ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 669/544/20
Провадження № 22-ц/4820/1595/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В.,Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

розглянув в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №669/544/20 за апеляційною скаргою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 17 серпня 2020 року (суддя Давидюк О.І.) у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) вказувало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.08.2016 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач зазначав, що ним були виконанні усі взяті на себе зобов`язання за Договором та угодою, тоді як відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість станом на 20.04.2020 року у розмірі 19850,29 грн., з яких: 15470,83 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 15470,83грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2958,02 грн. пеня; 500 грн. штраф (фіксована частина) та 921,44 грн. штраф (процентна складова). Тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 19850,29 грн. заборгованості за кредитним договором №б/н від 19.08.2016 року та судові витрати.

Заочним рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 17 серпня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за простроченим тілом кредиту за кредитним договором від 19.08.2016 року №б/н в розмірі 15470 грн. 83 коп. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення пені та штрафів, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення в цій частині та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог банку в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 підписуючи анкету заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Жодних заперечень щодо розміру боргу до Банку від відповідача не надходило, що свідчить про його згоду із розміром боргу, нарахованими відсотками та неустойкою. Апелянт також вказує, що відсутність підпису відповідача на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Крім того, Банк вважає, що суд безпідставно не врахував висновки Верховного Суду, що викладені в постановах Верховного Суду від 28.03.2019 року у справі №428/2873/17 та від 08.07.2019 року у справі №923/760/18.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Як вбачається із апеляційної скарги, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» оскаржує заочне рішення Білогірського районного суду від 17.08.2020 року в частині відмови у позові про стягнення заборгованості по пені і штрафів. В решті рішення учасниками справи не оскаржується.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні пені та штрафів відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Так, судом першої інстанції встановлено, що факт укладення між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_1 кредитного договору від 19 серпня 2016 року підтверджується письмовою Анкетою - заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаною уповноваженою банком особою та відповідачем, відповідно до якої зазначається, що позичальник погоджується на те, що ця анкета заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування основними умовам обслуговування і кредитування, що розміщені в рекламному буклеті, складають із позичальником і банком договір про надання банківських послуг. Позичальник також зазначив, що ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і погоджується з його умовами та зобов`язується виконувати Умови і Правила надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися х їх змінами сайті ПриатБанк www.privatbank.ua. (а.с. 17).

До кредитного договору Банк додав Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 19-54).

Звертаючись до суду, позивач посилався на те, що відповідач ознайомлений із Умовами та Правилами надання банківських послуг, що діяли на час підписання анкети-заяви, користувався картковим рахунком, використовуючи кредитні кошти і цим самим прийняв пропозицію Банку та уклав кредитний договір, що узгоджується із ч. 2 ст. 642 ЦПК України. Банк вказує, що у зв`язку із порушеннями ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, у позивача виникло право вимоги до відповідача про дострокове повернення всієї суми кредиту, що станом на 20.04.2020 року становила 19850, 29 грн., з яких: 15470,83 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 15470,83 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2958,02 грн. пеня; 500 грн. штраф (фіксована частина) та 921,44 грн. штраф (процентна складова).

Так, стягуючи з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в розмірі 15470,83 грн., Білогірський районний суд виходив з доведеності факту отримання позичальником кредитних коштів та неналежного виконання останнім своїх кредитних зобов`язань.

В цій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається, оскільки учасниками справи не оскаржується.

Разом з тим, відмовляючи у стягненні з ОСОБА_1 заборгованості по пені і штрафам, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відсутні правові підстави для їх стягнення із відповідача, адже Банком не надано належних та достатніх доказів того, що Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку і Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», на які посилається Банк, є складовою укладеного між сторонами кредитного договору.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права і ці висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Так, положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Як вбачається із позовної заяви Банк, пред`являючи вимоги про стягнення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його вартості, зокрема пеню та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку і Тарифи (а.с. 19 -54) розумів ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати пені і штрафів та, саме в зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку їх нарахування.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 . Банком було дотримано вимог, що передбачені положеннями ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі останнім саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності і розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність законних підстав для стягнення із ОСОБА_1 пені та штрафів.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права в частині відмови у стягненні із відповідача пені та штрафів та щодо неврахування судом першої інстанції, що питання про підписання відповідачем договору не відноситься до предмету заявленого позову, а позов про визнання недійсним кредитного договору в частині встановлення пені та штрафу відповідачем не заявлявся, тому договір у цій частині є дійсним є безпідставними.

Оцінюючи аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 з моменту укладення договору не звертався до Банку за фактом неправомірного нарахування відсотків і це свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, судова колегія їх вважає такими, що не заслуговують на увагу через те, що позивач не заявляв вимогу про стягнення із відповідача заборгованості по відсоткам.

Судова колегія вважає посилання апелянта на те, що із виписки прослідковується встановлення відповідачу кредитного ліміту, користування останнім кредитними коштами, погашення ОСОБА_1 кредитної заборгованості такими, що не заслуговують на увагу, адже виписка та отримання і користування кредитною картою відповідачем не підтверджують факту укладення між сторонами кредитного договору на умовах, що зазначає позивач, а саме щодо порядку і розмірів нарахування пені та штрафів.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховано правові висновки Верховного Суду , що викладені в постанові від 08.07.2019 у справі №923/760/18 та від 28.03.2019 у справі №428/2873/17 є такими, що не заслуговують на увагу, адже Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява №28342/95, §61).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява №17862/91, §31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява №20372/11, §65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява №20166/92, §36).

З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, тому суд першої інстанції при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин вірно врахував висновки Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 03.07.2019 року по справі №342/180/17.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню; повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку; правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 17 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України

Повне судове рішення складено 27 жовтня 2020 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай