Постанова

Іменем України

18 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 295/13634/14-ц

провадження № 61-4423св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Реєстраційна служба Житомирського міського управління юстиції Житомирської області, Комунальне підприємство «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , поданої через адвоката Коломійця Івана Олександровича, на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 жовтня 2018 року у складі судді Чішман Л. М. та постанову Житомирського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Микитюк О. Ю., Шевчук А. М., Галацевич О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Реєстраційна служба Житомирського міського управління юстиції Житомирської області (далі - реєстраційна служба), Комунальне підприємство «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради (далі - БТІ), про відшкодування вартості безпідставно набутого майна.

Позов обґрунтований тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 19 травня 2008 року ОСОБА_5 належала квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до кредитного договору від 19 травня 2008 року № ML-010/257/2008, укладеного між ОСОБА_5 та Закритим акційонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), ОСОБА_5 надано кредит у розмірі 80 000 дол. США строком повернення до 19 травня 2038 року.

На забезпечення виконання кредитного договору сторонами 19 травня 2008 року укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 .

14 листопада 2009 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу вчинив виконавчий напис № 10902 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором від 19 травня 2008 року № ML-010/257/2008 в розмірі 63 473,05 дол. США.

Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 24 грудня 2010 року, право вимоги за вказаними кредитним договором та договором іпотеки перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»).

23 вересня 2010 року ОСОБА_6 придбала спірну квартиру на прилюдних торгах, 26 жовтня 2010 року отримала свідоцтво про право власності на неї та провела реконструкцію квартири під магазин непродовольчих товарів.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 квітня 2013 року у справі № 2-4285/12, яке є чинним, вказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Отже, правова підстава набуття права власності ОСОБА_6 на спірну квартиру відпала.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_5 помер. Після його смерті ухвалами суду першої інстанції від 17 лютого 2015 року та 06 травня 2015 року до участі у справі залучені його правонаступники: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє від імені малолітньої ОСОБА_3 .

Відповідно до звіту про незалежну оцінку нерухомого майна станом на 14 грудня 2015 року вартість квартири АДРЕСА_1 становить 768 567,00 грн.

Оскільки спірну квартиру відповідач реконструювала в нежитлове приміщення та зареєструвала право власності на нього, у зв`язку з неможливістю повернення безпідставно набутого майна в натурі позивачі вважають належним способом захисту їх прав стягнення з відповідача на їх користь вартості спірної квартири, виходячи зі змісту незалежної оцінки нерухомого майна від 14 грудня 2015 року.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивачі просили суд стягнути з відповідача на їх користь в рівних частинах вартість безпідставно набутого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 в розмірі 768 567,00 грн та вартість проведеної оцінки нерухомого майна - 1 200,00 грн.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Богунського районного суд міста Житомира від 16 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_3 по 191 921,82 грн кожній. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольнивши позов частково, стягнувши з відповідача на користь позивачів по 191 921,82 грн кожній, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються статтями 391, 1212, 1213 ЦК Українита між сторонами виникли кондикційні зобов`язання. Оскільки відповідач набула спірну квартиру в межах процедури виконавчого провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса, який за рішенням суду, що набрало законної сили, визнаний таким, що не пілягає виконанню, правова підстава, на якій відповідач набула квартиру, відпала.

Вирішуючи спір, суди не взяли до уваги як належний та допустимий доказ наданий позивачем звіт про незалежну оцінку майна від 14 грудня 2015 року, оскільки згідно з ним предметом оцінки є квартира, хоча на його час складання приміщення було нежитловим, експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за неправдивий висновок.

Врахувавши, що відповідач здійснила реконструкцію спірної квартири та перевела її в нежитловий фонд, набувши право власності на такий об`єкт нерухомості, суди дійшли висновку, що з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню вартість безпідставно набутого майна відповідно до статті 1213 ЦК України. Оскільки сторонами не заявлено клопотання про призначення судової експертизи щодо визначення вартості спірної квартири, суди виходили з її вартості, що зазначена в акті державної виконавчої служби про реалізацію предмета іпотеки, а саме: 383 843,63 грн.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У лютому 2019 року ОСОБА_6 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 жовтня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року, просила скасувати оскаржувані судові рішення, передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду та ухвалити у справі нове рішення про відмову у позові.

У березні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , через адвоката Коломійця І. О., звернулися до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 жовтня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року, в якій просили рішення суду апеляційної інстанції скасувати, рішення суду першої інстанції змінити в частині вартості майна, стягнувши з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , по 384 283,50 грн, стягнути з відповідача на користь позивачів по 600,00 грн відшкодування витрат з проведення оцінки вартості нерухомого майна.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ОСОБА_6 обгрунтована тим, що суди неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права.

Суди неправильно застосували до спірних правовідносин статті 391, 1212, 1213 ЦК України, оскільки спірне майно відповідач набула за договором купівлі-продажу предмета іпотеки, укладеного в результаті проведення прилюдних торгів, які відбулися 23 вересня 2010 року, який є дійсним, сторонами не розірваний, судом недійсним не визнаний. Тому відсутні підстави вважати, що відповідач набула квартиру АДРЕСА_1 без достатньої правової підстави чи що така підстава згодом відпала.

Суди не застосували висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, якою визначено умови, одночасно за наявності яких виникають кондикційні зобов`язання.

Постановивши ухвалу про залучення до участі у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , як правонаступників ОСОБА_5 , суд першої інстанції не надав оцінки, а суд апеляційної інстанції не перевірив, чи вказані особи дійсно є спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 , прийняли спадщину, у тому числі спірну квартиру, оскільки спірне майно було предметом іпотеки, перебувало під забороною відчуження, то без згоди кредиторів успадкування такого майна є неможливим. У цій частині оскаржувані судові рішення ґрунтуються на припущеннях, що є недопустимим згідно з доктриною цивільного процесуального права.

У січні 2013 року спірна нерухомість переобладнана під магазин, а тому звіт про її оцінку від 14 грудня 2015 року як квартири, при складанні якого експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність, не може бути взятий до уваги.

Всупереч імперативній конструкції частини першої статті 262 ЦПК України, суди відповідно до повноважень та обов`язку реагувати на зловживання юридичних осіб, державних чи інших органів, інших осіб, не постановили окрему ухвалу щодо встановленого факту виготовлення підробленого звіту про оцінку квартири АДРЕСА_1 .

Вступна та резолютивна частини рішення суду першої інстанції згідно з Єдиним державним реєстром судових рішень не відповідають тим, що знаходяться в матеріалах справи, і тим, що викладені в повному тексті судового рішення. Суд апеляційної інстанції належним чином не відреагував на таке порушення судом першої інстанції норм ЦПК УКраїни.

У касаційній скарзі представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , - адвоката Коломійця І. О. зазначено, що суди необґрунтовано не взяли до уваги звіт про незалежну оцінку спірної квартири від 14 грудня 2015 року, відповідно до якого ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 768 567,00 грн.

Відповідач не надала належних та допустимих доказів про вартість спірної квартири.

Суди дійшли помилкового висновку, що єдиним доказом, яким визначено вартість спірного майна, є акт державої виконавчої служби про реалізацію предмета іпотеки, згідно з яким вартість квартири становить 383 843,63 грн.

Аргументи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_4 представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , адвокат Коломієць І. О. просив її залишити без задоволення.

Зазначив, що суди дійшли обгрунтованого висновку, що підстава, за якою ОСОБА_4 набула майно, відпала з набранням рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 квітня 2013 року законної сили 30 вересня 2013 року. У зв`язку з неможливістю повернути спірне майно в натурі через проведення відповідачем реконструкції квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 під магазин непродовольчих товарів, обґрунтованими й законними є висновки судів про обов`язок відповідача відшкодувати позивачам вартість спірної квартири.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , поданої адвокатом Коломійцем І. О., витребувано справу.

Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 та витребувано матеріали справи.

У травні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційні скарги у цій справі подані у лютому та березні 2019 року, а тому вони підлягають розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення без задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , поданої через адвоката Коломійця І. О., та задоволення касаційної скарги ОСОБА_4 з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 19 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № ML-010/257/2008 (далі - кредитний договір), згідно з яким ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 80 000,00 дол. США строком повернення до 19 травня 2038 року.

На забезпечення виконання умов кредитного договору між тими ж сторонами укладений договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_5 передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 24 грудня 2010 року право вимоги, за вказаними договорами кредиту та іпотеки, перейшло до ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

14 листопада 2009 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу вчинив виконавчий напис № 10902 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором в розмірі 63 473,05 дол. США.

Державний виконавець 25 листопада 2009 року відкрив виконавче провадження з виконання виконавчого напису від 14 листопада 2009 року № 10902.

Зі змісту протоколу від 23 вересня 2010 року № 0610101-1 про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, яке є власністю ОСОБА_5 , а саме квартири АДРЕСА_1 , переможцем визнано ОСОБА_4 .

Відповідно до акта Державної виконавчої служби про реалізацію предмета іпотеки: квартири АДРЕСА_1 , належної раніше ОСОБА_5 на праві власності, відповідач придбала цю квартиру за 383 843,63 грн.

Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу 26 жовтня 2010 року на підставі вказаного вище акта про реалізацію предмета іпотеки видав ОСОБА_4 свідоцтво про придбання квартири квартири АДРЕСА_1 на прилюдних торгах, що зареєстроване в реєстрі за № 14035.

Згідно з витягом про державну реєстрацію прав від 26 жовтня 2010 року № 27776699 відповідач зареєстрував право власності на спірну квартиру.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18 грудня 2010 року, зареєстрованого у реєстрі за № 6981, квартира АДРЕСА_1 продана відповідачем ОСОБА_7 , 14 липня 2011 року цей договір купівлі-продажу розірвано.

Згідно з витягом про державну реєстрацію прав від 15 серпня 2011 року № 30970683, виданого БТІ, ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до декларації про початок виконання будівельних робіт від 28 травня 2012 року, зареєстрованої за № ЖТ6 ОСОБА_4 розпочала реконструкцію власних квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 під магазин непродовольчих товарів.

Згідно з листом від 28 квітня 2014 року № 2-17/1883/14 Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Житомирській області відповідач подала декларацію про готовність об`єкта до експлуатації на реконструкцію власних квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 під магазин непродовольчих товарів, декларація зареєстрована 25 січня 2013 року за № ЖТ 05.

Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав від січня 2016 року № 51601838 за відповідачем зареєстровано право власності на приміщення, магазин непродовольчих товарів.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 квітня 2013 року у цивільній справі № 2-4285/12 за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу, Богунський відділ державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції, ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, визнано виконавчий напис, вчинений 14 листопада 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, за договором іпотеки від 19 травня 2008 року № РМL-010/257/2008 про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 на праві приватної власності, таким, що не підлягає виконанню.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 квітня 2013 року набрало законної сили 30 вересня 2013 року.

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, про що Виконавчий комітет Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області 05 лютого 2015 року видав свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_5 , відповідно до статті 1220 ЦК України, відкрилася спадщина. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є його матір ОСОБА_1 та малолітня дочка ОСОБА_3 , які прийняли спадщину в рівних частках, по 1/2 кожна.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

У цій справі позивачі просили суд стягнути з відповідача на їх користь в рівних частках вартість безпідставно набутого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 в розмірі 768 567,00 грн, яке вона набула у власність на прилюдних торгах, оскільки рішенням суду визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса, яким звернено стягнення на цю квартиру в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором.

Саме такий спосіб захисту порушеного права обрали позивачі, оскільки майно, квартира, в натурі не збереглося в тому вигляді, в якому воно відчужено на прилюдних торгах.

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частини перша та друга статті 1212 ЦК України).

Частина перша статті 1212 ЦК України застосовується, якщо: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Аналіз положень статті 1212 ЦК України дає підстави дійти висновку, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Вирішуючи спір в межах підстав та змісту позову, суди дійшли висновку, що до спірних правовідносин необхідно застосувати статтю 1212 ЦК України.

Встановивши обставини з урахуванням підстав позову, у судових рішеннях суди не виклали мотиви, чи є порушеними права позивачів, чи відпала підстава набуття відповідачем права власності на квартиру, що є необхідним для задоволення позову.

Верховний Суд не погоджується з рішеннями судів, які не відповідають вимогам законності, обгрунтованості відповідно до статті 263 ЦПК України.

Згідно з частиною третьої статті 33 Закону Украни «Про іпотеку» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, становлених законом.

Згідно із частиною першою статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Встановивши, що рішенням суду за позовом ОСОБА_5 визнано виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 на праві приватної власності, таким, що не підлягає виконанню, суди неправильно витлумачили норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини з урахуванням підстав позову.

Верховний Суд виходить з того, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Виконавчий напис є способом захисту прав банку в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.

Позивачі, як правонаступники ОСОБА_5 , який був власником квартири, що передана на підставі виконавчого напису нотаріуса на примусову реалізацію, не мають права віндикаційної вимоги до набувача цього майна - ОСОБА_4 , оскільки з урахуванням підстав позову та встановлених у цій справі обставин наявність судового рішення про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса, не є безумовною підставою для повернення майна у власність його попереднього власника, а отже, відшкодування його вартості на підставі статті 1212 ЦК України.

Суди не взяли до уваги та не надали жодної оцінки рішенню суду апеляційної інстанції від 17 грудня 2014 року у справі № 295/15397/13-ц, яким ОСОБА_5 відмовлено у визнанні недійсним договору купівлі - продажу предмета іпотеки, укладено у результаті прилюдних торгів 23 вересня 2010 року (Т.2, а. с. 101-103).

Отже, відсутні підстави для твердження, що правова підстава набуття у власність квартири відповідачем відпала, квартира вибула з володіння власника поза його волею.

З огляду на оцінку доводів касаційних скарг позивачів та відповідача, висновків судів першої та апеляційної інстанцій, викладені мотиви і висновки в цій постанові, Верховний Суд вважає, що доводи касаційної скарги ОСОБА_4 є обгрунтованими.

Оскільки суди повно встановили обставини справи, але неправильно застосували норми матеріального права, судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові. Водночас з викладених мотивів не підлягає задоволенню касаційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , подана через адвоката Коломійця І. О.

Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Згідно з частиною першою статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Наведені ОСОБА_6 аргументи для передання справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦПК України, не є тими обставинами, що містять виключну правову проблему.

Тому Верховний Суд дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_6 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду задоволенню не підлягає, оскільки відсутні підстави, передбачені частиною п`ятою статті 403 ЦПК України, для його задоволення, а заявник не навела обґрунтованих мотивів щодо цього.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частинами першою та третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами з урахуванням наданих доказів, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги відповідача, скасування оскаржуваних рішень з ухваленням нового рішення про відмову у позові, залишення без задоволення касаційної скарги позивачів.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту в) пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на задоволення касаційної скарги, судовий збір, сплачений відповідачем за перегляд справи у суді касаційної скарги підлягає компенсації за рахунок держави, оскільки позивачі звільнені від сплати судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , подану через адвоката Коломійця Івана Олександровича, залишити без задоволення.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 жовтня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_5 , правонаступниками якого є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Реєстраційна служба Житомирського міського управління юстиції Житомирської області, Комунальне підприємство «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, про відшкодування вартості безпідставно набутого майна, відмовити.

Компенсувати ОСОБА_4 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений судовий збір за перегляд справи у суді касаційної інстанції7 676 (сім тисяч шістсот сімдесят шість) грн 88 грн.

Постановасуду касаційної інстанціїнабирає законноїсили з моменту їїприйняття, є остаточною і оскарженню непідлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко