ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2340/20 Справа № 199/3058/19 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості з оплати за користування приміщеннями у гуртожитку, -

В С Т А Н О В И Л А:

12 квітня 2019 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості з оплати за користування приміщеннями у гуртожитку. Просив, з урахуванням уточнень, стягнути солідарно на свою користь з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованість з оплати за користування приміщеннями у гуртожитку за період з 01 січня 2019 року по 31 липня 2019 року в розмірі 31900 гривень. Просив стягнути солідарно на свою користь з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 витрати пов`язані з проведенням експертизи у сумі 3603,60 грн. та судовий збір у сумі 768,40 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2019 року позов ОСОБА_2 - задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованості з оплати за користування приміщеннями у гуртожитку за період з 01 січня 2019 року по 31 липня 2019 року в розмірі 31900 гривень. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 256,13 грн. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 256,13 грн. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 256,13 грн. У частині стягнення судових витрат у вигляді вартості експертизи відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу на праві власності належить гуртожиток АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 04 липня 2000 року, посвідченим державним нотаріусом 1ї Дніпропетровської нотаріальної контори, зареєстрованим Дніпропетровським БТІ в реєстровій книзі № 630 під номером 2235-448.

Відповідачі по справі проживають в двох кімнатах вказаного гуртожитку № АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 згідно технічної документації та зареєстровані там. Вказані обставини визнаються сторонами, тому не підлягають доказуванню.

Згідно п.1 розділу 4 Положення про гуртожиток, затвердженого власником гуртожитку АДРЕСА_1 30 жовтня 2018 року, позивачем по справі., плата за проживання складає 2150,00 гривень за місяць до 31 січня 2019 року. З 01 лютого 2019 року плата за проживання у гуртожитку складає 2300,00 гривень за місяць за кімнату. Комунальні платежі сплачуються окремо і не входять в плату за проживання.

Наказом від 30 листопада 2018 року з 01 лютого 2019 року встановлена ціну на проживання у одній кімнаті на місяць 2300,00 грн. комунальні платежі сплачуються окремо і не входять в плату за проживання.

Згідно до висновку експерта за результатами проведення оціночно-будівельного дослідження №912/02/19, складеного судовим експертом Харченком В.В. на предмет дослідження вартості орендної плати у кімнатах АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , вартість орендної плати (тимчасового проживання) за місяць в кімнатах АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , відповідно до наданих договорів на тимчасове проживання у будівлі гуртожитку АДРЕСА_1 , складає 2300 грн. за кожну кімнату; вартість орендної плати за вказані кімнати складає: кімната №21 - 2254 грн., кімната №22 2321 грн.

Відповідно до п.2 розділу 4 вказаного Положення плата за проживання сплачується до 10 числа кожного поточного місяця в готівковій або безготівковій формі за наступний місяць та комунальні платежі до 5 числа поточного місяця за попередній.

Відповідно до п.3 розділу 4 зазначених положень, комунальні послуги світло (електрична енергія), теплова енергія, вода (холодна та гаряча), каналізація, вивіз сміття та ін.. мешканець сплачує послуги по окремо виставленим рахункам на підставі показників приладів та рахунків, виставлених комунальними підприємствами.

За період з 1 січня 2019 року по 31 липня 2019 року відповідачі заборгували 31900,00 гривень, оскільки лише частково сплачували комунальні послуги.

Починаючи з часу набуття права власності до теперішнього часу, позивач намагається укласти договір найму, однак відповідачі ухиляються від укладення договору, посилаючись на ст.170 Житлового Кодексу України, зазначаючи, що при переході права власності на жилий будинок, (частину будинку, квартиру), в якому знаходиться здане в найом жиле приміщення, до іншої особи договір найму зберігає силу до закінчення зазначеного в ньому строку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки плата за проживання у гуртожитку, який не відноситься до державної або комунальної власності, на відміну від плати за житлово-комунальні послуги, відноситься до вільних цін, згідно з положеннями Закону України «Про ціни та ціноутворення», таким чином суб`єкт господарювання є самостійним у визначенні розміру та розрахунку (порядку розрахунку) плати за проживання у такому гуртожитку, а тому вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до Примірного Положення про користування гуртожитками, затвердженого Постановою КМУ від 20 червня 2018 р. № 498, користування жилими приміщеннями в гуртожитках, що перебувають у власності, у процесі реалізації прав та виконання обов`язків їх власників здійснюється відповідно до положень Цивільного кодексу України, Законів України Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків, Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку та інших актів законодавства..

Відповідно до п.11 цього Положення, Наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані: своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п.15 цього Положення, Особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання відповідно до умов договору.

Таким чином, правовідносини, які виникають між мешканцем гуртожитку і його власником (володільцем), є договірними і відносяться до правовідносин з договору найму жилого приміщення у поєднанні з договором про надання послуг з обслуговування приміщення та його утримання (комунальних послуг).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що гуртожиток, у якому зареєстровані та проживають відповідачі, не є об`єктом державної або комунальної власності, тому до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню положення ст. 627, 638, 810, 812 ЦК України, положення Житлового кодексу Української РСР, а з 26.06.2018 року норми Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою КМУ від 20.06.2018 р. № 498, яке поширює свою дію, згідно з ч. 1, на всі гуртожитки незалежно від форми власності та визначає порядок користування гуртожитками: жилою площею, жилими та іншими приміщеннями в них.

Відповідно до ст.815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Відповідача неодноразово письмово було повідомлено про необхідність погасити заборгованість в добровільному порядку, проте останній заборгованість не погашає у зв`язку із чим станом на заборгованості за проживання у гуртожитку за період з 01 січня 2019 р. по 31 липня 2019 р. (включно) затверджених власником гуртожитку АДРЕСА_1 ФОП ОСОБА_2 в розмірі 31900,00 грн.

За наявними у справі письмовими документами, встановлено, що Договір найму житлової площі у гуртожитку не був підписаний відповідачами.

Хоча, чинним цивільним законодавством України і передбачено, що договір найму житла повинен бути укладений у письмовій формі, однак, в силу положень ст. 218 ЦК України, відсутність письмового договору не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Нормами ст.525, 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

При цьому, згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідачів заборгованості по оплаті за користування приміщенням у гуртожитку в розмірі 31900 грн.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що позивач не набув права власності на гуртожиток, оскільки такі, що не підтвердженні будь-якими належними доказами.

Доводи апеляційної скарги, що відповідачу не було доведено зміст уточненої позовної заяви, а також не отримання відповідачем такої заяви, спростовується матеріалами справи, зокрема фіскальним чеком, накладною та описом поштового відправлення уточненої позовної заяви з додатками (том 2 а.с.63).

Доводи апеляційної скарги щодо недопуску відповідача ОСОБА_1 до розгляду справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідач надала до суду заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку із обставинами, що склалися у її професійній діяльності, не надаючи доказів та не зазначаючи про ці обставини, а також зазначила, що в судовому засіданні буде присутній її представник ОСОБА_5 . Враховуючи, що розгляд справи був призначений в четвертий раз, у відповідача було достатньо часу надати свої пояснення. Отже, приймаючи рішення суду, суд першої інстанції не порушив вимог процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, що експертний висновок не може бути належним доказам у справі, оскільки має численні недоліки, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В разі, якщо відповідач не згоден з висновком експерта, останній мав клопотати про призначення повторної експертизи, відповідно до ч.1 ст.113 ЦПК України.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних та цивільних справах» визначено, що додаткова експертиза призначається після розгляду судом висновку первинної експертизи, коли з`ясується, що усунути неповноту або неясність висновку неможливо. Висновок визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об`єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання. Неясним вважається висновок, який нечітко викладений або має невизначений, неконкретний характер. В ухвалі про призначення додаткової експертизи суду необхідно зазначати, які висновки експерта суд вважає неповними чи неясними або які обставини зумовили необхідність розширення експертного дослідження. Проведення додаткової експертизи може бути доручено тому самому або іншому експертові.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. 259, 367, 369, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: