Єдиний унікальний номер 741/1260/20
Провадження № 2/741/673/20
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

16 жовтня 2020 року суддя Носівського районного суду Чернігівської області Гридасова А.М., вирішуючи питання про прийняття позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла вказана позовна заява.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

За змістом позовних вимог позивач просить розділити майно, що є спільною сумісною власністю, а саме автомобіль марки "DACIA" модель "DOKERR", 2015 року випуску, білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , мотоцикл марки "SPUTNIK" модель "SENSOR"2013 року випуску, червоного кольору, номерний знак НОМЕР_2 , нові шини та диски залізні літні в кількості 4+4 шт. та зимові в кількості 4+4 шт. для автомобіля, тример "Протон" БТ-5200, зварювальний інвертор "Дніпро-М" та відшкодувати 1/2 частину вартості майна. Ці позовні вимоги мають майновий характер та підлягають грошовій оцінці.

Отже, у позовній заяві повинна бути зазначена ціна позову.

Утім, позивач ціну позову не зазначає, посилаючись на те, що не було здійснено оцінку майну, повна вартість буде встановлено після експертизи.

Відбиття в позовній заяві ціни позову має значення в першу чергу для захисту прав самих позивачів, так як обумовлює розмір сплати державного мита, розподіл судових витрат між сторонами і навіть впливає на можливість порушення судової діяльності на захист права.

Від визначеної ціни позову залежить і розмір судового збору.

За правилами статті 176 ЦПК України у позовах , що стосується майна ціна позову визначається вартістю майна.

Частинами другою та третьої цієї ж статті встановлено, - якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. У разі збільшення розміру позовних вимог або зміни предмета позову несплачену суму судового збору належить сплатити до звернення в суд з відповідною заявою. У разі зменшення розміру позовних вимог питання про повернення суми судового збору вирішується відповідно до закону.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 за №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що судам слід мати на увазі, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ зокрема, за позовами: в) про поділ спільного майна або виділ з нього частки.

Так, у пункті 12 цієї постанови роз`яснено, що в ході вирішення питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. При цьому, під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Пунктами 3, 6 постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 р. № 1440 «Про затвердження Національного стандарту N 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» (далі - Постанова КМУ № 1440) визначенні поняття дійсної та ринкової вартості, принципу попиту та пропонування при оцінці майна. Так, дійсна вартість майна визначена лише для цілей страхування та характеризується, як вартість відтворення (вартість заміщення) або ринкова вартість майна, визначені відповідно до умов договору страхування; ринкова вартість - вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу. Принцип попиту та пропонування відображає співвідношення пропонування та попиту на подібне майно. Відповідно до цього принципу під час проведення оцінки враховуються ринкові коливання цін на подібне майно та інші фактори, що можуть призвести до змін у співвідношенні пропонування та попиту на подібне майно.

За приписами п. 16 Постанови КМУ № 1440 (далі - Постанова), - визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки. За відсутності достовірної інформації про ціни продажу подібного майна ринкова вартість об`єкта оцінки може визначатися на основі інформації про ціни пропонування подібного майна з урахуванням відповідних поправок, які враховують тенденції зміни ціни продажу подібного майна порівняно з ціною їх пропонування.

У відповідності до п. 38 Постанови для проведення оцінки майна застосовуються такі основні методичні підходи: витратний (майновий - для оцінки об`єктів у формі цілісного майнового комплексу та у формі фінансових інтересів); дохідний; порівняльний.

Згідно із п. 47 Постанови порівняльний підхід ґрунтується на врахуванні принципів заміщення та попиту і пропонування. Порівняльний підхід передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібного майна з відповідним коригуванням відмінностей між об`єктами порівняння та об`єктом оцінки.

Проаналізувавши тлумачення змісту всіх видів вартості, передбачених пунктом 3 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», можна дійти висновку, що наявне в судовій практиці поняття «дійсна вартість» є практично тотожним за своїм значенням до закріпленого у вітчизняних національних стандартах поняття «ринкова вартість», під яким розуміється вартість майна, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

Застосовуючи порівняльний підхід при визначенні вартості майна, така вартість може бути визначена судом, виходячи із середньої вартості на день оцінки та у порівнянні з даними наданими позивачем за подібних об`єктів за інформацією мережі Інтернет.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Наведене дає підстави для висновку, що вартість майна, що підлягає поділу визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Такий правовий висновок є вже усталеним та міститься у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 61-9018сво18 Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, у постанові ВС КЦС справа № 405/3904/17 від 19 лютого 2020 року, тощо.

Позивач в позові попередньо не вказала ціну позову, однак зазначила, що вони спільно, напередодні пред`явлення позову, за кошти подружжя у 2020 році придбали автомобіль, мотоцикл, нові шини та диски залізні літні та зимові для автомобіля, тример, зварювальний інвертор.

За таких обставин, суддя вважає, що посилання у позовній заяві щодо подальшого визначення вартості майна та сплати судового збору є недоречним, оскільки за наявності даних «ринкової вартості майна» позивач не був би позбавлений права визначити попередній реальний розмір судового збору, і яку суд міг би можливість визнати прийнятною та такою, що відповідає «ринковій вартості», і з якої варто сплатити судовий збір.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 3 п. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подачу до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Плата за подачу позову про поділ майна подружжя встановлена в Законі про судовий збір. Відповідно до ст. 4 вищезазначеного Закону за поділ майна стягується збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму і не більше 3-х розмірів прожиткового мінімуму в Україні, у 2020 році максимальний судовий збір складатиме 6306 грн.

Таким чином, суддя вважає, що позовна заява підлягає залишенню без руху в частині несплати судового збору.

Крім того, у порушення п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачем не конкретизовано викладено зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Так, у п. 1 позовних вимог позивач просить суд розділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а у п. 2 позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію за переотриману частку у спільному майні подружжя, при цьому позивачем не зрозуміло викладено вказаний пункт позовних вимог у частині зазначення вартості речей, за які позивач просить стягнути з позивача 1/2 частину від їх вартості.

Дані обставини перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження у справі.

Позивачу пропонується надати позовну заяву в новій редакції з урахуванням недоліків та у кількості необхідній для всіх учасників процесу.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 ЦПК України, заява вважається поданою в день її первісного подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Вище викладене дає підстави для висновку, що позовна заява не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, а тому підлягає залишенню без руху з наданням строку на їх усунення.

Керуючись ст.ст. 185, 260 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - залишити без руху надавши позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк заяву вважати неподаною та повернути позивачу зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.М. Гридасова