Ухвала

Іменем України

24 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 753/8815/18

провадження № 61-8966ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на судовий наказ Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року в справі за заявою Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» про видачу судового наказу, боржник: ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

23 травня 2018 року Дарницький районний суд м. Києва видав судовий наказ, за яким із ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» стягнуто заборгованість за надані послуги в сумі 3 131,76 грн та судовий збір у розмірі 176,20 грн.

18 червня 2018 року Дарницький районний суд м. Києва повернув заяву боржника ОСОБА_1 про скасування вищевказаного судового наказу, подану ним 07 червня 2018 року, з підстав недодержання заявником вимог статті 170 ЦПК України, роз`яснивши при цьому його право на апеляційне оскарження ухвали.

04 вересня 2018 року ОСОБА_1 повторно звернувся до суду першої інстанції з заявою про скасування судового наказу, виданого 23 травня 2018 року, яка Дарницьким районним судом м. Києва 13 вересня 2018 року була повернута останньому без розгляду з підстав неподання клопотання про поновлення пропущеного строку на подачу вказаної заяви, з роз`ясненням йому його права на її оскарження.

11 березня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати судовий наказ, виданий Дарницьким районним судом м. Києва 23 травня 2018 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на судовий наказ виданий Дарницьким районним судом м. Києва від 23 травня 2018 року - повернуто заявнику.

У червні 2020 року до Верховного суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2020 року залишена без руху, запропоновано заявнику подати клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та уточнити свої вимоги щодо оскаржуваних судових рішень у відповідності до статей 392, 409 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2020 року заявнику поновлено строк на касаційне оскарження судових рішень, продовжено строк на усунення недоліків касаційної скарги, у зв`язку із виконанням ухвали від 30 червня 2020 року не в повному обсязі.

В установлений судом строк заявник надав матеріали на усунення недоліків касаційної скарги.

Просив скасувати судовий наказ Дарницьким районним судом м. Києва від 23 травня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд касаційної інстанції при розгляді касаційних скарг діє в порядку та межах, визначених цивільним процесуальним законодавством України, його повноваження обмежені правилами Глави 2 Розділу V «Касаційне провадження» ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції.

За змістом пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Оскаржений заявником судовий наказ в апеляційному порядку не переглядався.

Аналізуючи наведене, оскарження судового наказу шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду, чинним ЦПК України не передбачено.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на вказане Верховний Суд дійшов до висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження судового наказу Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року.

Разом із тим, у відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року необхідно відмовити з огляду на таке.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідно до частини третьої статті 167 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Статтею 353 ЦПК України встановлено перелік ухвал, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду, серед яких і можливість оскарження ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) (пункт 6 частини 1 статті 353 ЦПК України).

Роз'яснено ОСОБА_1 право на оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції від 18 червня 2018 року про повернення його заяви про скасування судового наказу і ухвали від 13 вересня 2018 року про повернення його заяви про скасування судового наказу без розгляду.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Проаналізувавши зміст оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантії їх реалізації.

Згідно з частиною третьою статті 167 ЦПК України встановлено, що судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому цим розділом.

Відповідно до частини першої статті 353 ЦПК України встановлено вичерпний перелік ухвал, на які подаються апеляційні скарги окремо від рішення суду, серед яких і можливість оскарження ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) (пункт 6 частини першої статті 353 ЦПК України).

Як встановлено судом апеляційної інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на судовий наказ, виданий судом першої інстанції 23 травня 2018 року. Ухвали суду першої інстанції від 18 червня 2018 року та від 13 вересня 2018 року ОСОБА_1 не оскаржувались.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Оскільки судовий наказ не підлягає апеляційному оскарженню відповідно до статті 167 ЦПК України, тому апеляційний суд на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 357 цього Кодексу, не прийняв до розгляду та повернув апеляційну скаргу.

З таким висновком погоджується й Верховний Суд.

Метою спрощених судових процедур є швидкий розгляд безспірних питань, правовідносини сторін у яких питання прав та обов`язків не викликають сумніву та у яких фактичні обставини справи та визначеність у правовідносинах учасниками цих правовідносин не оспорюється.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу забезпечення рівних процесуальних прав і обов`язків учасників судового процесу.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд обґрунтовано зазначив про відсутність можливості апеляційного оскарження судового наказу та про наявність у статті 353 ЦПК України вичерпного переліку ухвал суду першої інстанції, на які може бути подано апеляційну скаргу окремо від рішення суду, до якого включено ухвали суду першої інстанції про повернення скаржнику заяв про скасування судового наказу.

Європейський суд з прав людини вказав, що неможливо припустити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод детально описував процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не гарантував сторонам, що спір щодо їх прав та обов`язків цивільного характеру буде остаточно вирішено (справа «Балатський проти України» (BALATSKYY v. UKRAINE), рішення від 25 жовтня 2007 року). Також Суд неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (справа «Шульга проти України» (SHULGA v. UKRAINE), рішення від 02 грудня 2010 року) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (справа «Мусієнко проти України» (MUSIYENKO v. UKRAINE), рішення від 20 січня 2011 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Отже, відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України є підстави для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки правильне застосування норми права щодо випадків апеляційного оскарження судових наказів є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись пунктом 1 частини другої, частиною четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на судовий наказ Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року в справі за заявою Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» про видачу судового наказу, боржник: ОСОБА_1 , відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко