Провадження № 2/522/745/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Бойко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся 28.11.2018 року до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить визнати недійсним договір позики, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на загальну суму 200000 доларів США.

В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що відповідно до розписки від 09.07.2010 року, ОСОБА_2 було надано ОСОБА_3 позику у розмірі 25 500 доларів США що в еквіваленті за курсом на день отримання позики складає 204 000 гривень на строк до 01.07.2015 року зі сплатою 5 % річних за користування коштами. Згідно розписки від 29.08.2011 року, ОСОБА_2 було надано ОСОБА_3 позику у розмірі 174 500 доларів США, що в еквіваленті за курсом на день отримання позики складає 1 600 00 гривень на тих самих умовах.

Позивач вважає це свідченням укладення між відповідачами договору позики на загальну суму 200 000 (двісті тисяч) доларів США, на укладення яких, вона, як дружина ОСОБА_3 , згоди не надавала. Крім того, вказаний договір є фіктивним, так як реального надання грошових коштів сторонами не здійснювалося.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Шкамерди К.С. від 10.12.2018 року по справі відкрито провадження.

У зв`язку з подачею відповідачем ОСОБА_3 апеляційної скарги на вказану ухвалу суду, 27.12.2018 року справа направлена до апеляційної інстанції.

Постановою Одеського апеляційного суду від 18.04.2019 року ухвала про відкриття провадження у справі залишена без змін.

10.07.2019 року від ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що в рамках іншої цивільної справи постановою апеляційного суду Одеської області від 27.03.2018 року встановлено факт будівництва ОСОБА_3 та ОСОБА_1 житлового будинку за позичені у ОСОБА_2 кошти, про що позивач була обізнана та щодо чого вона надала свою згоду, яку лише не оформила в письмовому вигляді.

15.07.2019 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що кошти за відповідним розписками нею на користь ОСОБА_3 дійсно передавалися, так як були потрібні останньому на будівництво житлового будинку, який є спільною власністю позивачки та ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 10.09.2019 року витребувано докази по справі, що стосуються декларацій про доходи відповідачів за 2009-2018 роки.

04.10.2019 року на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа надійшла в провадження судді Бондаря В.Я., прийнята в провадження ухвалою від 16.10.2019 року з призначенням справи до розгляду в порядку загального позовного провадження та проведенням підготовчого засідання 20.11.2019 року.

20.11.2019 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 22.01.2020 року.

22.01.2020 року у зв`язку з отриманням повідомлення про замінування будівлі суду та терміновою евакуацією всіх співробітників і відвідувачів суду, розгляд справи відкладено на 02.03.2020 року.

У судовому засіданні 02.03.2020 року позивач та її представник ОСОБА_4 позов підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 та представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6 просили відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно розписки від 09.07.2010 року, ОСОБА_2 надала ОСОБА_3 позику для будівництва будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 25500 доларів США що в еквіваленті за курсом на день отримання позики складає 204 000 гривень, на строк до 01.07.2015 року зі сплатою 5 % річних за користування коштами.

Згідно розписки від 29.08.2011 року, ОСОБА_2 було надано ОСОБА_3 позику у розмірі 174 500 доларів США, що в еквіваленті за курсом на день отримання позики складає 1 600 00 гривень на тих самих умовах, на ті ж самі цілі.

Тобто, загальна сума позичених коштів складає 200000 доларів США.

Позивач посилається на те, що вона як дружина ОСОБА_3 , згоди на укладення вказаних договорів позики не надавала, грошові кошти по вказаним розпискам в дійсності не передавалися, а, відтак, ці договір позики на загальну суму 200000 доларів США є недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 27.03.2018 року по справі №509/4566/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя та визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та визнання зобов`язання за договором позики спільною сумісною власністю, зокрема, визнано зобов`язання за договором позики, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відповідно до розписки від 09.07.2010 року, розписки від 29.08.2011 року у розмірі 2 690 600 (два мільйона шістсот дев`яносто тисяч шістсот) гривень спільним сумісним борговим зобов`язанням ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Постановою Верховного суду від 24.10.2018 року по даній справі, рішення апеляційного суду Одеської області від 27.03.2018 року в цій частині залишено без змін та підтверджено наступні, встановлені апеляційною інстанцією обставини, а саме те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , який введено в експлуатацію у листопаді 2012 року, а зареєстровано в установленому законом порядку 08 грудня 2012 року, побудовано під час о шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 їх спільною працею. Даний будинок був збудований за рахунок позичених коштів, у загальній сумі 200 000 доларів США, так як сторони не довели наявність у них спільних коштів, необхідних для будівництва спірного будинку, вартість якого складає 3 000000 грн, окрім тих, що були одержані ОСОБА_7 за договором позики та дійшов висновку, що будівництво спірного будинку проведено за рахунок коштів, отриманих ОСОБА_3 у борг від ОСОБА_2 у період шлюбу та витрачені ним у інтересах сім`ї.

Тобто, твердження позивача про фіктивність договору позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і фактичну відсутність факту передачі/отримання грошових коштів в сумі 200000 доларів США, спростовано, встановленими судом обставинами в рамках справи № 509/4566/16-ц.

Крім того, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

Відповідно до вимог статті 65 СК України дружина чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв`язку вбачається, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким поговором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають право на відповідну компенсацію вартості відчуженого майна.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 08.04.2015 року у справі № 6-7цс15 та від 27.01.2016 року у справі № 6-1912цс15.

Однак, як вбачається з рішення суду по справі № 509/4566/16-ц, позика отримана ОСОБА_3 в інтересах сім`ї на будівництво будинку, а, відтак, вважати такі дії недобросовісними у суду не має будь-яких підстав.

За таких обставин, суд доходить висновку про необґрунтованість позову ОСОБА_1 та залишає його без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору залишити без задоволення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 11.03.2020 року.

Суддя: В.Я. Бондар