КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4731/2020
Справа № 753/2961/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 березня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 ,на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва в складі судді Трусової Т.О., постановлену в м. Київ 11 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа орган опіки та піклування Печерської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначення способів участі у вихованні дитини, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа орган опіки та піклування Печерської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення часу та місця спілкування з дитиною,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2017 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 звернулися до суду із позовом про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначення способів участі у вихованні дитини та просили зобов`язати ОСОБА_5 не перешкоджати їм брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначити наведені способи участі позивачів у вихованні з дитини.

Посилалися на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 уклали шлюб 26 червня 2007 року, в якому народжено спільного сина, ОСОБА_7 29 вересня 2014 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва шлюб розірвано з тих підстав, що відповідач постійно застосовував психологічне та фізичне насильство у сім`ї по відношенню до позивача, що негативно впливало на розвиток дитини. Відповідач змінив замки у квартирі, позбавивши її житла, особистих речей, коштів і можливості бачити дитину, вжив усіх заходів, аби вона та син не мали можливість спілкуватись взагалі, змінивши місцезнаходження дитини на невідоме, вона неодноразово протягом декількох років зверталася за допомогою до органів внутрішніх справ, кримінальної міліції та служб у справах дітей. До розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 їх син постійно спілкувався з батьками позивача - ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , часто проводячи з ними кожне літо. Своїми навмисними діями відповідач усуває позивачів від участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, не враховуючи її думки.

В липні 2018 року ОСОБА_5 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення часу та місця спілкування з дитиною, в якій просив визначити спілкування відповідачів із дитиною у власний спосіб, вважаючи, що всі зазначені пункти позовних вимог свідчать про те, що первісний позов є просто зловживанням правом, спрямованим на порушення прав та інтересів дитини. Відповідачі не пояснюють, як саме вони будуть забезпечувати та гарантувати виконання рішення суду щодо їх участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею відповідно до графіку, на якому вони наполягають. Зазначені у первісній позовній заяві вимоги відповідачів не враховують режиму дитини, відвідування нею гуртків та спортивних секцій, додаткових занять.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_5 залишено без розгляду.

Позивач ОСОБА_8 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що своє рішення суд мотивував тим, що на його думку, позивач без поважних причин не надав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, що розцінене судом як зловживання правами сторонами по справі. Однак позивач не погоджується із даним висновком, оскільки 11 вересня 2019 року суд постановив протокольну ухвалу про зобов`язання сторін у 14-денний термін звернутися до органу опіки та піклування із заявами про призначення до розгляду питання, яке є предметом первісного та зустрічного позовів. На вказаному засіданні представник позивачів не був з поважних причин, оскільки був зайнятий в іншому судовому засіданні, а в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності позивачів та їх представника, тому у разі відсутності сторони по справі суд має право розглядати справу без їх участі, що і відбулось в судовому засіданні 11 вересня 2019 року.

З вимогами протокольної ухвали суду від 11 вересня 2019 року представник позивачів ознайомився лише в наступному судовому засіданні, оскільки жодну вимогу суду щодо подачі необхідних доказів позивачі та їх представник не отримували. В наступному судовому засіданні представник позивачів вкотре повідомив суд про те, що не зможе надати до суду витребувані ним докази з поважних причин, оскільки у позивачів немає такої можливості.

Витребуваний судом письмовий висновок органу опіки та піклування Печерської районної у м. Києві державної адміністрації апелянт не надав у зв`язку з тим, що відповідач з дитиною проживають не за місцем реєстрації, а в іншому житлі в Печерському районі м. Києва, проте достовірних підтверджуючих відомостей цих обставин позивач не має. Відповідач не повідомляв апелянта про зміну місця проживання дитини, їй невідомо, де дитина знаходиться, відповідач не допускає її до спілкування з дитиною, тому надати необхідні документи до органу опіки та піклування для отримання їх висновку фактично неможливо.

Крім того, на позивача вже раніше було покладено судом обов`язок надати відповідний висновок органу опіки та піклування, який він виконав ще в березні 2019 року. Зважаючи на вищевикладене, суд повинен був покласти обов`язок на відповідача, який подав зустрічний позов у даному провадженні, надати необхідні документи до органу опіки та піклування Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, які б підтверджували фактичне місце проживання дитини для можливості видачі висновку. Однак суд не брав до участі вказані твердження представника позивача та вирішив залишити позов без розгляду, посилаючись чомусь на зловживання сторони своїми процесуальними правами.

Зазначала, що позивачі подали до суду позов ще в лютому 2017 року, однак до цього часу справа так і не була розглянута, навіть зважаючи на те, що вона відноситься до категорії малозначних справ.

Наводила критерії для визначення зловживання процесуальними правами, які в даному випадку відсутні.

Від відповідача ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Посилався на систематичні прояви зловживання процесуальними правами стороною позивачів, зокрема подання чотирьох ідентичних за змістом позовів 14 лютого 2017 року, а після визначення складу суду вже 20 лютого 2017 року було подано клопотання про повернення позовних заяв в трьох відкритих провадженнях, де склад суду не влаштовував позивача.

Вказував, що позовні вимоги містили надуманий та необґрунтований характер, а прохальна частина фактично створювала умови для постійного проживання дитини з матір`ю та її родичами всупереч рішення суду в іншій справі. Надмірність позовних вимог у частині визначення регламенту спілкування баби та діда з онуком були відмічені судом та наголошено на необхідності їх уточнення, чого сторона позивача так і не спромоглася зробити.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не приходили на судові засідання, призводячи до неможливості реалізації принципу диспозитивності, гласності, відкритості та рівності учасників судового процесу, оскільки сторона відповідача позбавлена права ставити особисто їм питання та отримувати відповіді, які мають суттєве значення для справи.

Зазначав, що позивачу не чинилися перешкоди у спілкуванні з дитиною, а вона самоусунулася від участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, на сьогодні триває розгляд справи про позбавлення її батьківських прав щодо дитини, а позов про усунення перешкод спілкування з дитиною з`явився виключно після звернення батька дитини до суду з позовом про позбавлення батьківських прав.

Наголошував, що апеляційна скарга не обґрунтована належними та допустимими доказами, містить суб`єктивні твердження та висновки апелянта щодо дій суду першої інстанції, а відтак не може бути задоволена.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що у лютому 2017 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 звернулися до суду із позовом про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначення способів участі у вихованні дитини (а. с. 2 т. 1).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду на 10 травня 2017 року (а. с. 17 т. 1).

В зв`язку із надходженням апеляційної скарги відповідача на ухвалу суду про відкриття провадження справу передано до Апеляційного суду м. Києва.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року залишено без змін (а. с. 46 т. 1).

Після повернення справи до суду першої інстанції судове засідання призначене на 29 серпня 2017 року (а. с. 51 т. 1).

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 липня 2017 року справу розподілено судді Леонтюк Л.К., якою призначено справу до розгляду на 28 листопада 2017 року (а. с. 53 - 54 т. 1).

28 листопада 2017 року в судовому засіданні оголошено перерву до 24 січня 2018 року (а. с. 158 т. 1).

24 січня 2018 року в судовому засіданні представником відповідача заявлено відвід головуючому судді, в зв`язку із чим заяву про відвід передано до канцелярії суду для визначення судді в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України (а. с. 199 - 202 т. 1).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 січня 2018 року в задоволенні заяви про відвід відмовлено (а. с. 214 - 217 т. 1).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30 січня 2018 року провадження в справі відновлено, справу призначено в підготовче засідання на 15 березня 2018 року (а. с. 220 т. 1).

Листом служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 01 березня 2018 року повідомлено суд, що розгляд питання щодо надання висновку про визначення місця проживання дитини включено до порядку денного комісії з питань захисту прав дитини на 22 березня 2018 року і за наслідками роботи до суду буде направлено відповідний висновок (а. с. 227 т. 1).

В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання 15 березня 2018 року фіксування судового процесу не здійснювалось. Судове засідання призначене на 30 травня 2018 року (а. с. 233 - 234 т. 1).

30 травня 2018 року в підготовчому засіданні оголошено перерву до 12 липня 2018 року (а. с. 240 т. 1).

25 червня 2018 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зменшення позовних вимог, в якій спосіб спілкування з дитиною визначено іншим чином (а. с. 3 т. 2).

11 липня 2018 року ОСОБА_5 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визначення часу та місця спілкування з дитиною, в якому визначив свої способи спілкування ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а також ОСОБА_1 з дитиною (а. с. 10 - 13 т. 2).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року позови об`єднані в одне провадження (а. с. 36 - 37 т. 2).

12 липня 2018 року підготовче засідання відкладене до 31 серпня 2018 року (а. с. 29 - 30 т. 2).

31 серпня 2018 року відкладено судове засідання на 19 вересня 2018 року (а. с. 46 т. 2).

01 вересня 2018 року позивачем ОСОБА_1 та представником позивачів ОСОБА_2 подано клопотання про розгляд справи за процедурою спрощеного провадження та без участі позивачів і їх представника (а. с. 53 т. 2).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 вересня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви про розгляд справи у спрощеному провадженні, призначено справу до судового розгляду на 22 жовтня 2018 року (а. с. 58 - 61 т. 2).

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 жовтня 2018 року справу розподілено судді Трусовій Т.О. якою призначено справу до розгляду на 23 січня 2019 року (а. с. 66 - 67 т. 2).

Судове засідання 23 січня 2019 року, в яке з`явилися представники позивачів, відповідач ОСОБА_5 та його представник, а також представник третьої особи, відкладене на 19 березня 2019 року для надання висновку службою у справах дітей (а. с. 74 - 75 т. 2).

Листом від 04 лютого 2019 року службою у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації повідомлено суд, що висновок щодо розв?язання спору між батьками щодо участі у вихованні дитини має надавати орган опіки та піклування за місцем проживання дитини. Зі слів батька та внаслідок обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 з?ясовано, що станом на сьогоднішній день дитина не є мешканцем Дарницького району м. Києва, проживає за адресою АДРЕСА_2 . Враховуючи вищевикладене, просили з метою надання до суду відповідного висновку залучити як третю особу орган опіки та піклування за місцем проживання дитини (а. с. 82 т. 2).

До листа додано оригінал акту обстеження умов проживання від 29 січня 2019 року, згідно якого в квартирі за адресою АДРЕСА_1 батько та дитина наразі не мешкають (а. с. 83 т. 2).

Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 станом на 04 січня 2019 року (а. с. 84 - 85 т. 2).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2019 року виключено з числа учасників справи служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації та залучено до участі у справі орган опіки та піклування Печерської районної у м. Києві державної адміністрації для надання передбаченого ст. 19 СК України висновку щодо розв`язання спору. Відкладено судове засідання на 11 вересня 2019 року. (а. с. 90 - 91 т. 2). Крім того, протокольною ухвалою суду зобов`язано у семиденний строк надати до служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної у м. Києві державної адміністрації копію позовної заяви з додатками та докази вручення направити до суду (а. с. 89 т. 2).

На а. с. 95 - 96 т. 2 знаходяться докази направлення представником позивачів ОСОБА_2 02 квітня 2019 року рекомендованим листом примірника позовної заяви та зустрічної позовної заяви на адресу Печерської районної в м. Києві державної адміністрації.

Листом від 13 серпня 2019 року Печерська районна в м. Києві державна адміністрація повідомила суд про неможливість розгляду питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини та підготувати відповідний висновок за відсутності копії позовної заяви та всіх відповідних додатків. З урахуванням вищевикладеного просили направити копію ухвали про відкриття провадження, копію позову з усіма додатками (а. с. 98 - 99 т. 2).

В судовому засіданні 11 вересня 2019 року за участі відповідача ОСОБА_5 та його представника судом протокольною ухвалою зобов`язано сторону позивача у 14-денний термін звернутися до третьої особи особисто із заявою про призначення до розгляду питання та надання до суду висновку, у разі невиконання ухвали позов може бути залишено без розгляду. Відкладено розгляд справи до 11 грудня 2019 року (а. с. 104 т. 2).

На а. с. 109 т. 2 знаходиться лист Печерської районної в м. Києві державної адміністрації на ім`я адвоката Гарницького П.П. від 10 квітня 2019 року про те, що під час вивчення матеріалів справи з`ясовано, що батько разом з малолітньою дитиною зареєстровані у АДРЕСА_1 . Жодного доказу на підтвердження фактичного місця проживання дитини у Печерському районі м. Києва заявником не подано. Враховуючи вищевикладене, адміністрація не може повноцінно розглянути питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини та надати висновок щодо врегулювання спору до суду.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року позови ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_5 залишено без розгляду з підстав, передбачених п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України (а. с. 115 - 117 т. 2).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Залишаючи позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_5 без розгляду ухвалою від 11 грудня 2019 року, суд першої інстанції виходив із того, що позивачі без поважних причин не подали витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Однак з такими висновками апеляційний суд не може в повній мірі погодитися, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 6 - 10 ст. 84 ЦПК України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом. Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази. У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Системне тлумачення пункту 9 частини першої статті 257 ЦПК України свідчить, що його слід застосовувати у взаємозв`язку з положеннями частин сьомої-десятої статті 84 ЦПК України, а залишення позову без розгляду можливе лише у випадку неподання позивачем витребуваних доказів без поважних причин, тобто коли позивач володіє певними доказами, які необхідні для повного і всебічного з`ясування обставин справи, але свідомо ухиляється від надання їх суду.

Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 560/904/15-ц.

Судом першої інстанції не надано жодної оцінки наявним в матеріалах справи заяві представника позивача ОСОБА_2 від 02 квітня 2019 року на виконання ухвали суду від 19 березня 2019 року (а. с. 96 т. 2) та листу Печерської районної в м. Києві державної адміністрації на ім`я адвоката Гарницького П.П. від 10 квітня 2019 року за результатами розгляду його заяви від 03 квітня 2019 року про те, що під час вивчення матеріалів справи з`ясовано, що батько разом з малолітньою дитиною зареєстровані у АДРЕСА_1 , жодного доказу на підтвердження фактичного місця проживання дитини у Печерському районі м. Києва заявником не подано, враховуючи вищевикладене, адміністрація не може повноцінно розглянути питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини та надати висновок щодо врегулювання спору до суду (а. с. 109 т. 2).

Таким чином, матеріали справи містять беззаперечні докази, що позивачі в особі представника ОСОБА_2 зверталися до органу опіки та піклування за місцем фактичного перебування дитини, однак уповноваженим органом їм було відмовлено у порушенні процедури складання висновку щодо врегулювання спору до суду.

Дані докази спростовують висновок суду першої інстанції про те, що представник позивачів не виконав вимоги ухвали про зобов`язання звернутися до органу опіки та піклування із заявою про призначення до розгляду питання, яке є предметом позову.

Отже, висновок суду першої інстанції про залишення позову без розгляду з підстав ненадання позивачами витребуваних доказів не відповідає вимогам частин сьомої та восьмої статті 84 ЦПК України, оскільки суд не з`ясував можливості позивачів подати докази, які витребовувалися.

Крім того, залишаючи позови без розгляду, судом першої інстанції безпідставно зроблено висновок по суті спору, а саме що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про бажання і можливість позивачів брати участь у вихованні дитини.

Також в матеріалах справи на а. с. 53 т. 2 знаходиться клопотання позивача ОСОБА_1 та представника позивачів ОСОБА_2 про розгляд справи без участі позивачів і їх представника, яке було залишено поза увагою суду першої інстанції, при цьому явка позивачів судом обов`язковою не визнавалась.

Разом із тим, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції посилався на зловживання сторонами своїми процесуальними правами, оскільки такі висновки суду відносно будь-кого з позивачів в оскаржуваній ухвалі відсутні.

Також помилковими є доводи апеляційної скарги, що справа є малозначною, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження; відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України (в редакції станом на час ухвалення рішення) в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Оскільки у даній справі вирішується спір, що виник з сімейних відносин, і при цьому не є спором про стягнення аліментів та поділ майна подружжя, справа не може вважатися малозначною і розглядатися в порядку спрощеного провадження.

Апеляційний суд відхиляє доводи відзиву ОСОБА_5 щодо зловживання позивачами процесуальними правами, що, на думку останнього, виявлялося у поданні однакових позовів, які містили надуманий та необґрунтований характер, ігноруванні позивачами судових засідань, оскільки зазначені доводи є нічим не підтвердженими припущеннями відповідача, а позов залишено без розгляду не з підстав зловживання позивачами процесуальними правами (ч. 3 ст. 44 ЦПК України), а тому що позивачі без поважних причин не подали витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору (п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України).

Виходячи із вищевикладеного, ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року не можна вважати законною та обґрунтованою.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 ,задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року скасуватиі направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 11 березня 2020 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.