Справа № 442/3667/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/811/2663/18 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представників позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в складі судді Нагірної О.Б. від 25 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Стебницької міської ради, виконавчого комітету Стебницької міської ради, Управління земельних ресурсів у м. Дрогобичі, ОСОБА_4 про скасування рішення, скасування запису про реєстрацію, зобов`язання відновити земельну ділянку у попередній стан, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 вересня 2018 року в позові ОСОБА_1 до Стебницької міської ради, виконавчого комітету Стебницької міської ради, Управління земельних ресурсів у м. Дрогобичі, ОСОБА_4 про скасування рішення, скасування запису про реєстрацію, зобов`язання відновити земельну ділянку у попередній стан відмовлено.

Вказане рішення оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Вважає рішення необґрунтованим, незаконним та несправедливим, постановленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушенням норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає, що відповідач ОСОБА_4 самовільно захопив частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 приватизувавши її за заявою поданою ним до Стебницької міської ради як таку що нікому не належить із землею міськфонду. Вказує, що ОСОБА_4 , щоб не погоджувати межі земельної ділянки із сусідами, навмисно вказав адресу земельної ділянки по АДРЕСА_2 і подав адресу неіснуючого власника (вписав у Акт погодження меж гром. ОСОБА_5 від В до Г див. кадастровий план №460670500:01:044:0342, замовник ОСОБА_4 ). Тобто, видача державного акту відповідачеві ОСОБА_4 без погодження меж земельної ділянки з фактичним користувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 є неправомірною, оскільки згідно з Інструкцією про порядок видачі державних актів, акт погодження меж з власниками сусідніх земельних ділянок має бути наявним. Звертає увагу суду, що ухвала Вищого спеціалізованого суду від 02.06.2011 року була відома Дрогобицькому міськрайонному суду, однак вона через неправильне тлумачення не була врахована при постановлені оспорюваного рішення від 25.09.2018 року. Вказує, що судом невірно зроблено висновок про належність земельної ділянки, а відтак фактичні обставини справи встановлені неправильно, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Також зазначає, що судом першої інстанції не надано правової оцінки рішенню Стебницької міської ради №164 від 12.08.1993 року, за яким виділено ОСОБА_1 у власність 600 кв. метрів землі. Вказує, що при умові передачі даної землі ОСОБА_4 її необхідно було спочатку вилучити з власності ОСОБА_1 . Також вказує, що коли розподілялись земельні ділянки у 1992 році за участю представників Стебницької міської ради та власниками земель кварталу забудови в тому числі ОСОБА_1 був присутній перший власник земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_6 (правонаступник ОСОБА_4 ), який погоджував з усіма присутніми встановлені межі земель. При цьому ОСОБА_4 там не було. ОСОБА_4 приватизував земельну ділянку 20 лютого 2003 року перемістивши огорожу на земельну ділянку належну ОСОБА_1 , та межу земель у замірах подав як АДРЕСА_3 , щоб не погоджувати її з сусідом ОСОБА_1 . І ніяких земельних спорів на той час не було, а тому її право підлягає захисту та відновленню.

В судове засідання окрім представників позивачки та відповідача ОСОБА_4 решта учасників справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників) зважаючи на те, що учасники справи повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, причин неявки не повідомлено, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що інтереси позивачки у судовому засіданні захищали представники.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи з підстав перебування його адвоката за межами України колегія суддів вважала безпідставним та відхилила, зважаючи на те, що справа тривалий час перебуває у провадженні судів обох інстанцій, зокрема, і у суді апеляційної інстанції та судове засідання було призначено у даній справі за тривалий проміжок часу та з погодженням визначеного часу з учасниками справи, зокрема, і стороною відповідача, тому неявка представника сторони відповідача слід вважти має місце через неналежне користування своїми процесуальними правами сторони.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивачки на підтримання апеляційної скарги, відповідача в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, заперечення на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на неї, а також інших усних та письмових заяв та пояснень учасників справи у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.1 с. 15, ст.4, ч.1 ст. 76, ст. 89, ч.2 ст. 13 ЦПК України, ст.ст. 118, 152 ЗК України, , ч.1 ст. 10, ст.ст. 16, 17, 18, 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 55, 144 Конституції України, », ч.10 ст. 16, 261, 267, ЦК Українита відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивач є власником будинковолодіння АДРЕСА_4 . Рішенням виконавчого комітету Стебницької міської ради № 282 від 08.10.1992 року (з урахуванням рішення виконкому Стебницької міської ради № 164 від 12.08.1993 року) позивачці ОСОБА_1 , виділено земельну ділянку площею 600 кв. м. під будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 між АДРЕСА_1 та Новою. Як вбачається з рішення виконавчого комітету Стебницької міської ради від 08.10.1992 року № 282 матері позивача ОСОБА_1 , було виділено ділянку під будівництво житлового будинку по АДРЕСА_5 а АДРЕСА_6 від 12.08.1993 року попереднє рішення було доповнено п.1, згідно якого ділянку виділено площею 600 кв.м. Як вбачається з копії власної заяви ОСОБА_1 від 26.09.1991 року на адресу голови Стебницької міської ради вбачається, що вона просить надати їй земельну ділянку під забудову, яка є в тимчасовому користуванні її сина, по справі, що проживає по АДРЕСА_4 , і це прямо вказує, що її заява була та таку земельну ділянку їй виділено саме за рахунок лишків землі, що були в були користуванні ОСОБА_2 . Так, на підставі рішення про виділення позивачу земельної ділянки за рахунок земельної ділянки був складений акт виносу в натуру меж земельної ділянки і будівель від 20.10.1992 року, а згідно рішення № 164 від 18.08.1993 року було виділено конкретний розмір земельної ділянки 600 кв. м. та оскільки земельна ділянка, що вилучалась як видно з її конфігурації згідно планів, від АДРЕСА_7 то їй АДРЕСА_8 АДРЕСА_1 , та складено схема від 30.08.1993 року до акту від 20.10.1992 року згідно якої видно, що сусідами ОСОБА_1 зліва є будинковолодіння АДРЕСА_9 та АДРЕСА_10 . Отже, суд вважав доведеним з огляду на вказані вище докази, що лишки земельної ділянки перебували у тимчасовому користуванні ОСОБА_2 , ще відповідними рішеннями Стебницької міської ради за 1992 та 1993 роки, про які позивач знав та не оскаржував, були вилучені в останнього та виділені його матері позивачу за її письмовою заявою для індивідуального будівництва. З огляду на це суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що фактично земельну ділянку ОСОБА_1 було виділено на землі, яку передали ОСОБА_4 для ведення садівництва, а земельну ділянку ОСОБА_1 переміщено на його частину земельної ділянки, що була в його тимчасовому користуванні. Це зокрема спростовується Державним актом на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 я ОСОБА_4 від 20.02.2003 року, з якого вбачається, що сусідами які межують з його земельною ділянкою ОСОБА_1 не значиться, а зліва є землі загального користування. Суд вважав, що факт виділення ОСОБА_1 земельної ділянки, що була в тимчасовому користуванні ОСОБА_2 повністю доводиться і Актом обстеження будинковолодіння АДРЕСА_4 земельної ділянки виділеної під будівництво житлового будинку ОСОБА_1 та долученкм до нього планом земельної ділянки. Суд вважає доведеним, що відповідач - Стебницька міська рада при прийняті оспорюваного рішення діяла на підставі, у межах повноважень з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно та розсудливо, а тому підстав для визнання незаконним та скасування оспорюваного рішення суб`єкту владних повноважень не має підстав. З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 зверталась з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок із комунальної власності та надання у власність. За розглядом такої заяви Стебницькою міською радою постановлено рішення № 572 від 12.06.2014 про задоволення заяви ОСОБА_1 . Проте, про подальше рішення Стебницької міської ради (затверджено чи відмовлено) суду не відомо, позивачем з цього приводу не додано жодного документу, лише зі слів позивача в судовому засіданні встановлено, що в затвердженні проекту землеустрою ОСОБА_1 було відмовлено через відсутність земельної ділянки. Позивачем не надано допустимих та належних доказів на підтвердження заявлених вимог, хоча обов`язок доказування і подання доказів закон покладає на позивача. В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази з боку позивача, що підтверджували би його позовні вимоги та судом не здобуто таких доказів в судовому процесі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволені позову за недоведеністю. Відповідач ОСОБА_4 в особі його представника ОСОБА_7 подав суду заяву про застосування строку позовної давності. Оскільки судом не встановлено та позивачем не доведено належним чином порушення його прав прийнятим рішенням Стебницької міської ради №553 від 07.09.2005, суд відмовив в позові в частині його скасування через необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. Крім цього, вимога про скасування запису про реєстрацію кадастрового плану № :01:044:0342 на площу 0,0439 га виданий ОСОБА_4 та виданого на підставі нього Державного акту на право приватної власності на цю ділянку та привести сторони у попередній стан, зобов`язання ОСОБА_4 знести самовільно встановлену металеву огорожу по периметру спірної земельної ділянки, яка прилягає до земельної та зобов`язати Держгеокадастр м. Дрогобич, проведення виносу в натуру меж ділянки по АДРЕСА_1 для здійснення приватизації ОСОБА_1 є похідними вимогами від первісної вимоги, а тому суд відмовив і у задо воленні позову в цій частині.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду зроблені без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи, суперечать обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Стебницької міської ради, виконавчого комітету Стебницької міської ради, управління земельних ресурсів у м. Дрогобичі, ОСОБА_4 , в якому просила суд:

- скасувати рішення № 553 від 7 вересня 2005 року сесії Стебницької міської ради, яким ОСОБА_4 було передано безкоштовно у власність земельну ділянку площею 439 кв. м з цільовим призначенням для ведення садівництва та виготовлений державний акт про право власності земельну ділянку для ведення садівництва;

- скасувати запис про реєстрацію кадастрового плану № :01:044:0342 на площу 0,0439 Га виданий гром. ОСОБА_4 Львівською регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» та виданий на підставі нього Державний акт на право приватної власності на цю ділянку;

- привести сторони у попередній стан: зобов`язати ОСОБА_4 відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав ОСОБА_1

16.11.2016р. ОСОБА_1 подала суду позовну заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій просила:

- скасувати рішення № 553 від 7 вересня 2005 року сесії Стебницької міської ради, яким ОСОБА_4 було передано безкоштовно у власність земельну ділянку площею 439 кв. м з цільовим призначенням для ведення садівництва та виготовлений державний акт про право власності земельну ділянку для ведення садівництва;

- скасувати запис про реєстрацію кадастрового плану № :01:044:0342 на площу 0,0439 Га виданий гром. ОСОБА_4 Львівською регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» та виданий на підставі нього Державний акт на право приватної власності на цю ділянку;

- привести сторони у попередній стан: зобов`язати ОСОБА_4 відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав ОСОБА_1

- зобов`язати ОСОБА_4 знести самовільно встановлений металеву огорожу по периметру земельної ділянки пл. 0,0406 Га в АДРЕСА_5 , яка прилягає до земельної ділянки (зображено на платі земельної ділянки ОСОБА_1 виготовленої ТзОВ «Траверс», листопада 2014 року)

- зобов`язати Держгеокадастр м. Дрогобич провести винос в натуру меж ділянки по АДРЕСА_1 для здійснення приватизації ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що рішенням виконкому Стебницької міської ради народних депутатів № 277 від 06.10.1988 року йому встановлено норму земельної ділянки при житловому будинку АДРЕСА_4 площею 910 кв.м., а лишки площею 797 кв.м. залишено в тимчасовому користуванні. Рішенням виконкому Стебницької міської ради народних депутатів № 164 від 12.08.1993 року його матері ОСОБА_1 виділялася земельна ділянка під будівництво житлового будинку площею 600 кв.м. за рахунок лишків будинковолодіння АДРЕСА_4 згідно затвердженого кварталу АДРЕСА_7 . Виділена земельна ділянка у даний час за цільовим призначенням не використовується. В самому рішенні сесії міської ради № 282 від 08.10.1992 року (доповнення до нього № 164 від 12.08.1993 року), яким надавався наділ ОСОБА_1 , про зміни конфігурації земельної площі не вказувалося. Однак, земельну ділянку будинку АДРЕСА_1 на частину його земельної ділянки. Звідси, відповідно, утворюється незайнята площа земельної ділянки між будинками № АДРЕСА_1 та АДРЕСА_11 даній АДРЕСА_12 . В подальшому «новоутворені» лишки землі згідно п. 2.7 оскаржуваного рішення передані безкоштовно у власність ОСОБА_4 для ведення садівництва. Відповідно до вищевказаного рішення ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку оформлено державний акт на право власності. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства. Крім цього, його особисто ніхто про відібрання лишків не повідомляв.

Перевіривши матеріали справи та заслухавши доводи учасників справи колегія суддів вважає такі доводи позивачки частково обґрунтованими.

Рішенням виконавчого комітету Стебницької міської ради від 06.10.1988 року № 277 «Про встановлення норм земельних ділянок при житлових будинках АДРЕСА_13 , встановлено норму земельної ділянки при житловому будинку АДРЕСА_4 Новій площею 910 кв.м, а лишки площею 797 кв.м. залишено в тимчасовому користуванні (Т1.с.235).

Як вбачається з копії документів, що долучені до справи, а саме листа адміністрації профкому комбінату громадського харчування станції Трускавець від 19.09.1991 року № 247, такий просить виділити ОСОБА_1 земельну ділянку під індивідуальне будівництво в АДРЕСА_4 , а з її власної заяви від 26.09.1991 року на адресу голови Стебницької міської ради вбачається, що вона просить виділити їй земельну ділянку під забудову, яка є в тимчасовому користуванні її сина, що проживає по АДРЕСА_4 і це прямо вказує, що її заява була задоволена та таку земельну ділянку їй виділено саме за рахунок лишків землі, що були в тимчасовому користуванні позивача по справі (Т1а.с. 244, 245).

З матеріалів справи, також, вбачається, що рішенням виконавчого комітету Стебницької міської ради від 08.10.1992 року № 282, ОСОБА_1 було виділено земельну ділянку під будівництво житлового будинку по АДРЕСА_5 , а рішенням № 164 від 12.08.1993 року попереднє рішення було доповнено п.1, згідно якого земельну ділянку виділено площею 600 кв.м. (Т.1 а.с. 7,8). Крім цього рішенням №164 від 12.08.1993 року було вирішено виділити гр. ОСОБА_1 земельну ділянку площею 600 кв.м. під будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_5 виділену земельну ділянку відвести в натурі та передати по акту гр. ОСОБА_1 . Зобовязано гр. ОСОБА_1 будівництво будинку вести згідно типового проекту ОБ-5М/90, житловою площею 80 кв.м.; до 15.09.1993 року отримати в техбюро при головному архітекторі міста будівельний паспорт на забудову земельної ділянки; будівництво житлового будинку розпочати лише після отримання дозволу у головного архітектора міста на право виконання будівельних робіт; розбивку фундаментів проводити згідно вказівок головного архітектора міста і будівництво в цілому завершити на протязі трьох років; після спорудження фундаментів, оформити акт прийомки його головним архітектором м. Стебника.

Також, на підставі рішення про виділення позивачу земельної ділянки за рахунок земельної ділянки був складений акт виносу в натуру меж земельної ділянки і будівель від 20.10.1992 року, а згідно рішення № 164 від 18.08.1993 року було виділено конкретний розмір земельної ділянки 600 кв. м. та оскільки земельна ділянка, що вилучалась як видно з її конфігурації згідно планів, від АДРЕСА_7 то їй АДРЕСА_8 АДРЕСА_1 , та складено схема від 30.08.1993 року до акту від 20.10.1992 року згідно якої видно, що сусідами ОСОБА_1 зліва є будинковолодіння АДРЕСА_14 ).

Відповідно слід вважати встановленим та доведеним відповідними доказами той факт, що лишки земельної ділянки, що перебувала у тимчасовому користуванні ОСОБА_2 , згаданими рішеннями виконавчого комітету Стебницької міської ради, були вилучені в останнього та виділені ОСОБА_1 за її письмовою заявою для індивідуального будівництва.

Колегія суддів вважає, що факт виділення ОСОБА_1 земельної ділянки, що була в тимчасовому користуванні ОСОБА_8 , доводиться і Актом обстеження будинковолодіння АДРЕСА_4 , та земельної ділянки, виділеної під будівництво житлового будинку ОСОБА_1 та долученим до нього планом земельної ділянки.

Також із наведених доказів, а також викопіювання з ортофотоплану м. Стебник Схема розташування земельних ділянок на АДРЕСА_4 гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_9 гр. ОСОБА_1 , Довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями №505 від 16.09.2014 року, Плану прив`язки, Схеми розбивка ділянок по АДРЕСА_5 , Планів земельної ділянки ОСОБА_1 , листа ТзОВ фірма «Траверс» №11 від 19.10.2015 року, вбачається, що вказана земельна ділянка позивачки була відведена в натурі на місцевостігромадянці ОСОБА_1 згідно рішень виконавчого комітету Стебницької міської ради від 06.10.1988 року № 277, рішення виконавчого комітету Стебницької міської ради від 08.10.1992 року № 282, рішенням № 164 від 12.08.1993 року.

Окрім цього із наведених вище доказів, а також копії рішення № 553 від 7 вересня 2005 року сесії Стебницької міської ради. А також рішення Стебницької міської ради №553 від 07.09.2005 року «Про передачу земельних ділянок у приваину власність громадянам при будинковолодінні (Т 2 а.с. 168-169), а також копії оскаржуваного державного акту, вбачається, що оскаржуваним рішенням № 553 від 7 вересня 2005 року сесії Стебницької міської ради було передано безкоштовно у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 439 кв. м., частина якої раніше рішеннямвиконавчого комітету Стебницької міської ради від 08.10.1992 року № 282 та рішенням № 164 від 12.08.1993 року була передана позивачці ОСОБА_1 під будівництво житлового будинку по АДРЕСА_5 та на цю земельну ділянку видано державний акт, що оскаржується.

З наведених доказів фактично достовірно встановлено, що оскаржуваним рішенням, без вилучення земельної ділянки у ОСОБА_1 , частину такої передано у власність ОСОБА_4 та в подальшому видано державний акт на таку ділянку та на підставі державного акту відповідач ОСОБА_4 встановив спірну огорожу загородивши частину ділянки позивачки, про яку йшлося.

Враховуючи вказане, слід вважати, що оскаржуваним рішенням та в подальшому виданим Державним Актом порушено права ОСОБА_1 , як особи, якій така земельна ділянка виділена раніше. Відповідно вимоги позивачки слід було б вважати обґрунтованими

Однак, згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Згідно ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом.

За ст. 267 ЦК України, особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається з матеріалів справи та зокрема визнано і представниками позивачки у судовому засіданні, про порушення своїх прав позивачка дізналася (не могла не дізнатися) принаймні з 2006 року, оскільки в 2006 році відповідачем ОСОБА_4 було влаштовано спірну огорожу на земельній ділянці, що виділялась позивачці, що визнано сторонами та вбачається із планів земельної ділянки позивачки (Т.1а.с. 13-14). Крім цього, позивачка брала участь у розгляді справи №22-а-177/07 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Стебницької міської Ради, третя особа на стороні позивача ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідача Дрогобицьке міське управління земельних ресурсів, Управління архітектури м. Стебник, ОСОБА_4 про визнання неправомірним рішення сесії Стебницької міської Ради за № 553 від 07.09.2005 року(Т.1 а.с. 45-90).

З вказаним ж позовом ОСОБА_1 звернулася в суд лише через 10 років, а саме 16.05.2016 року.

Посилання позивачки на похилий вік, відсутність юридичної освіти та важкий стан здоров`я, як на підстави поновлення строку звернення до суду слід вважати безпідставними, зважаючи на такий значний (десятирічний) пропуск строку на звернення до суду.

Зважаючи, що даний позов поданий у 2016 році, слід вважати, що такий поданий з пропуском трирічного строку позовної давності.

Враховуючи вказані вимоги закону, а також подану заяву відповідачем про застосування строку позовної давності (Т. 1 а.с. 41-43), слід було б відмовити в задоволенні позову за спливом строку позовної давності.

Зважаючи на вказане, апеляційну скаргу слід визнати частково обґрунтованою та таку слід задовольнити частково, рішення ж суду слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову слід відмовити за спливом строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 вересня 2018 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Стебницької міської ради, виконавчого комітету Стебницької міської ради, Управління земельних ресурсів у м. Дрогобичі, ОСОБА_4 про скасування рішення, скасування запису про реєстрацію, зобов`язання відновити земельну ділянку у попередній стан відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 10 березня 2020 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра