Справа № 127/8260/17
Провадження № 22-ц/801/486/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 рокуСправа № 127/8260/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2019 року, ухвалене суддею Борисюк І.Е., повне рішення складено 18 грудня 2019 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про індексацію розміру стягуваних аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, та згідно збільшених позовних вимог просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 індексацію аліментів за період з вересня 2014 року по листопад 2018 року в розмірі 10 524,43 грн, а також збільшити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 29.10.2013 по 31.09.2017 в сумі 10 156,56 грн на утримання спільної малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та 640 грн судового збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.12.2013 у справі №127/26265/13-ц, за яким видано виконавчий лист, вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 516 гривень, щомісячно, з 29.10.2013 до досягнення дитиною повноліття. На підставі виконавчого документа, виданого за цим судовим рішенням, Замостянським ВДВС відкрито виконавче провадження № 41947153.

16.10.2014 Вінницьким міським судом Вінницької області по справі №127/20216/14-ц ухвалено рішення про збільшення стягуваних аліментів та вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 551 гривень, щомісячно, з 19.09.2014 до досягнення дитиною повноліття. На підставі виконавчого документа, виданого за цим судовим рішенням, Замостянським ВДВС відкрито виконавче провадження № 45881205.

Також, на підставі рішення Апеляційного суду Вінницької області від 05.12.2017 у справі №127/8260/17 позивачці 17.01.2018 Вінницьким міським судом Вінницької області видано виконавчий лист, на підставі якого Замостянським ВДВС відкрито виконавче провадження №55646001 від 29.01.2018.

Зазначає, що за розрахунками Замостянського відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, заборгованість відповідача по аліментам по виконавчому провадженню №41947153 по рішенню суду №127/26265/13-ц станом на 31.12.2013 складає 1081,95 грн; станом на 01.09.2014 становить 875,95 грн; станом на 19.09.2014 становила 659,57 грн, яка фактично сплачена відповідачем лише 05.03.2014.

За розрахунками Замостянського відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, заборгованість відповідача по аліментам по виконавчому провадженню №45881205 по рішенню суду №127/20216/14-ц станом на 01.03.2015 становила 746,44 грн, станом на 28.02.2017 становить 2220,36 грн, станом на 30.03.2017 становить 2731,36 грн, станом на 31.07.2017 становить 561,28 грн.

Вказані довідки-розрахунки по сплаті аліментів відповідають дійсним обставинам і дійсній заборгованості по сплаті аліментів та квитанціям відповідача.

За розрахунками позивача, пеня за несвоєчасну сплату аліментів за період з 29.10.2013 по 30.09.2017 становить 12 388,55 грн. При розрахунках враховано правовий висновок постанови Верховного Суду від 26 вересня 2018 року.

З урахуванням сплати відповідачем 4 463,98 грн при примусовому виконанні рішення апеляційного суду у даній справі, яке в подальшому скасовано Верховним Судом, пеня за прострочення сплати аліментів підлягає зменшенню на 50% від сплаченої суми та становить 10 156,56 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 індексацію аліментів за період з вересня 2014 року по листопад 2018 року в сумі 10 524, 43 гривень та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 29.10.2013 по 31.09.2017 в сумі 3 402,54 гривні.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 29.10.2013 по 31.09.2017 в сумі 6 754, 02 гривень відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 949,22 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на проведення експертизи в сумі 1 437,17 гривень.

Витрати на проведення експертизи в сумі 3 851, 85 гривень залишено за ОСОБА_2 .

Судовий збір в сумі 209, 02 гривень залишено за ОСОБА_1 .

Не погодившись із вказаним рішенням в частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції та стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 29.10.2013 по 30.09.2017 (включно) в розмірі 10 156,56 грн та 640 грн судового збору сплаченого при поданні позовної заяви. Також просить скасувати стягнення з неї на користь відповідача витрат на проведення експертизи сумі 1 437,17 грн. В іншій частині рішення суду щодо стягнення розміру індексації аліментів просить залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що клопотання про зменшення розміру пені підлягало залишенню без розгляду, оскільки не було подано в підготовчому судовому засіданні; судом не спростовано заперечення позивача щодо задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені; судом не надано оцінки наданим позивачем розрахункам по нарахуванню пені; розрахунок пені, наведений у висновку експерта, та наведений судом у рішенні є тотожними, тому висновок суду про те, що експертом не надано відповідей на питання, які ставилися перед ним, є необґрунтованим; судом не вказано розрахункової частини нарахування пені за увесь період позовних вимог; рішення не містить спростування наданого судовим експертом розрахунку; судом зменшення пені на суму 2231,99 грн здійснювалося з суми, яка вже була зменшена на 50%; судом не вірно зазначено в резолютивній частині період стягнення пені; відповідачем необґрунтовано та не доведено підстави в частині зменшення розміру неустойки; висновки й мотиви суду щодо наявності підстав для зменшення розміру пені є незаконними та помилковими; судом незаконно стягнуто з позивача на користь відповідача витрати на проведення експертизи та розподілено судовий збір.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що після набрання рішенням суду законної сили повністю його виконав, сплативши ОСОБА_1 13 996, 99 грн.

Від Служби у справах дітей Вінницької міської ради відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині стягнення індексації аліментів не оскаржується, то апеляційним судом відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в цій частині не переглядається.

Частково задовольняючи позов (в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів) суд першої виходив з того, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини ОСОБА_2 . При цьому, задовольнивши клопотання відповідача та його представника про зменшення розміру пені, суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість зменшення пені за порушення строків сплати аліментів до 50% та, з урахуванням сплати відповідачем на користь позивача на виконання рішення апеляційного суду у даній справі 2 231,99 грн (50% від сплачених 4 463,98 грн), стягнув пеню за порушення відповідачем строків сплати аліментів за період з 29.10.2013 по 31.09.2017 в розмірі 3 402,54 грн.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 29 квітня 2008 року зареєстрували шлюб, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 березня 2014 року розірвано (а.с.63,65 т.1).

У шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.64).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2013 року у справі №127/26265/13-ц стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 516 грн щомісячно, починаючи стягнення з 29.10.2013 і до досягнення дитиною повноліття.

Вінницьким міським судом Вінницької області 06.02.2014 по справі №127/26265/13-ц видано виконавчий лист за рішенням суду від 12.12.2013, яке набрало законної сили 24.12.2013 (а.с.13 т.1).

Вінницьким міським судом Вінницької області 16.10.2014 видано виконавчий лист по справі №127/20216/14-ц про збільшення розміру аліментів, стягуваних, і стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 551 грн щомісячно, починаючи з 19.09.2014 і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с.14 т.1).

19.12.2014 державним виконавцем Замостянського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №45881205 з виконання вищевказаного виконавчого документа у справі №127/20216/14-ц. (а.с.15 т.1).

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 29.10.2013 по 31.09.2017.

Під час розгляду справи судом першої інстанції оглянуто і досліджено матеріали виконавчих проваджень, зокрема, № 45881205 з виконання виконавчого листа № 127/20216/14-ц від 28.10.2014, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області, а також довідку із спецрозділу по виконавчому провадженню № 41947153.

Дослідивши розрахунки заборгованості, здійсненні державним виконавцем по виконанню згаданих вище виконавчих листів, які перебували на виконанні у Замостянському відділі ДВС Вінницького міського управління юстиції, та не погодившись із ними, суд першої інстанції дослідив наявні в матеріалах справи чеки про сплату ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових сум на виконання рішення суду про стягнення аліментів у розмірі 516 грн щомісячно починаючи з 29.10.2013 та по 19.09.2014, а також у розмірі 551 грн, щомісячно, починаючи з 19.09.2014 по 17.01.2018, виписки по рахунках ОСОБА_5 , та прийшов до висновку про виникнення заборгованості зі сплати аліментів з вини відповідача.

Дослідивши матеріали виконавчих проваджень, чеки про сплату відповідачем грошових сум в рахунок аліментів, виписки по рахункам ОСОБА_1 та встановивши нараховану суму аліментів, крайній термін їх сплати, період прострочення, кількість днів прострочення, суму заборгованості по аліментам, суд першої інстанції визначив пеню за порушення відповідачем сплати аліментів за період з 29.10.2013 по 31.09.2017 у розмірі 11 269,41 грн.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України, батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

При виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення (частина перша статті 196 СК України).

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 не оскаржував рішення суду першої інстанції, а отже погодився з висновком суду, зокрема, в частині виникнення заборгованості зі сплати аліментів з його вини.

При визначенні розміру неустойки (пені) суд першої інстанції керувався вищевказаними нормами, взяв до уваги правові позиції, висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц, від 25 квітня 2018 року у справі №572/762/15-ц, від 12 вересня 2018 року у справі №759/9457/15-ц, та, зробивши власний розрахунок, встановив, що пеня за порушення відповідачем строків сплати аліментів за період з 29.10.2013 по 31.09.2017 становить 11 269,41 грн.

Колегія суддів погоджується із розрахунком суду першої інстанції в частині визначення неустойки (пені) в розмірі 11 269,41 грн, оскільки він зроблений з урахуванням обставин справи та згаданих правових позицій Великої Палати Верховного Суду, а також узгоджується з висновком судово-економічної експертизи від 30.05.2019, призначеної за клопотанням ОСОБА_2 , в частині розміру пені.

ОСОБА_1 , зазначаючи в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги її розрахунок, не спростувала зроблений судом розрахунок та не зазначила, в чому полягає помилковість такого розрахунку.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги, що межі позовних вимог ОСОБА_1 зводяться до стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів саме за період із 29.10.2013 по 31.09.2017, у зв`язку з чим пеня підлягає нарахуванню на заборгованість, що виникла саме у цей період.

Враховуючи, що ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача пеню, що виникла внаслідок несплати аліментів, у розмірі 10 156,56 грн, та керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка (пеня) у розмірі 10 156,56 грн.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині наявності підстав для застосування в даному випадку ч. 2 ст. 196 СК України.

У ч. 2 ст. 196 СК України зазначено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Згідно роз`яснень п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки ( пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Отже неустойка, визначена у частині першій статті 196 СК України, може бути стягнута з особи, яка є винною у простроченні сплати аліментів.

Суд першої інстанції, проаналізувавши дохід відповідача , враховуючи його матеріальне становище та виходячи із принципів розумності і справедливості, прийшов до висновку про можливість зменшення пені за порушення відповідачем строків сплати аліментів до 50%, тобто до 5 634,53 гривні.

На думку колегії суддів, обставини, які б свідчили про необхідність зменшення ОСОБА_2 неустойки в даному випадку відсутні.

Висновок суду про те, що мати відповідача у зв`язку з незадовільним станом здоров`я потребує як сторонньої допомоги, так і матеріальної допомоги, на думку колегії суддів, не відповідає обставинам справи.

В матеріалах справи наявна копія довідки, виданої КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» 10.06.2016 №01-7/445, відповідно до якої ОСОБА_6 , 1951 року народження, перебуває на диспансерному обліку з 2010 року, отримує лікування у лікаря-невропатолога та сімейного лікаря згідно призначень лікаря (а.с.111 т.1).

Однак, вказана довідка, яка видана в 2016 році, не свідчить про те, що ОСОБА_6 потребує сторонньої допомоги. Доказів того, що лише ОСОБА_2 утримує та здійснює догляд за матір`ю, в тому числі матеріально її утримує, ним не надано.

Наявність у ОСОБА_2 третьої групи інвалідності не свідчить про його обмежену дієздатність, як стверджує ОСОБА_2 .

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 з 07.02.2018 працює в ТОВ «Будспец монтаж», що підтверджується копією довідки від 07 серпня 2019 року №3, на посаді плиточника-облицювальника, загальна сума доходу (з урахуванням утримань та виплати аліментів) за період з 01.01.2019 по 31.07.2019 становить 7503 грн 22 коп (а.с.231 т.3).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податку про суми виплачених доходів та утримання податків, ОСОБА_2 з 1 кварталу 2017 року по другий квартал 2019 року ТОВ «Престиж», ТОВ «Будспец монтаж» виплачено 63 736,82 грн доходу (з виплаченого доходу утримано податку на суму 11 462,23 грн) та з ТОВ «Ранок» - 9 000 грн (а.с.33 т.4).

ОСОБА_2 знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ м. Вінниці і отримує пенсію по інвалідності (з грудня 2014 року по липень 2019 року в загальному розмірі 53090,83 грн) (а.с.229-230 т.3).

Тобто, ОСОБА_2 є працездатним, крім заробітної плати отримує інші доходи та додаткові заробітки.

Сплата ОСОБА_2 аліментів на утримання іншої дитини ОСОБА_7 не позбавляє його обов`язку сплачувати аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у встановленому судом розмірі та вчасно.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Апеляційний суд враховує також час, протягом якого дана справа знаходиться на розгляді в суді (з квітня 2017 року), поведінку відповідача, зокрема, що саме він звертався з касаційною скаргою на постанову апеляційного суду у даній справі, яка була скасована Верховним Судом із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, а також понесені відповідачем витрати на правничу допомогу, які орієнтовно складають 15 000 грн, та проведення експертизи вартістю 5 720 грн, які значно перевищують визначений судом розмір пені, що свідчить про можливість ОСОБА_2 сплатити неустойку (пеню) у повному обсязі.

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені за обставин даної справи не було.

У зв`язку із наведеним, оцінка іншим доводам апеляційної скарги не надається.

Та обставина, що ОСОБА_2 після ухвалення 10 грудня 2019 року рішення у вказаній справі сплатив пеню у визначеному судом розмірі не береться колегією суддів до уваги, оскільки законність рішення суду першої інстанції переглядається апеляційним судом на момент ухвалення рішення. Ці дії вчинялися ОСОБА_2 після ухвалення рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ч. 4 ст. 376 ЦПК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи слідує, що 18.04.2017 ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом майнового характеру (стягнення індексації за прострочення сплати аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів). Ціна позову становила 20 441,71 грн.

Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на момент подачі позовної заяви), за подання до суду позовної заяви майнового характеру, поданої фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640 грн).

При зверненні до суду із позовом ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 640 грн відповідно до вимог Закону.

У подальшому, 13.11.2018 ОСОБА_1 подала заяву про збільшення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі якщо розмір позовних вимог збільшено або пред`явлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду з відповідною заявою.

Оскільки в 2018 року збільшилися ставки судового збору за подання до суду позовних заяв, передбачених згаданим п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (з 640 грн до 704,80 грн), позивачка за збільшення розміру позовних вимог повинна була доплатити судовий збір у розмірі 64,80 грн.

На момент подання заяви про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору у даній категорії справ (стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів).

Враховуючи розмір задоволених позовних вимог, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню сплачений нею судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 640 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 64,80 грн.

Витрати ОСОБА_2 на проведення експертизи у розмірі 5 720 грн на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України слід залишити за ним.

Крім того, з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги, від сплати якого ОСОБА_1 звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», у розмірі 1 057,20 грн (п.п.6 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» - 150% відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389-391 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2019 року в частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів змінити, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 29.10.2013 по 30.09.2017 в розмірі 10 156 (десять тисяч сто п`ятдесят шість) гривень 56 копійок, та виключивши з мотивувальної частини рішення суду висновок про наявність підстав для зменшення розміру неустойки (пені).

Рішення суду в частині стягнення судових витрат змінити та стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та в розмірі 64 (шістдесят чотири) гривні 80 копійок на користь держави.

Витрати, пов`язані із проведенням експертизи в розмірі 5 720 (п`ять тисяч сімсот двадцять) гривень, покласти на ОСОБА_2 .

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 057 (одна тисяча п`ятдесят сім) гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко