Постанова

Іменем України

21 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 333/7392/17

провадження № 61-8573св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач за первинним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач-1 за первинним позовом - ОСОБА_2 ,

відповідач-2 за первинним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_3 ,

третя особа за первинним позовом - ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Запорізького апеляційного суду у складі колегії суддів: Гончар М. С., Кочеткової І. В., Маловічко С. В. від 13 березня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання права власності в порядку спадкування.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5 , з якою вона проживала разом на час смерті. Після смерті матері відкрилась спадщина за законом на майно, а саме, 1/4 частини будинку на АДРЕСА_1 ; 1/4 частини земельної ділянки, кадастровий номер :03:002:0265, площею 0,0536 га, розташовану на АДРЕСА_1 ; 33/200 частини домоволодіння на АДРЕСА_2 . Зазначали, що вони звернулися із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на належну їм частку у спадковій квартирі як єдиному спадкоємцю першої черги за законом, проте їй було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/4 частини будинку на АДРЕСА_1 ; 1/4 частини земельної ділянки, кадастровий номер :03:002:0265, площею 0,0536 га, розташовану на АДРЕСА_1 ; 33/200 частини домоволодіння на АДРЕСА_2 .

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання.

Зустрічний позов мотивовано тим, що ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була його дружиною. Звернувшись до нотаріуса з метою оформлення спадщини, нотаріус зазначила, що місце проживання спадкодавця ОСОБА_5 є різним із його місцем проживання. Зазначав, що будинок АДРЕСА_1 , в якому він проживав разом із дружиною, є кутовим, а тому має різні адреси.

Посилаючись на вказані обставини та неможливість оформлення спадщини після дружини, просив встановити факт свого постійного проживання разом з ОСОБА_5 на час відкриття спадщини після її смерті у будинку АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 закрито на підставі пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України. У задоволенні первинного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 разом з ОСОБА_5 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини в будинку АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні первинного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із того, що заявлені позивачем вимоги є передчасними, оскільки частки спільної сумісної власності майна померлої ОСОБА_5 на час розгляду справи не визначені, тому не можливо встановити об`єкт спадкування.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позивачем факту проживання разом з ОСОБА_5 на час відкриття спадщини після її смерті в будинку АДРЕСА_1 .

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 13 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2018 року в частині відмови у задоволенні первинного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та 33/400 частини домоволодіння на АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_5 . У решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2018 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 залишено без змін.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та 33/100 частини домоволодіння на АДРЕСА_2 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , то кожен із спадкоємців першої черги ( ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ) у порядку спадкування за законом набув право власності на 1/2 його частини. За відсутності в ОСОБА_1 , яка проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, всіх правовстановлюючих документів на спірне майно, остання позбавлена можливості оформити спадщину після смерті матері в нотаріуса.

Встановивши, що земельна ділянка площею 0,0536 га, кадастровий номер :03:002:0265, що розташована на АДРЕСА_1 , є особистою приватною власністю ОСОБА_3 , оскільки була ним приватизована 20 січня 2014 року, суд виключив її зі спадкового майна.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції виходив із того, що висновки суду першої інстанції в цій частині вирішення спору відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно.

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

У травні 2019 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволення первинного позову ОСОБА_1 та залишити в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував відсутність спору про спадкове майно, оскільки відповідач ні факт прийняття спадщини ОСОБА_1 , ні її право на спадкове майно не оспорював. За відсутності в ОСОБА_1 будь-яких перешкод на отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріуса суд не має повноважень на визнання за спадкоємцем права на спадкування за законом, оскільки таке право позивач може реалізувати в нотаріальному порядку. Постанова нотаріуса про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом не перешкоджає подальшому оформленню її спадкових прав в нотаріальному порядку у разі надання нотаріусу оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, проте нотаріус таких документів у ОСОБА_3 не витребовував.

Оскільки постанова суду апеляційної інстанції не оскаржується в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,0536 га, кадастровий номер :03:002:0265, що розташована на АДРЕСА_1 , та вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 , то в цій частині не є предметом касаційного перегляду (частина перша статті 400 ЦПК України).

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У липні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість прийнятої у справі постанови суду апеляційної інстанції, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 333/7392/17 з Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 листопада 1963 року.

У період шлюбу було придбано наступне майно:

- 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 , виданого 30 грудня 1970 року міськкомунгоспом виконкому комітетом Запорізької міської ради;

- 33/100 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору міни від 15 травня 1992 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

ОСОБА_1 (дочка) та ОСОБА_3 (чоловік) є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5

30 листопада 2017 року приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Швецова О. С. прийняла постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії - видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із відсутністю оригіналів документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спірне майно.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_3 на постанову Запорізького апеляційного суду від 13 березня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ).

Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Установивши, що ОСОБА_1 на день смерті ОСОБА_5 була постійно зареєстрована та проживала із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що в силу вимог частини третьої статті 1268 ЦК України ОСОБА_1 є такою, що фактично прийняла спадщину після смерті матері.

Статтею 22 КпШС УРСР (чинного на час придбання подружжям ОСОБА_2 спірного майна) визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності.

Визначаючи обсяг спадкового майна, суд апеляційної інстанції правильно встановив, що частка померлої ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності на спадкове майно становила 1/2 частини, тому ОСОБА_1 , як одна із спадкоємців за законом після смерті матері, успадкувала право власності на 1/8 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та 33/400 частини домоволодіння на АДРЕСА_2 .

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування постанови суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині, оскільки зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції, були предметом дослідження у суді із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 - без змін.

Оскільки оскаржувану постановусуду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 13 березня 2019 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування на 1/8 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та 33/400 частини домоволодіння на АДРЕСА_2 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун