Номер провадження: 22-ц/813/3865/20
Номер справи місцевого суду: 501/3412/18
Головуючий у першій інстанції Смирнов В.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» адвоката Ковальової Наталі Анатоліївни на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 06 серпня 2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року представник Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - дачний будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,043 га за цією ж адресою шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою 2 164 097 грн. в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором №014/0076/82/66365 від 27.09.2006 року у сумі 170 070 доларів США 88 центів, що еквівалентно 4 459 094,87 грн. по курсу НБУ на дату розрахунку, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 27.09.2006 року між АППБ «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - Банк), та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №014/0076/82/66365, за умовами якого остання отримала позику в розмірі 96 000 доларів США на строк до 27.09.2016 року та зобов`язалася повернути позику частинами щомісяця згідно графіку з виплатою 14% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 27.09.2006 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, предметом якого виступає дачний будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,043 га за цією ж адресою. Однак ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконувала. У зв`язку з чим на підставі позову Банку рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 15 квітня 2011 року у справі №2- 356/1 1 стягнуто з ОСОБА_2 та поручителів за кредитним договором - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 016 012,88 грн. Рішення суду не виконувалось і станом на 10.05.2018 року заборгованість ОСОБА_2 перед Банком складає 170 070,88 доларів США, що еквівалентно 4 459 094,87 грн., та складається з заборгованості за кредитом у розмірі 73 551,92 доларів США, заборгованості за відсотками 96 518,96 доларів США, у зв`язку з чим Банк звернувся з цим позовом до суду про звернення стягнення на іпотечне майно.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 06 серпня 2019 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» адвокат Ковальова Наталі Анатоліївна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 06 серпня 2019 року та ухвалити нове про задоволення вимог позивача у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду у повному обсязі зазначеним вимогам не відповідає.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

- за кредитним договором №014/0076/82/66365 від 27.09.2006 року (далі «Договір») ОСОБА_2 (згідно свідоцтва про зміну імені від 04.03.2016 року прізвище « ОСОБА_5 » змінено на « ОСОБА_6 », а.с.78) (далі - «Позичальник») отримала від банку споживчий кредит в розмірі 96 000 доларів США зі строком повернення частками щомісяця згідно графіку (додаток №1 до Договору) та кінцевим терміном повернення до 27.09.2016 року (п.1.2 Договору) (а. с. 14-15);

- в забезпечення договору між банком та позичальником був укладений договір іпотеки від 27.09.2006 року, предметом якого є дачний будинок та земельна ділянка АДРЕСА_1 ), та договори поруки зі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ;

- у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за Договором щодо повернення кредиту частинами та процентів за користування ним, на підставі п. п. 5.5, 6.5 Кредитного договору та у відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК, Банк звернувся до Позичальника з вимогою від 10.06.2010 року про дострокове повернення суми кредиту, процентів та пені, встановивши строк повернення до 10.07.2010 року (а. с. 31);

- одночасно банк звернувся до суду з позовом від 11.06.2010 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором 128 198,66 доларів США, що за курсом НБУ складало 1 016 012,88 грн. (а. с. 95-97);

- за доданим до позову від 11.06.2010 року розрахунком станом на 05.06.2010 року заборгованість складала: фактичний залишок від суми кредиту - 73 587,07 доларів США, заборгованість за відсотками - 14 267,74 доларів США, пеня за прострочення по тілу кредиту за період з 15.10.2007 року по 15.05.2010 року - 19 028,33 доларів США, пеня за прострочення по відсоткам кредиту за період з 16.01.2008 року по 17.05.2010 року - 21 315,52 доларів США (а. с. 98-102);

- рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 15 квітня 2011 року позов Банку задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 016 012,88 грн., а також судові витрати в рівних частках у розмірі 1 820 грн. (а. с. 28-30, 105-108);

- згідно з наданого позивачем по даній справі розрахунку, заборгованість в розмірі 170 070,88 доларів США, що еквівалентно 4 459 094,87 грн., складається із залишку заборгованості за тілом кредиту в розмірі 73 551,92 доларів США станом на 10.05.2018 року та відсотків в розмірі 96 518,96 доларів США станом на 10.05.2018 року, які нараховані за період з 28.09.2006 року по 10.05.2018 року. Із вказаного розрахунку слідує, що станом на 15.05.2010 року (тобто останню дату, нарахування, що передувала зверненню банку 10.06.2010 року до позичальника, а 11.06.2010 року - до суду з вимогою про дострокове повернення кредиту та відсотків по ньому) заборгованість за тілом кредиту складала 73 587,07 доларів США, а заборгованість за відсотками -14 267,74 доларів США, які були складовою частиною суми, що стягнута за рішенням суду від 15.04.2011 року. Отже, різниця між пред`явленою до стягнення сумою в розмірі 170 070,88 (73 551,92 + 96 518,96) доларів США та стягнутою за рішенням суду від 15.04.2011 року сумою в розмірі 1 016 012,88 грн. нарахована як відсотки за користування кредитом за період після 15.05.2010 року (а. с. 6-7).

Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог про погашення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором № 014/0076/82/66365 від 27.09.2006 року у сумі: 170 070 доларів США 88 центів, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 4 459 094 грн. 87 коп. у повному обсязі, суд першої інстанції зазначив про пропуск позовної давності.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Суд першої інстанції вірно встановив, що позивач, в порядку реалізації ним передбаченого договором та ч.2 ст. 1050 ЦК право на дострокове повернення кредиту і сплати процентів, заявив 10.06.2010 року вимогу до ОСОБА_2 про дострокове виконання зобов`язання в строк до 10.07.2010 року та звернувся 11.06.2010 року до суду з відповідним позовом, таким чином на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також валюти зобов`язання, з чим погодився й суд, який рішенням від 15 квітня 2011 року задовольнив позовні вимоги Банку та стягнув в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 016 012,88 грн., а також судові витрати в рівних частках у розмірі 1820 грн.

Вірно встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення обґрунтовано вказав, що позивачем необґрунтовано нарахована заборгованість позичальника перед банком на суму, що перевищує 1 016 012,88 грн., внаслідок чого позовні вимоги про звернення стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення заборгованості, що перевищує вказану суму, підлягають залишенню без задоволення за безпідставністю.

Також суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення вірно зазначив, що нараховане позивачем за період з 15.05.2010 року (остання дата нарахування заборгованості перед зверненням до позичальника з вимогою від 10.06.10 року та з позовом від 11.06.2010 року про дострокове повернення кредиту) по 10.07.2010 року (останній день дії основного зобов`язання за зміненими банком умовами кредитного договору) не підлягає врахуванню при зверненні стягнення на іпотечне майно у зв`язку зі спливом строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, а у вимогах про звернення стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення заборгованості в розмірі 1 016 012,88 грн., слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

При цьому міський суд виходив з того, що перебіг строку позовної давності для звернення стягнення на предмет іпотеки починається з наступного дня після настання строку виконання основного зобов`язання та завершується зі спливом трьох років від цієї дати, пославшись на правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі №357/16022/15-ц та від 11.10.2017 року у справі №6-1674цс17, а також у постановах Верховного Суду від 16.04.2018 року у справі №922/4461/14, від 10.10.2018 року у справі №643/5761/16-ц та від 13.03.2019 року у справі № 344/17217/15-ц.

Виходячи з наведених обґрунтувань суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що строк позовної давності до вимог за іпотечним договором сплив 10 липня 2013 року, тоді як з відповідним позовом банк звернувся до суду лише 21.11.2018 року, не зазначивши причини пропуску строку позовної давності.

Враховуючи, що відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності до вимог банку щодо звернення стягнення на іпотечне майно, суд першої інстанції вважав, що у задоволені позовних вимог Банку щодо звернення стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення заборгованості в межах суми 1 016 012,88 грн. слід відмовити з у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Проте, навівши в мотивувальній частині рішення ці правильні обґрунтування та набувши вірних висновків про те, що вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості за кредитним договором в межах суми 1 016 012,88 грн. розрахованої станом на 15.05.2010 року та стягнутої за рішенням суду від 15.04.2011 року, яке вступило в законну силу, а також в межах суми заборгованості за період з 15.05.2010 року (остання дата нарахування заборгованості перед зверненням до позичальника з вимогою від 10.06.10 року та з позовом від 11.06.2010 року про дострокове повернення кредиту) по 10.07.2010 року (останній день дії основного зобов`язання за зміненими банком умовами кредитного договору) підлягають залишенню без задоволення у зв`язку зі спливом строку позовної давності, а в частині заборгованості, яка розрахована за період з 11.07.2010 року по 10.05.2018 року в тому числі із застосуванням курсу НБУ на дату проведення розрахунку 10.05.2018 року - за безпідставністю, суд першої інстанції разом з тим у резолютивній частині рішення відмовив у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 170 070 доларів США 88 центів, що еквівалентно 4 459 094,87 грн. по курсу НБУ на дату розрахунку у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Тобто рішення суду (резолютивна частина) не відповідає встановленим у справі обставинам і не узгоджується з висновками та обґрунтуваннями, які наведені у мотивувальній частині рішення в частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у вигляді різниці між стягнутими за рішенням суду і нарахованими після 10.07.2010 року процентами за договірною ставкою та у вигляді застосованого позивачем еквіваленту у гривні за курсом НБУ на час здійснення розрахунку на 10.05.2018 року.

Оскільки загальна сума заборгованості розрахована позивачем із застосуванням курсу НБУ на день розрахунку 10.05.2018 року становить 4 459 094,87 грн., а рішенням суду від 15.04.2011 року, яке вступило в законну силу, за вимогою кредитора про дострокове повернення кредиту з позичальника стягнуто заборгованість за кредитним договором із застосуванням гривневого еквіваленту у розмірі 1 016 012,88 грн., вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 443 081 грн. 96 коп., який складається з нарахованих процентів за договірною ставкою після закінчення строку кредитування з 11.07.2010 року до 10.05.2018 року, а також з еквіваленту заборгованості у гривні за збільшеним курсом НБУ на день розрахунку 10.05.2018 року, підлягають залишенню без задоволення за безпідставністю заявлених вимог. В решті рішення про відмову у задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості у розмірі 1 016 012,88 грн. у зв`язку з пропуском строку позовної давності підлягає залишенню без змін.

Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у вимогах про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 443 081 грн. 96 коп. - скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог в цій частині за безпідставністю, в решті рішення суду слід залишити без змін відповідно до обґрунтувань, наведених в цій постанові суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» адвоката Ковальової Наталі Анатоліївни - задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 06 серпня 2019 року в частині позовних вимог акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/0076/82/66365 від 27.09.2006 року у розмірі 3 443 081 грн. 96 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог в цій частині за безпідставністю.

В решті рішення суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 11.03.2020 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова