Номер провадження: 22-ц/813/2189/20
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.,

за участю секретаря Віцько А. І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області, Прокуратури Одеської області та ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.10.2018 року, ухваленого суддею Загороднюком В.І.,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

20.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Одеської області, Прокуратури Суворовського району м. Одеси, Головного управління державного казначейства України в Одеській області про стягнення моральної шкоди, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що внаслідок протиправних дій органів прокуратури, які виявились в бездіяльності щодо розслідування кримінального провадження за заявою позивача, йому було завдано моральної шкоди, що спричинило позивачу неабиякі страждання, у зв`язку з чим він звернувся до суду по захист своїх прав та відшкодування завданої моральної шкоди. Розмір моральної шкоди (50000 грн.) ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що він перебуває на обліку у Одеському міському психіатричному диспансері та змушений проходити регулярні примусові обстеження. Позивач вважає, що між його хворобою та моральними стражданнями, які приносить йому щорічна боротьба за відновлення його прав є прямий зв`язок. Моральна шкода виражається в тому, що на протязі трьох років він не міг відновити свої порушені права саме з вини тих державних органів, які повинні їх захищати, щоразу змушуючи його втрачати час та кошти для забезпечення його прав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.10.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з Головного управління державного казначейства України в Одеській області на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що позивачу завдано моральну шкоду внаслідок тривалості розслідування кримінальної справи, неналежного розгляду заяви позивача.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

Не погоджуючись із рішенням суду, апеляційні скарги подали позивач ОСОБА_1 та відповідачі - Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області та Прокуратура Одеської області, в яких посилалися на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права.

Узагальнені доводи осіб, що подали апеляційні скарги

ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати частково та ухвалити нове, яким змінити резолютивну частину рішення суду, шляхом задоволення заявлених ним позовних вимог у повному обсязі, обґрунтовуючи апеляційну скаргу тим, що районний суд неправомірно відмовив у задоволені його клопотання про зупинення провадження по справі, оскільки результати розгляду справи про зобов`язання провести призначену судом експертизу неодмінно вплинули б на результат по справі, що розглядається, оскільки результат розгляду останньої вплинув би на правові підстави для збільшення розміру компенсації розміру моральних страждань, викликаних бездіяльністю органів прокуратури. Крім того вважає занадто малим та не співмірним понесеним моральним стражданням розмір присудженої компенсації.

Прокуратура Одеської області та - Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області просять рішення суду в частині задоволення позову скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволені заявлених ОСОБА_1 позовних вимогах у повному обсязі.

Апеляційну скаргу Прокуратура Одеської області обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов до передчасних висновків про наявність протиправності дій прокуратури області, наявності моральної шкоди та підстав для її відшкодування, оскільки жодним рішенням слідчих суддів, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, не визнано неправомірними дії чи бездіяльність прокуратури області або її посадових осіб. Крім того, позивачем не надано жодного судового рішення, яким би дії посадових осіб в частині порушення його прав, як то передбачено нормами ст.23 ЦК України, визнано неправомірними. Також, судом залишено поза увагою, що згідно з нормами ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду, на яку посилається позивач, не є вироком суду, а тому не може бути застосована як судове рішення, обставини якого не підлягають доказуванню. Крім того звертає увагу на те, що районним судом залишено поза увагою обґрунтування позивачем підстав відшкодування моральної шкоди з посиланням останнього на норми ч.7 ст.1176 ЦК України та безпідставно зроблено посилання на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю цих органів, шкода відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Разом з тим, під час розгляду справи не встановлено незаконного притягнення до кримінальної відповідальності чи засудження позивача, незаконного застосування відносно нього запобіжного заходу, незаконного його затримання, або незаконного накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень наведеного Закону та ч. 1 ст. 1176 ЦК України. Також суд першої інстанції залишив поза увагою те, що на час пред`явлення позову Прокуратури Суворовського району м. Одеси не існувало та помилково виходив із того, що за шкоду, завдану позивачу незаконними діями органів прокуратури, має відповідати держава, в особі Головного управління Державного казначейства України в Одеській області, оскільки вказаний висновок суду не узгоджується з нормами чинного законодавства.

Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області апеляційну скаргу обґрунтовувало тим, що суд неправомірно стягнув моральну шкоду з Казначейства, оскільки правовідносини виникли між ОСОБА_1 та Прокуратурою Одеської області, яка є окремою юридичною особою та самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, тому питання стосовно відшкодування моральної шкоди повинно вирішуватися в рамках спору між позивачем та Прокуратурою Одеської області. Крім того вважає, що процесуальні рішення, на які посилається позивач, та розцінені ним як бездіяльність, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування та реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності прокурора під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Також звертає увагу на те, що позивачем не підтверджено факту заподіяння йому моральної шкоди у розмірах, вказаних у позовній заяві, не доведено за яких обставин та якими саме діями заподіяно шкоду, не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між моральною шкодою та діями заподіювача, незаконність яких не визнана.

Вважаючи апеляційні скарги Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області та Прокуратури Одеської області безпідставними ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з відзивами на них, у яких зазначив, що доводи апеляційних скарг є такими, що не можуть прийматись до уваги.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалами Апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2018 року було відкрито провадження та призначено до розгляду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 04 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, Прокуратури Суворовського району м.Одеси, Головного управління державного казначейства України в Одеській області про стягнення моральної шкоди.

Ухвалами Апеляційного суду Одеської області від 22 листопада 2018 року було залишено без руху апеляційні скарги Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області, Прокуратури Одеської області рішення Приморського районного суду м.Одеси від 04 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, Прокуратури Суворовського району м.Одеси, Головного управління державного казначейства України в Одеській області про стягнення моральної шкоди.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до ч.6ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

В порядку ч.6ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року №1 днем початку роботи Одеського апеляційного суду визначено 03.01.2019 року.

Згідно до ч.5ст.31 ЦПК України у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Кравець Ю.І. головуючий суддя, судді Журавльов О.Г., Комлева О.С.

Ухвалами Одеського апеляційного суду від 18 березня 2019 року було прийнято до провадження та відкрито провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області, Прокуратури Одеської області рішення Приморського районного суду м.Одеси від 04 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, Прокуратури Суворовського району м.Одеси, Головного управління державного казначейства України в Одеській області про стягнення моральної шкоди, також призначено справу до розгляду.

Розпорядженням № 5879 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 22.11.2019 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду під головуванням судді Князюка О. В.

Ухвалою від 26 листопада 2019 року вказану справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

01 листопада 2012 року, Суворовським районним судом міста Одеси було відкрито провадження по справі № 1527/16890/12, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок затоплення квартири.

06 грудня 2012 року, у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено в повному обсязі.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду з позовом до Комунального підприємства ЖКС «Пересипський» в особі начальника Янева Леоніда Георгійовича про визнання дій незаконними.

08 липня 2013 року позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства ЖКС «Пересипський» ділянка № НОМЕР_1 в особі начальника - Янева Леоніда Георгійовича про визнання дій незаконними задоволено та визнано неправомірними дії Комунального підприємства ЖКС «Пересипський» ділянка № НОМЕР_1 в особі начальника ОСОБА_4 .

У зв`язку з встановленням факту неправомірності дій ОСОБА_4 позивачем було подано заяву на ім`я начальника УМВС у Одеській області від 09 серпня 2013 року приводом для якої стало те, що ОСОБА_4 скоїв службове підроблення, покарання за яке передбачено статтею 366 Кримінального кодексу України та зловживав службовим становищем відповідно до статті 364 Кримінального кодексу України. Згодом заяву було переадресовано до Хаджибеєвського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУ МВС України та було розпочато кримінальне провадження, зареєстроване за № 0005622 від 30.08.2013 року.

17 квітня 2014 року слідчий суддя Суворовського районного суду міста Одеси Деркачов О.В. у справі № 523/5774/14-к, розглянувши скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Суворовського району міста Одеси в ухвалі визнав неправомірною бездіяльність прокурора у зв`язку з невнесенням відомостей за заявою ОСОБА_1 від 10 квітня 2014 року до ЄРДР та зобов`язав внести відповідні відомості до ЄРДР.

30 квітня 2014 року, у аналогічній скарзі на бездіяльність прокуратури Суворовського району міста Одеси по справі № 523/6156/14-к зобов`язано прокуратуру Одеської області внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР з притягненням винних у бездіяльності до відповідальності, з причин невиконання ухвал Суворовського районного суду міста Одеси від 14 березня 2014 року та зобов`язано прокурора Суворовського району міста Одеси внести відповідні відомості за заявою ОСОБА_1 від 10 квітня 2014 року до ЄРДР та передати матеріали до СУ прокуратури Одеської області.

23 червня 2014 року, у справі № 523/8880/14-к розглянувши скаргу ОСОБА_1 про закриття кримінального провадження слідчий суддя Бобовський К.Ю. скасував постанову слідчої СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС Озерової Ж.В. від 27.05.2014 року № 0005622 про закриття кримінального провадження.

Ухвалою від 12.11.2014 року, слідчий суддя Боднар С.М. зобов`язав начальника СВ Суворовського РВ УМВС України в Одеській області забезпечити виконання ухвали Суворовського районного суду міста Одеси від 23 червня 2014 року та внесення необхідних відомостей в ЄРДР стосовно відновлення кримінального провадження № 0005622

28 листопада 2014 року позивачем до Суворовського районного суду міста Одеси було подано скаргу на бездіяльність прокурора прокуратури Суворовського району міста Одеси, щодо невнесення відомостей про здійснення кримінального правопорушення до ЄРДР. Дана скарга була задоволена ухвалою слідчого судці Бобовського К. Ю. від 02 грудня 2014 року справа 523/19174/14к, якою бездіяльність прокурора прокуратури Суворовського району міста Одеси у вигляді невнесення відомостей до ЄРДР визнано незаконною та зобов`язано прокурора прокуратури Суворовського району міста Одеси внести відомості з повідомлення ОСОБА_1 від 25.11.2014 року про здійснене кримінальне правопорушення до ЄРДР з присвоєнням номеру кримінального провадження та визначенням слідчого, що буде здійснювати досудове розслідування.

Ухвалою слідчого судді Деркачова О.В. від 07 травня 2015 року по справі № 523/6809/15-к задоволено скаргу позивача та визнано неправомірною бездіяльність процесуального керівника - службової особи прокуратури Суворовського району міста Одеси, пов`язану з нездійсненням процесуального керівництва, що спричинило не проведення досудового розслідування в період з 10 лютого 2015 року по час винесення ухвали в кримінальному провадженні № 0005622, внесеного 30 серпня 2013 року до ЄРДР про службове підроблення начальником КП ЖКС «Пересипський» ОСОБА_4 , використаної в подальшому в суді довідки про відсутність випадків звернень заявника в період з 01 по 16 жовтня 2012 року щодо фактів заливання його квартири.

Ухвалою від 10 червня 2015 року по справі № 523/8377/15-к слідчий судця Бобовський К.Ю. скасував постанову слідчого СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Бабій Н.В. про закриття кримінального провадження.

Ухвалою від 18 червня 2015 року по справі № 523/9141/15-к слідчий суддя Гончаров Б.П. задовольнив заяву ОСОБА_1 про відвід слідчої Бабій Н.В.

26 червня 2015 року з приводу скарги ОСОБА_1 було винесено ухвалу по справі № 522/12872/15-к, якою задоволено прохання скаржника зобов`язати уповноважену службову особу прокуратури Одеської області внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

22 липня 2015 року слідчим суддею Суворовського районного суду міста Одеси Гончаровим Б.П ОСОБА_5 по справі № 523/10976/15-к було визнано бездіяльність прокурора Суворовського району міста Одеси незаконною та зобов`язано внести відомості до ЄРДР.

23 липня 2015 року, позивачем було подано скаргу до Приморського районного суду міста Одеси, у якій просив суд зобов`язати прокуратуру внести відомості до ЄРДР стосовно вказаних порушень законодавства.

31 липня 2015 року ухвалою по справі № 523/11995/15-к задоволено скаргу ОСОБА_1 та зобов`язано прокуратуру Суворовського району міста Одеси виконати вимоги ухвали слідчого судці Суворовського районного суду міста Одеси від 22 липня 2015 року та внести відомості про кримінальне правопорушення за заявою від 10 липня 2015 року до ЄРДР.

Ухвалою від 17 серпня 2015 року по справі № 522/14800/15-к слідчий судця Капля О. ОСОБА_6 задовольнив скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Одеської області.

10 грудня 2015 року, у результаті розгляду скарги ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого першого СВ СУ прокуратури Одеської області ОСОБА_7 М. ОСОБА_8 . від 20.11.2015 року про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні № 00000651 прокуратури слідчий суддя Приморського районного суду міста Одеси Лабунський В.М. виніс ухвалу по справі 522/24290/15-к, у якій постанову Старшого слідчого першого СВ СУ прокуратури Одеської області ОСОБА_9 . від 20.11.2015 року про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні № 00000651 скасовано, зобов`язано старшого слідчого першого прокуратури Одеської області ОСОБА_9 визнати ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні № 00000651 та вручити йому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

25 грудня 2015 року слідчим суддею Шкорупеєвим Д.А. по справі № 523/19263/15-к у результаті розгляду скарги ОСОБА_1 було винесено ухвалу, якою визнано бездіяльність слідчого Суворовського ВП міста Одеси ГУНП Одеської області Славинської Ю.А. у вигляді невиконання ухвал слідчих судців Суворовського районного суду міста Одеси та зобов`язано виконати всі необхідні слідчі дії за ухвалами від 23.06.2014 року, 12.11.2014 року та 10.06.2015 року.

21 березня 2016 року, ухвалою по справі № 523/2448/16-к слідчим суддею Суворовського районного суду міста Одеси Шкорупеєвим Д.А. задоволено скаргу позивача на бездіяльність правоохоронних органів, Одеської місцевої прокуратури № 4. Ухвалою зобов`язано виконати вимоги згідно ухвал Суворовського районного суду міста Одеси по кримінальному провадженню № 0005622.

14 квітня 2016 року, слідчим суддею Кушніренко Ю.С. по справі № 522/4030/16-к в результаті розгляду скарги ОСОБА_1 на постанову про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000804, щодо порушення законодавства першим заступником прокурора Суворовського району міста Одеси, винесену 29.12.2015 року слідчим в ОВС прокуратури Одеської області Фатєєвим А.В., постанову про закриття кримінального провадження було скасовано, а 06 травня 2016 року слідчий суддя Приморського районного суду міста Одеси Іванов В.В., розглянувши заяву про відвід слідчого в ОВС прокуратури Одеської області Фатєєва А.В. задовольнив її.

06 червня 2016 року ухвалою по справі № 522/4272/16-к слідчої судді Гаєвої Л.В., у результаті розгляду скарги на постанови про закриття кримінальних проваджень було скасовано постанови про закриття кримінального провадження № 0000036 від 04.12.2014 року, № 0000651 від 21.09.2015 року та № 0000203 від 05.05.2014 року.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підглядає частковому з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

П.п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки, рішення суду вимогам, викладеним у ст. 263 ЦПК України у повній мірі не відповідає, тому апеляційний суд з огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість, дійшов висновку про те, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління державної казначейської служби України підлягають частковому задоволенню, а судове рішення підлягає скасуванню.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу завдано моральну шкоду внаслідок тривалості розслідування кримінальної справи, неналежного розгляду заяви позивача.

Із вказаним висновком суду першої інстанції колегія погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до вимог ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Зміст ст. 1174 ЦК відповідає, також, вимогам ст. 56 Конституції України, що передбачає право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових і службових осіб органів державної влади або місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Посадовими особами, мова про яких іде в ст. 1174 ЦК, є не будь-які працівники державних органів та органів місцевого самоврядування, а лише ті, які віднесені до категорії посадових осіб Законом України від 16 грудня 1993 p. «Про державну службу» та Законом України від 21 травня 1997 р. «Про органи місцевого самоврядування». Так, відповідно до Закону України «Про державну службу», посадовими особами вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій (ст. 2).

Для настання відповідальності, передбаченої ст. 1174 ЦК, необхідно, щоб посадова або службова особа завдала шкоди при здійсненні своїх повноважень, обсяг яких встановлюється відповідними правовими актами. Такі особи наділені правом в межах своєї компетенції давати як для громадян, так і для установ, незалежно від відомчої належності чи підлеглості, вказівки правового характеру, що підлягають обов`язковому виконанню, застосувати примусові заходи і щодо громадян, які безпосередньо не підпорядковані їм по службі. До них відносяться, зокрема, народні депутати України, місцевих рад народних депутатів, сільські, селищні, міські голови, судді, народні засідателі, прокурори, слідчі, оперативний склад служби безпеки, всі працівники міліції, інспектори державних інспекцій, а також військові коменданти, начальники гарнізонів, військовий патруль, вартові на посту та інші військовослужбовці при виконанні ними обов`язків по підтриманню громадського порядку, у тому числі й військовослужбовці конвойної служби та охорони місць позбавлення волі.

Відповідно до змісту ст. 1174 ЦК, обов`язок відшкодувати завдану шкоду перед потерпілим покладається не на посадову або службову особу, незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю якої завдано шкоди, а на органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим або органи місцевого самоврядування. Тобто вимоги про відшкодування шкоди до осіб, які безпосередньо її завдали, не повинні пред`являтися незалежно від їх вини. Тобто має місце відповідальність органів державної влади або місцевого самоврядування без вини.

Підставою для застосування вказаного виду відповідальності є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, складові якого у сукупності надають право на відшкодування завданої шкоди (шкода, протиправна поведінка, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода,завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,відшкодовується особою, яка її завдала,за наявності її вини, а відповідно до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду,завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових/ службових обов`язків.

Так, низкою судових рішень встановлена бездіяльність посадових осіб прокуратури, яка полягала в умисному закритті кримінального провадження, небажанні дослідити кримінальне провадження всебічно та неупереджено після чого прийняти законне рішення по справі.

Відповідно до в ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 частиною 2 цієї ж статті передбачено, що моральна шкода полягає в тому числі:у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

З врахуванням протиправної поведінки працівників прокуратури, яка виразилась в їх бездіяльності, позивач має право на відшкодування моральної шкоди в наслідок порушення його прав.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги Прокуратури Одеської області повністю спростовуються дослідженими матеріалами справи, а отже апеляційна скарга Прокуратури Одеської області задоволенню не підлягає.

Разом з тим, колегія погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 , що судом першої інстанції під час розгляду вказаної цивільної справи щодо неспівмірності розміру присудженої компенсації понесеним моральним стражданням.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Згідно пункту 10-1 зазначеної постанови при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб.

При визначені розміру колегія суддів виходить з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, їх тривалості та виходячи з принципу розумності та справедливості встановлює відшкодування у розмірі 5000 грн.

При цьому колегія вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення моральної шкоди з Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області.

Відповідно до статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а тому моральна шкода стягується з рахунку винної особи, як розпорядника(одержувачів) бюджетних коштів, рахунки яких відкриті в територіальному органі Державної казначейської служби України.

Суд погоджується з доводами апеляційної скарги Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області, що суд неправомірно стягнув моральну шкоду з Казначейства, оскільки правовідносини виникли між ОСОБА_1 та Прокуратурою Одеської області, яка є окремою юридичною особою та самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, тому питання стосовно відшкодування моральної шкоди повинно вирішуватися в рамках спору між позивачем та Прокуратурою Одеської області.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Прокуратури Одеської області залишити без задоволення.

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.10.2018 року змінити.

Стягнути з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 березня 2020 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: О. М. Таварткіладзе

А. П. Заїкін