Справа № 522/4066/20
Провадження № 2/522/4103/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої - судді Шенцевої О.П.,

при секретарі - Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, бабусею, дідусем та про встановлення графіку побачень з дитиною, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі, в березні 2020 року звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, бабусею, дідусем та про встановлення графіку побачень з дитиною.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що 10 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано. З початку 2020 року відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні та вихованні сина та онука, провокує конфліктні ситуації, вчинила насилля відносно ОСОБА_3 , у зв`язку із чим, позивачі вимушені були звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_1 просить зобов`язати ОСОБА_4 не перешкоджати зустрічам і спілкуванню з сином ОСОБА_5 та визначити спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_5 шляхом встановлення наступного графіку з 9:00 години кожної середи до 9:00 години кожної наступної неділі, без присутності матері ОСОБА_4 .

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_3 просять зобов`язати ОСОБА_4 не перешкоджати зустрічам і спілкуванню з онуком ОСОБА_5 та визначити спосіб їх участі у вихованні та спілкуванні з онуком ОСОБА_5 шляхом встановлення наступного графіку з 9:00 години кожної середи до 9:00 години кожної наступної неділі, без присутності матері ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_1 та представник позивачів у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали та просили в його задоволенні відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у Малиновському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області було зареєстровано шлюб.

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано.

Згідно висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 04 лютого 2020 року було зобов`язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди зустрічам і спілкуванню бабусі та дідусю ОСОБА_6 та ОСОБА_3 з онуком ОСОБА_7 . Визначено способи участі бабусі та дідуся ОСОБА_3 та ОСОБА_3 з онуком ОСОБА_7 , шляхом встановлення систематичних зустрічей баби та діда з онуком, один раз на тиждень, у п`ятницю з 16:30 до 20:00 год. у присутності матері, а також дні народження, канікули та святкові дні за попередньою домовленістю з матір`ю ОСОБА_4 .

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 20 березня 2020 року було зобов`язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди зустрічам і спілкуванню батька ОСОБА_8 з сином ОСОБА_7 . Визначено способи участі батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_7 , шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з сином, щосереди та щоп`ятниці з 16:00 до 20:00 год., щосуботи з 10:00 до 13:00 години у присутності матері, а також дні народження, канікули та святкові дні за попередньою домовленістю з матір`ю ОСОБА_4 .

За заявою ОСОБА_3 було порушено кримінальне провадження, яке внесене 21 лютого 2020 року до ЄРДР № 0000673 за ч. 1 ст.125 КК України, щодо нанесення їй тілесних ушкоджень. До матеріалів справи додані фотокартки даних тілесних ушкоджень.

Цього ж дня, а саме 21 лютого 2020 року, ОСОБА_3 звернулася із заявою до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, в якої зазначала, що 14 лютого 2020 року ОСОБА_4 , на очах маленького онука ОСОБА_5 , який знаходився у неї на руках, нанесла їй тілесні ушкодження (удар ребром телефону у праву частину лоба), через що вона знаходиться на лікарняному та подала заяву до Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області. У зв`язку із ОСОБА_3 просила роз`яснити подальше спілкування із онуком.

На вказану заяву органом опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради було надано відповідь, відповідно до якої вони зазначали, що для остаточного вирішення питання щодо участі у спілкуванні та вихованні онука вони рекомендують ОСОБА_3 звернутися до суду.

Матеріали справи містять неодноразові звернення ОСОБА_1 до органу опіки та піклування із заявами про невиконання з боку ОСОБА_4 висновку про спосіб участі у вихованні з дитиною.

Згідно постанови Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2020 року провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2020 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП стосовно ОСОБА_4 закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Разом з тим, з мотивувальної частини постанови вбачається, що судом встановлена, що в діях ОСОБА_4 наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, а саме вчинення насильства по відношенню до ОСОБА_1 .

Згідно довідки, виданої 16 січня 2020 року ПП «Альфа-Україна Плюс» ОСОБА_1 працює охоронником і відповідно до характеристики з місця роботи характеризується позитивно.

В матеріалах справи містяться заява сусідів ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , які характеризують родину з позитивної сторони, вказують на те, що вони бачили бабусю та дідуся постійно з онуком та просять відновити їх відносини з онуком.

Актом обстеження побутових умов квартири АДРЕСА_1 , яка належить позивачам, встановлено, що квартира в задовільному стані, охайна, чиста, світла. В квартирі є дитяче ліжко та стілець.

Відповідачкою до суду були надані копії заяв до органу опіки та піклування, відповідно до яких вона просила роз`яснити порядок спілкування з дитиною на період карантинних засобів та повідомлення про невиконання батьком визначеного графіку побачень з сином.

Допитана в судовому засіданні позивачка ОСОБА_6 , як свідок, суду пояснила, що з самого народження онука ОСОБА_10 , вона постійно доглядала та допомагала у догляді за дитиною. Залишалася з ним, годувала його, здійснювала догляд. Дитина дуже прив`язана до неї та її чоловіка ОСОБА_3 . Вони дуже люблять свого онука та сумують за ним, так само, як і онук. Під час зустрічі з онуком на вулиці неподалік із їх будинком, а саме 14 лютого 2020 року, ОСОБА_5 повів її до будинку де вона мешкає. Вона, онук та відповідачка прийшли до неї додому. Вона тримала онука на руках і в цей час, ОСОБА_4 почала провокувати скандал, в результаті якого нанесла їй тілесні ушкодження. З приводу даних тілесних ушкоджень вона звернулася за медичною допомогою та перебувала на лікарняному, після чого було порушено кримінальну справу за ч. 1 ст.125 КК України відносно ОСОБА_4 .

Частиною 1 ст. 2 СК України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у томі числі і спілкуватися зі своїм батьком, бабусею та дідусем.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно вимог ст. 15 вказаного Закону, дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом буде визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Дані положення законодавства повністю знайшли відображення і з Положеннями Конвенції ООН " Про права дитини" від 20 листопада 1989 року.

Згідно вимог ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

На підставі ст. 151 ч.ч.1,3 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Стаття 52 Конституції України вказує на те, що форми та методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, Декларації з прав дитини від 20.11.1959 року та Закону України «Про охорону дитинства».

За вимогами ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

У випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

При встановленні судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини.

Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Висновками органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради був визначений графік побачень позивачів з ОСОБА_5 .

Проте, вищезазначені рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради відповідач не виконувала.

Зважаючи на те, що відповідачка мати ОСОБА_10 , чинить позивачам перешкоди у спілкуванні з дитиною, ухиляючись від виконання рішення органу опіки та піклування, яким визначено способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею суд вважає обґрунтованими вимоги щодо усунення перешкод батьку, бабусі та дідусю малолітнього у спілкуванні з синами шляхом зобов`язання відповідача не чинити перешкоди позивачам у спілкуванні з дитиною визначивши дні побачень.

За змістом ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

При цьому, за загальним правилом, за відсутності визначених законом винятків, права батьків між собою на виховання та спілкування з дітьми є рівними і той з батьків, з ким проживає дитина не може обмежувати відповідні права на спілкування та виховання дітей того з батьків, хто проживає окремо.

Як зазначалося Європейським судом з прав людини в справі «Цаунеґґер проти Німеччини» (§ 60), спільною відправною точкою для рішень більшості держав-членів, погоджено те, що рішення щодо присудження опіки мають ґрунтуватися на найкращих інтересах дитини. Палата Лордів, наприклад, у своєму рішенні від 04 липня 1996 року вичерпно заперечила презумпцію чи принцип «переваги матері» в питаннях опіки. Більше того, він підкреслив, що перевага маленької дитини бути зі своєю матір`ю стала лише однією з багатьох конкуруючих обставин і що вона не була переважаючою (див. справу «М.Л. проти Великобританії», заява № 35705/97, 20 березня 2001 р.).

Рада Європи декілька разів засуджувала нерівне ставлення до батьків і наголошувала на тому, що роль батька щодо дітей необхідно краще визнавати і належно цінувати. Наприклад, у своїй Постанові 2079 (2015) щодо «Рівності і спільної батьківської відповідальності: роль батька» Парламентська Асамблея наголосила на важливості «подолання гендерних стереотипів щодо ролей, які приписуються жінкам і чоловікам у сім`ї» як «відображення соціологічних змін, що відбулися впродовж останніх п`ятдесяти років з огляду на організацію приватної сфери і сім`ї».

Відповідно до ч.4,5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, в також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 04 лютого 2020 року було зобов`язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди зустрічам і спілкуванню бабусі та дідусю ОСОБА_6 та ОСОБА_3 з онуком ОСОБА_7 . Визначено способи участі бабусі та дідуся ОСОБА_3 та ОСОБА_3 з онуком ОСОБА_7 , шляхом встановлення систематичних зустрічей баби та діда з онуком, один раз на тиждень, у п`ятницю з 16:30 до 20:00 год. у присутності матері, а також дні народження, канікули та святкові дні за попередньою домовленістю з матір`ю ОСОБА_4 .

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 20 березня 2020 року було зобов`язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди зустрічам і спілкуванню батька ОСОБА_8 з сином ОСОБА_7 . Визначено способи участі батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_7 , шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з сином, щосереди та щоп`ятниці з 16:00 до 20:00 год., щосуботи з 10:00 до 13:00 години у присутності матері, а також дні народження, канікули та святкові дні за попередньою домовленістю з матір`ю ОСОБА_4 .

Однак, згідно з ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Орган опіки і піклування може визначити місце зустрічі батька з дитиною (за місцем проживання когось із них чи іншої особи), періодичність та тривалість їх.

Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.

Орган опіки та піклування, надаючи висновок щодо визначення часу спілкування дитини з батьком не визначив необхідності присутності матері під час зустрічей батька з малолітніми дітьми.

У матеріалах справи відсутні дані щодо негативного впливу батька, дідуся та бабусі на розвиток дитини, наявність такого впливу не підтверджено відповідними доказами.

З матеріалів справи вбачається наявність непорозуміння сторін щодо участі у вихованні дитини. Разом з тим, національні і європейські норми права визначають право дитини, яка розлучається з одним із батьків, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти.

Таким чином, суд вважає визначені зустрічі лише по декілька години щонеділі кожного місяця за постійної присутності матері ОСОБА_4 , з врахуванням того, що між сторонами склалися неприязні стосунки, не призведе до відновлення теплих батьківських стосунків, а також не забезпечить дитині нормального психологічного стану під час таких зустрічей.

Негативний вплив на психоемоційний стан малолітнього та його розвиток спричиняють конфлікти, які виникають між матір`ю та батьком, бабусею і дідусем на ґрунті неприязних стосунків, мимовільним свідком яких є діти.

Таким чином, уникнути впливу на малолітнього ОСОБА_5 указаних психотравмуючих факторів можливо шляхом установлення побачень батька з синами та бабусі і дідуся з онуком без присутності матері.

Вік дитини, свідчить про досягнення ним певного ступеня розвитку, який, дозволяє йому перебувати окремо від матері, але під наглядом дорослої людини певний проміжок часу, що не може завдати дитині істотної шкоди.

Позивачі мають постійне місце роботи, забезпечені житлом, позитивно характеризуються як за місцем роботи, так і за місцем проживання.

Суд вважає, за необхідне визначити наступний спосіб участі позивачів у малолітнім ОСОБА_5 , шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з сином кожного тижня з четверга з 9:00 години до неділі 9:00 години, без присутності матері, а також дні народження, святкові дні та канікули за попередньою домовленістю батьків та систематичних зустрічей бабусі да дідуся з онуком ОСОБА_5 кожного тижня з п`ятниці з 20:00 годині до неділі до 12:00 години, без присутності матері, а також дні народження, святкові дні та канікули за попередньою домовленістю з ОСОБА_4 ..

Такий спосіб участі позивачів у спілкуванні з дитиною не зашкодить йому, а навпаки дозволить максимально повно урахувати інтереси дитини, повністю відповідатиме його можливості у повній мірі сприймати піклування кожного із батьків про його здоров`я, фізичний та духовний розвиток і дасть змогу урівноважити її психоемоційний стан.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 19, 141, 150, 157, 159 Сімейного Кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією ООН про права дитини, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 43-44, 49, 76-81, 82, 83, 95, 133, 141, ч.1 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, бабусею, дідусем та про встановлення графіку побачень з дитиною - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_4 не перешкоджати зустрічам і спілкуванню ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у спілкуванні з малолітнім ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначити способи участі ОСОБА_1 , з малолітнім сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дитиною кожного тижня з четверга з 9:00 години до неділі 9:00 години, без присутності матері, а також дні народження, святкові дні та канікули за попередньою домовленістю батьків.

Визначити способи участі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з малолітнім онуком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення систематичних зустрічей бабусі і дідуся з онуком кожного тижня з п`ятниці з 20:00 годині до неділі до 12:00 години, без присутності матері, а також дні народження, святкові дні та канікули за попередньою домовленістю з ОСОБА_4 .

Зобов`язати ОСОБА_4 чітко дотримуватись та виконувати встановлений судом спосіб участі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у вихованні малолітнього ОСОБА_10 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення у порядку, встановленому статтями 354, 355, 356 ЦПК України.

Повний текст рішення складений 21.09.2020 року.

Суддя

18.09.2020