Єдиний унікальний номер судової справи: № 484/3540/19
Номер провадження № 22-ц/812/2119/20 Cуддя - доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікова В.І.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участю: позивачки - ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких»

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2020 року, ухваленого під головуванням судді - Маржиної Т.В. в приміщенні того ж суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (надалі - ТОВ «Агрофірма Корнацьких») про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди

Позов обґрунтовувала тим, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га кадастровий номер :01:000:0189, яка розташована в межах території Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

З 2017 року ТОВ «Агрофірма Корнацьких» самовільно без укладення будь-яких договорів зайняло вищевказану земельну ділянку та використовує її для вирощування сільськогосподарських культур, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 19 березня 2019 року № 59-ДК/41/АП/10/01-19 та актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 19 березня 2019 року № 59-ДК/129/АП/09/01-19.

Посилаючись на викладене та на те, що в добровільному порядку відповідач не повертає самовільно зайняту земельну ділянку у зв`язку з чим неправомірним діями останнього їй заподіяно збитків, у вигляді неотриманих доходів, а також моральну шкоду, позивачка просила суд зобов`язати ТОВ «Агрофірма Корнацьких» звільнити та привести до стану, придатного для використання за цільовим призначенням, належну їй земельну ділянку, а також стягнути з відповідача на її корись збитки у сумі 2 474, 08 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Зобов`язано ТОВ «Агрофірма Корнацьких» звільнити та привести до стану, придатного для використання, земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га кадастровий номер :01:000:0189, яка розташована в межах території Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, належну на праві власності ОСОБА_1 .

Стягнуто з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 на відшкодування збитків, завданих внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки 2 474, 08 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн., а всього 12 474, 08 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що факт самовільного зайняття ТОВ «Агрофірма Корнацьких» належної ОСОБА_1 земельної ділянки доведено у зв`язку з чим останній заподіяно збитків, які розраховані відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року №963, а також внаслідок неправомірних дій завдано моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агрофірма Корнацьких», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження самовільного зайняття ТОВ «Агрофірма Корнацьких» належної позивачці земельної ділянки, оскільки акти обстеження земельної ділянки від 19 березня 2019 року № 59-ДК/41/АП/10/01-19 та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 19 березня 2019 року№ 59-ДК/129/АП/09/01-19 не є належними та допустимими доказами, а лише відображають дії державного інспектора. Крім того, судом зроблено помилковий висновок про заподіяння позивачці відповідачем збитків та моральної шкоди.

Заслухавши суддю - доповідача, осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та таке встановлено судом, що рішенням Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області ХХХХУІІІ сесії 6 скликання №5 від 24 липня 2015 року ОСОБА_1 надано погодження на виділення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2 га, як члену сім`ї загиблого учасника АТО (а.с.16-17).

На підставі наказу головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 08 лютого 2017 року №14-1191/14-17-СГ ОСОБА_1 у приватну власність надано земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га з кадастровим номером :01:000:0189, яка розташована в межах території Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14 березня 2017 року (а.с.9).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України).

За змістом статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень статті 90 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі.

Частиною другою статті 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, відшкодування збитків.

За положеннями статті 212 ЦК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Установлення факту самовільного зайняття та використання земельних ділянок здійснюється відповідно до Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

За змістом статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачка посилалася на те, що за результатами розгляду її зави від 26 лютого 2019 року про проведення перевірки додержання вимог земельного законодавства Управлінням з контролю за використанням та охороною земель, відповідно до наказу Головного управління Держгеокадатру у Миколаївській області № 59-ДК від 06 березня 2019 року, проведено перевірку належної їй земельної ділянки за результатами якої встановлено, що земля оброблена та засіяна, про що складено акти обстеження земельної ділянки від 19 березня 2019 року № 59-ДК/41/АП/10/01-19 та перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом-земельної ділянки від 19 березня 2019 року № 59-ДК/129/АП/09/01-19 (а.с.18,143-144).

Так, з акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 19 березня 2019 року № 59-ДК/129/АП/09/01-19 вбачається, що земельна ділянка площею 2 га сільськогосподарського призначення перебуває у приватній власності ОСОБА_1 , кадастровий номер :01:000:0189. Відповідно до даних національної кадастрової системи земельна ділянка не передавалась в оренду. Згідно отриманої інформації та за результатами проведених заходів державного нагляду (контролю) встановлено, що на момент обстеження вказана земельна ділянка оброблена та зайнята сільськогосподарською озимою культурою та здійснено її обробіток ТОВ «Агрофірма Корнацьких». Проведеним заходом державного нагляду за дотриманням земельного законодавства встановлено порушення ст. 125 Земельного кодексу України ТОВ «Агрофірма Корнацьких», а саме здійснено зайняття земельної ділянки без виникнення будь-яких прав на неї (а.с.21-22, 146).

Аналогічна інформація міститься в акті обстеження земельної ділянки № 59-ДК/41/АП/10/01-19 від 19 березня 2019 року (а.с.19-20, 145).

Вказані акти складені державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель у Врадіївському, Кривоозерському, Первомайському районах та м. Первомайську управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області - Лемешко Т.В. (надалі - державний інспектор).

Належних та допустимих доказів на підтвердження невикористання ТОВ «Агрофірма Корнацьких» земельної ділянки, яка належить позивачці, відповідачем не надано, що є його процесуальним обов`язком.

Згідно статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963 затверджена Методика визначення розміру шкоди, заподіяної юридичним та фізичним особам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу.

Згідно наданого, позивачкою розрахунку, виконаного державним інспектором, розмір шкоди, заподіяної ОСОБА_1 внаслідок неправомірного використання її земельної ділянки складає 2 474, 08 грн. (а.с.23).

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача звільнити та привести до стану, придатного для використання, земельну ділянку належну позивачці та стягнути на відшкодування збитків, завданих внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки 2 474, 08 грн.

Доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ТОВ «Агрофірма Корнацьких» за наслідками перевірки державним інспектором від 19 березня 2019 року не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують факту самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки належної позивачці.

Щодо висновку суду про стягнення моральної шкоди то колегія суду погоджується з її розміром у 10 000 грн., виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У частині третій статті 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховував, що позивачка для захисту своїх порушених прав щодо використання земельної ділянки внаслідок неправомірних дій відповідача протягом тривалого часу змушена була звертатися до різних інстанцій, в тому числі і до поліції, до прокуратури, до суду у зв`язку із чим нею витрачено багато зусиль та часу, що призвело до погіршення самопочуття, страждань на безсоння, тривоги за своє майбутнє, своїх онуків, які після смерті сина в АТО залишились під її опікою.

Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважав необхідним у рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути на користь позивачки 10 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність наявності моральної шкоди внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, з урахуванням конкретних обставин даної справи не можуть бути підставою для відмови у стягненні моральної шкоди або зменшення її розміру.

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до заперечень на позов та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

Європейський як суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 28 грудня 2020 року.