі та був зареєстрований 04 листопада 1997 року в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості за реєстровим номером 946 стр. 23 кн. 244 пр. Після смерті, 01 лютого 2018 року його матері - ОСОБА_3 , позивач звернувся до Шостої одеської державної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа № 33/2018 до майна ОСОБА_3 , а також 21 лютого 2018 року було надано лист роз`яснення № 668/02-14, про те, що наданий їм договір купівлі продажу зареєстрований з порушенням діючого на той час законодавства, а саме: Закону України «Про товарну біржу» № 1956/XII від 10 грудня 1991 року і, що йому необхідно звернутись до суду з позовом про визнання договору дійсним у зв`язку з тим, що в інструкції про проведення нотаріальних дій не передбачено правовстановлюючих документів - угод затверджених на біржі. 22 жовтня 2018 року отримав рішення Приморського районного суду м. Одеси згідно якого договір купівлі продажу нерухомого майна № Н-00139/97 від 28 жовтня 1997 року, укладений на Одеській муніципальній біржі між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , яка діяла від себе особисто та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо квартири АДРЕСА_1 визнано дійсним. В лютому 2020 року позивач звернувся до державної нотаріальної контори з наміром отримати свідоцтво про право на спадщину.

Однак замість свідоцтва позивач отримав лист відмову № 344с/02-14 від 19.02.2020 року. Згідно цього листа нотаріус повідомляє, що у зв`язку з тим, що згідно умов договору купівлі продажу нерухомого майна № Н-00139/97 від 28 жовтня 1997 року, укладений на Одеській муніципальній біржі між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , яка діяла від себе особисто та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо квартири АДРЕСА_1 , який було визнано дійсним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.10.2018 року частки які належать позивачу його батькові і його покійній матері не визначені. Відтак, ОСОБА_1 , як спадкоємець до майна ОСОБА_7 , і співвласник спірної квартири, та ОСОБА_1 , як співвласник спірної квартири звертаються до суду з відповідним позовом, оскільки позбавлені можливості прийняти спадщину та розпорядитися своїм майном.

16 березня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, встановлено загальний порядок розгляду справи та призначено підготовче судове засідання.

28 квітня 2020 року відповідач ОСОБА_2 надав заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутностю. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

30 квітня 2020 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано у державного нотаріуса Приморської нотаріальної контори у місті Одеса Тинкул О.В. належним чином посвідчену копію спадкової справи № 33/2018, відкритої після смерті ОСОБА_3 (запис про смерть № 1192, складений 02 лютого 2018 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області), померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 ).

21 липня 2020 року згідно протоколу судового засідання закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Відзив на позов до суду не подавався.

17 грудня 2020 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Портна У.О. звернулась до суду з заявою про розгляд справи без участі представника. При цьому, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Судом справа розглянута за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено актовий запис № 1192 від 02.02.2018 року та видано свідоцтво Серії НОМЕР_3 (а.с. 13).

Позивач ОСОБА_1 , є сином померлої ОСОБА_7 , а відповідач ОСОБА_2 , з померлою ОСОБА_7 перебував у шлюбі.

У зв`язку зі смертю ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме: 1/3 частину квартири за адресою АДРЕСА_4 .

Також матеріалами справи підтверджено, що 28.10.1997 року ОСОБА_4 діюча від свого імені і від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 уклали з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 (а.с. 14-15).

Договір № Н-00139/97 був укладений в Одеській муніципальній біржі та посвідчений підписами продавця та покупцями, а також директором Одеської муніципальної біржі ОСОБА_6 .

Крім того, 04 листопада 1997 року цей договір було зареєстровано в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості за реєстровим номером 946 стр. 23 кн. 244 пр. як підстава для реєстрації права власності.

Сторони нотаріально договір не оформляли, так як, за твердженням позивача, працівники біржі запевнили в тому, що біржові договори купівлі-продажу не підлягають подальшому нотаріальному посвідченню, про це також зазначено в тексті даного біржового договору. Відповідач також не бажав звертатися до нотаріальної контори.

21 лютого 2018 року державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Ільницькою Г.П. було надано лист роз`яснення № 668/02-14, за яким наданий договір купівлі продажу зареєстрований з порушенням діючого на той час законодавства, а саме: Закону України «Про товарну біржу» № 1956/XII від 10 грудня 1991 року, а тому позивачу необхідно звернутись до суду з позовом про визнання договору дійсним (а.с. 16).

В зв`язку з чим, позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з відповідним позовом.

22 жовтня 2018 року заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа: Одеська муніципальна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним задоволено та визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №Н-00139/97 від 28 жовтня 1997 року, укладений на Одеській муніципальній біржі між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , яка діяла від себе особисто і в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 щодо квартири АДРЕСА_1 (а.с. 17-18).

Так, згідно умов договору купівлі продажу нерухомого майна № Н-00139/97 від 28 жовтня 1997 року, укладений на Одеській муніципальній біржі між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , яка діяла від себе особисто та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо квартири АДРЕСА_1 , який було визнано дійсним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.10.2018 року частки які належать позивачу, відповідачу і покійної матері позивача не визначені, підтверджується листом державного нотаріуса Тинкул О.В. (а.с. 19).

За ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.ст. 8, 9, 15 Закону України № 1956-XII від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі.

Отже, за вказаним договором позивач набув права власності на вказану квартиру.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як встановлено судом, на даний час позивач не може розпорядитися квартирою та реалізувати свої майнові права, оскільки у діючих на час укладання зазначеного договору у 2000 році та діючих правових нормах на даний час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору.

Частиною 2 статті 47 ЦК України та ст.ст. 224, 227 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), які діяли на час укладення договору, передбачено: - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним.

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору купівлі-продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , яка діяла від себе особисто та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору. Сторонами були виконані всі умови даного договору, однак договір було укладено частки які належать позивачу, відповідачу і покійної матері позивача не визначені. Ця обставина перешкоджає позивачу у здійсненні права власності та розпорядження його майном, яке передбачене ч.1 ст. 319 ЦК України.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положеннями ст. 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

У відповідності до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо визначення розміру часток у спільній сумісній власності.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 319, 328 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання часток в спільній сумісній власності - задовольнити.

Визнати, що частка покійної ОСОБА_3 у праві спільної часткової власності на частину квартири під АДРЕСА_1 , придбаної за договором купівлі - продажу нерухомого майна № Н- 00139/97 від 28 жовтня 1997 року, який був укладений на Одеській муніципальній біржі і який було визнано дійсним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.10.2018 року становить 1/3 частини квартири.

Визначити, що частка ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) у праві спільної часткової власності на частину квартири під АДРЕСА_1 становить 1/3 частини квартири, придбаної за договором купівлі - продажу нерухомого майна № Н-00139/97 від 28 жовтня 1997 року, який був укладений на Одеській муніципальній біржі і який було визнано дійсним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.10.2018 року.

Визначити, що частка ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) у праві спільної часткової власності на частину квартири під АДРЕСА_1 становить 1/3 частини квартири, придбаної за договором купівлі - продажу нерухомого майна № Н-00139/97 від 28 жовтня 1997 року, який був укладений на Одеській муніципальній біржі і який було визнано дійсним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.10.2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 28 грудня 2020 року.

Суддя Л.М. Чернявська