Справа №483/289/20 Головуючий суду першої інстанції Куцаров В.І.
Провадження №22-ц/812/1451/20 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О.В.
№22-ц/812/1515/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Драненка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана через її представника ОСОБА_3 , на заочне рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 червня 2020 року, ухвалене об 11 год.36 хв. під головуванням судді Куцарова В.І., повний текст якого складено 30 червня 2020 року, та за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , яка подана через його представника ОСОБА_1 , на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 липня 2020 року про відмову ухвалити додаткове рішення, постановлені у справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_4 подав до суду вищезазначений позов до ОСОБА_2 , який обґрунтовував наступним.

25 червня 2019 року близько 14 год. 50 хв. в районі 3 км+300 м автодороги Т15-07 Миколаїв-Кам`янка-Миколаїв з вини водія транспортного засобу Ford реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль Nissan реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 .

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження транспортного засобу №19-737 від 02 вересня 2019 року вартість відновлювального ремонту становила 195 562,51 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», якою сплачено на користь ОСОБА_4 страхову виплату в сумі 98 000 грн., чим не було покрито повну вартість відновлювального ремонту транспортного засобу.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не відшкодовано завдані збитки, ОСОБА_4 просив стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду в сумі 97 562,51 грн., а також вартість провадження експертного автотоварознавчого дослідження транспортного засобу в сумі 3202,80 грн.

Крім того, позивач наголошував на тому, що йому було спричинено моральну шкоду у вигляді душевних страждань, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна та погіршенням стану здоров`я. Розмір зазначеної шкоди він оцінив у сумі 50 000 грн.

Заочним рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 червня 2020 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. З ОСОБА_2 на його користь стягнуто майнову шкоду в сумі 97 562,51 грн., витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження транспортного засобу в сумі 3202,80 грн., моральну шкоду в сумі 2000 грн., а також судові витрати в сумі 9 821,24 грн.

Рішення мотивоване тим, що оскільки відповідач є винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, то повинна відшкодувати позивачу вказану шкоду у визначеному судом розмірі.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 липня 2020 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

24 червня 2020 року представником позивача на підставі п.8 ст.141 ЦПК України у судовому засіданні суду першої інстанції зроблено заяву щодо подання доказів про понесені судові витрати протягом 5 днів після ухвалення рішення.

26 червня 2020 року вказані докази були подані суду разом з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 липня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що позивач не вказав суму витрат, які він просив стягнути з відповідача.

Не погодившись із рішення суду, відповідач через свого представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4 частково з урахуванням реальних витрат на відновлення транспортного засобу, які будуть встановлені висновком судової автотоварознавчої експертизи, яку вона клопотала провести при розгляді справи у суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, відповідач наголошувала на тому, що надані позивачем розрахунки не відповідають тим пошкодженням, які були завдані транспортному засобу ОСОБА_4 .

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року у задоволенні клопотання відповідача про призначення автотоварознавчої експертизи відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду щодо відмови ухвалити додаткове рішення ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просив ухвалу суду скасувати та розподілити судові витрати.

Перевіривши законність і обґрунтованість судових рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них згідно з пунктом 9 частини першої вказаної статті належить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV).

Стаття 6 Закону №1961-IV передбачає, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Стаття 22 вказаного Закону №1961-IV регламентує, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи (ст.12 Закону №1961-IV).

Згідно з ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом пунктів 9.1, 9.2, 9.3 статті 9 Закону №1961-IV страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц та від 27 березня 2019 року у справі №752/16797/14-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

В силу ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частина 2 статті 1167 ЦК України визначає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що 13 листопада 2019 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, яке сталося за таких обставин: 25 червня 2019 року близько 14 год. 50 хв. на 3 км+300 м, керуючи транспортним засобом Ford номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 не дотримавшись безпечної дистанції та не будучи уважною допустила зіткнення із транспортним засобом Nissan номерний знак НОМЕР_2 від керуванням ОСОБА_5 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження (а.с.9-12).

Позивач, який був пасажиром в автомобілі Nissan номерний знак НОМЕР_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді забоїв шийного відділу, лівої кісті, м`яких тканей поперекової області (а.с.45-46, 92).

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля Nissan номерний знак НОМЕР_2 з 10 жовтня 2012 року є ОСОБА_4 (а.с.33).

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/8354431, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована МФ ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Страхова сума за шкоду, заподіяну майну, - 100 000 грн., франшиза 2000 грн. (а.с.91).

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження транспортного засобу №19-737 від 02 вересня 2019 року, складеним атестованим старшим судовим експертом сектору інженерно-технічних досліджень Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Кульовим О.Ю., вартість відновлювального ремонту автомобіля Nissan-X Trail номерний знак НОМЕР_2 складає 195 562,51 грн. (а.с.13-30).

Вартість вищезазначеного дослідження експерта становить 3202,80 грн. (а.с.32).

Огляд вказаного транспортного засобу здійснювався експертом 25 липня 2019 р.

16 липня 2019 року відповідачу було надіслано повідомлення про дату, час і місце проведення огляду (а.с.135-137).

15 січня 2020 року ОСОБА_4 отримав від ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» страхове відшкодування в сумі 98 000 грн. (а.с.90).

06 лютого 2020 року ОСОБА_4 направлялася відповідачу вимога про добровільне відшкодування шкоди разом з висновком експерта (а.с.34-36).

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди у заявленому розмірі: вартість ремонту та вартість проведення дослідження, а також моральної шкоди у сумі 2000 грн.

Розмір майнового відшкодування підтверджений належними доказами, а розмір морального відшкодування у повній мірі враховує глибину фізичних та душевних страждань позивача та вимоги щодо розумності та справедливості стягнення такого відшкодування.

За такого колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги позивача на ухвалу суду щодо відмови ухвалити додаткове рішення, то колегія суддів вважає їх частково слушними, з огляду на таке.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вказаних вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Норми статей 246, 259, 270 ЦПК України передбачають, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

З матеріалів справи вбачається, що 24 червня 2020 року представником позивача на підставі п.8 ст.141 ЦПК України у судовому засіданні суду першої інстанції було зроблено заяву щодо подання доказів про понесені судові витрати протягом 5 днів після ухвалення рішення.

26 червня 2020 року вказані докази були подані суду разом з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат (а.с.106-109).

З квитанції до прибуткового касового ордеру та акту здачі-приймання наданих послуг від 25.06.2020 р. випливає, що позивачем представнику ОСОБА_1 за участь у двох судових засіданнях суду першої інстанції, враховуючи час проїзду з м.Миколаєва та м.Очакова (8 год.), було сплачено 15 112 грн. (1 година роботи становить 1889 грн.).

Протоколи судових засідань від 11 та 24 червня 2020 року доводять, що участь представника ОСОБА_1 у судових засіданнях для надання позивачу професійної правничої допомоги тривала 2 години (а.с.83, 95).

Дослідивши вказане, колегія суддів дійшла висновку про доведеність позивачем понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції у розмірі 3778 грн. (2 год х 1889 грн.).

Вказана сума є співмірною зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами, витраченим на них часом.

За такого колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для ухвалення у справі додаткового рішення був хибним, бо позивачем були дотримані всі вимоги законодавства щодо ухвалення додаткового рішення.

Враховуючи викладене, наявні підстави для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки її висновки не відповідають обставинам справи, та задоволення у частковому розмірі заяви ОСОБА_4 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3778 грн.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана через її представника ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Заочне рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 червня 2020 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка подана через його представника ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 липня 2020 року скасувати.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3778 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняттяі у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 24 вересня 2020 року.