Постанова

Іменем України

11 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 496/2124/14-ц

провадження № 61-3737св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

представник позивача - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 01 квітня 2015 року у складі судді Бурана В. М. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 14 січня 2016 року у складі колегії суддів: Кравця Ю. І., Таварткіладзе О. М., Фальчука В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 15 квітня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Український промисловий банк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 240-0131007/ФКВІП-08, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 90 000,00 дол. США з розрахунку 12 % річних за ввесь час фактичного користування кредитом на строк до 14 квітня 2023 року.

У забезпечення виконання вищезазначеного кредитного договору 15 квітня 2008 року укладено договір поруки № 240-0131007/ZФПОР-08 між ТОВ «Український промисловий банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та договір поруки № 240-0131007/ZФПОР-08/2 між ТОВ «Український промисловий банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3

30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 240-0131007/ФКВІП-08 від 15 квітня 2008 року.

Оскільки позичальник не виконує умови кредитного договору належним чином, уточнивши позовні вимоги, ПАТ «Дельта Банк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 457 926,73 грн та витрати по сплаті судового збору.

У червні 2014 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк» про припинення договорів поруки.

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк» про визнання кредитного договору удаваним правочином.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 24 вересня 2014 року до участі у справі у якості третьої особи залучено ТОВ «Український промисловий банк».

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 01 квітня 2015 року позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи ТОВ «Український промисловий банк», про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 01 квітня 2015 року позов ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання кредитного договору удаваним правочином залишено без розгляду.

У вересні 2014 року, уточнивши вимоги зустрічної позовної заяви, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили суд визнати припиненою поруку:

ОСОБА_4 з 30 жовтня 2013 року за договором поруки № 240-0131007/ZФПОР-08 від 15 квітня 2008 року укладеним між ТОВ «Український промисловий банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ;

ОСОБА_3 з 30 жовтня 2013 року за договором поруки № 240-0131007/ZФПОР-08/2 від 15 квітня 2008 року укладеним між ТОВ «Український промисловий банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ПАТ «Дельта Банк» про припинення поруки задоволено.

Визнано припиненою з 30 жовтня 2013 року поруку ОСОБА_4 за договором поруки від 15 квітня 2008 року № 240-0131007/ZФПОР-08 укладеним між ТОВ «Український промисловий банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Визнано припиненою з 30 жовтня 2013 року поруку ОСОБА_3 за договором поруки від 15 квітня 2008 року № 240-0131007/ZФПОР-08/2 укладеним між ТОВ «Український промисловий банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що строк виконання зобов`язання поручителями у договорах поруки не встановлений, Банк протягом шести місяців з дня настання строку виконання боржником основного зобов`язання (досудові вимоги щодо дострокового погашення заборгованості за кредитним договором отримані 30 квітня 2013 року) не пред`явив вимоги до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як до поручителів (позов пред`явлено до суду 03 квітня 2014 року), тому відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України між банком та поручителями порука припинилась.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

У липні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» подав апеляційну скаргу на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 01 квітня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14 січня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що при вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2018 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 01 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 14 січня 2016 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про припинення договорів поруки.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2018 року, поновлено ПАТ «Дельта Банк» строк на касаційне оскарження судових рішень, відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

У січні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду від 14 квітня 2020 року «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи» відповідно до підпунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради судді України від 26 листопада 2010 року № 30 (з наступними змінами і доповненнями) та рішення зборів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», було призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві Мартєву С. Ю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не правильно застосували під час розгляду справи норми матеріального права; обчислення строку дії договорів поруки від 15 квітня 2008 року № 240-0131007/ZФПОР-08 та № 240-0131007/ZФПОР-08/2 відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України не відповідає обставинам справи, умовам кредитного договору та договорів поруки.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 15 квітня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 240-0131007/ФКВІП-08.

У забезпечення виконання кредитного договору 15 квітня 2008 року укладено договір поруки № 240-0131007/ZФПОР-08 між ТОВ «Український промисловий банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та договір поруки № 240-0131007/ZФПОР-08/2 між ТОВ «Український промисловий банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3

30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань, у зв`язку з чим ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 240-0131007/ФКВІП-08 від 15 квітня 2008 року.

Відповідно до пункту 2 зазначених договорів поруки відповідальність поручителів настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов`язань за кредитним договором.

Згідно з пунктом 3 договорів поруки поручителі несуть перед кредитором солідарну відповідальність у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, комісій штрафних санкцій та відшкодування збитків.

Пунктом 10 договорів поруки передбачено, що договори вступають в силу з моменту їх підписання сторонами та діють до повного виконання зобов`язань за кредитним договором боржником або поручителями.

Відповідно до пункту 4.2.5. кредитного договору позичальник зобов`язується достроково повністю повернути кредит, сплатити проценти за фактичний період користування кредитом, комісії, штрафні санкції (за наявності) та інші платежі за цим договором у разі настання будь-якого з випадків, передбачених пунктом 6.2. цього договору. Зобов`язання, передбачене цим пунктом, повинно бути виконане позичальником протягом 30 календарних днів з дати отримання позичальником відповідної письмової вимоги від банку.

30 квітня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали від ПАТ «Дельта Банк» досудові вимоги від 09 квітня 2013 року № 31.4-08/4478/13 та № 31.4-08/4566/13 про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором. Тобто, банк змінив строк дії кредитного договору та вимагав сплатити заборгованість за кредитним договором. Зазначені вимоги залишилися без виконання.

ОСОБА_4 досудова вимога про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором не направлялась.

Пунктом 4.2.5. кредитного договору передбачено, що строк виконання основного зобов`язання почався 30 квітня 2013 року.

03 квітня 2014 року банк звернувся до суду з позовом до боржника та поручителів про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з статтею 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З огляду на частину першу і другу статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ПАТ «Дельта Банк» про припинення поруки місцевий суд, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, вважав, що строк виконання зобов`язання поручителями у договорах поруки не встановлений, Банк протягом шести місяців з дня настання строку виконання боржником основного зобов`язання не пред`явив вимоги до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як до поручителів, тому відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України договори поруки укладені між банком, боржником та поручителями, вважаються такими, що припинили дію.

Колегія суддів погоджується з таким висновком враховуючи наступне.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно з кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 761/18500/16-ц (провадження № 61-2184св18).

Із справи відомо, що пунктом 10 договорів поруки 15 квітня 2008 року передбачено, що договори діють до повного виконання зобов`язань за кредитним договором боржником або поручителями.

Відповідно до пункту 4.2.5. кредитного договору позичальник зобов`язується достроково повністю повернути кредит, сплатити проценти за фактичний період користування кредитом, комісії, штрафні санкції (за наявності) та інші платежі за цим договором у разі настання будь-якого з випадків, передбачених пунктом 6.2. цього договору. Зобов`язання, передбачене цим пунктом, повинно бути виконане позичальником протягом 30 календарних днів з дати отримання позичальником відповідної письмової вимоги від банку.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, надіславши 15 квітня 2013 року досудові вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 09 квітня 2013 року, у зв`язку із невиконанням боржником умов кредитного договору, банк змінив строк виконання основного зобов`язання.

Із справи відомо, що досудові вимоги ПАТ «Дельта Банк» отримані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 30 квітня 2013 року.

Таким чином, порука припинилась 01 листопада 2013 року.

03 квітня 2014 року банк звернувся до суду з позовом до боржника та поручителів про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи викладене, суди правильно застосували норми матеріального права та дійшли обгрунтованого висновку про те, що порука припинилась внаслідок пропуску кредитором строку на звернення до суду з позовом до поручителів.

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права висновків судів не спростовують, при вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції чинній на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України (у редакції чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 01 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 14 січня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко