Справа № 603/160/20
Провадження №2/603/135/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2020 р. м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Гудкової Ю.Г.

секретар судового засідання Сандалюк О.В.,

за участі:

представника позивача адвоката Вереса М.Я.,

відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Білан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії, у якому просить зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок демонтувати дві відеокамери зовнішнього спостереження, які розташовані на земельній ділянці, що належить відповідачу, за адресою: АДРЕСА_1 , а також стягнути на його користь сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн.

У обгрунтування позову зазначає, що йому належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , встановила на фасаді свого будинку відеокамеру постійного спостереження, що направлена виключно на належне йому домогосподарство і цілодобово фіксує його приватне життя. Крім того, ще одну відеокамеру постійного спостереження відповідач встановила на фасаді гаража, за допомогою якої спостерігає за в`їздом до його домоволодіння, фіксує все, що відбувається на подвір`ї, біля воріт і на вулиці. Відеоматеріали з коментарями свого чоловіка ОСОБА_3 викладає в соціальні мережі без згоди позивача. На неодноразові зауваження відповідач ОСОБА_1 не реагує. За даним фактом порушено кримінальне провадження №0000807 за ст. 182 КК України. Відповідач ОСОБА_1 здійснювала відеозаписи у 2019 році, а також у період з січня 2020 року і продовжує по теперішній час. Вважає, що відповідач ОСОБА_1 своїми діями, які полягають у протиправному збиранні, зберіганні, використанні та поширенні конфіденційної інформації щодо нього та його сім`ї, порушила його право на особисте життя і його таємницю та продовжує це робити, оскільки відеокамери зовнішнього спостереження направлені на вікна, подвір`я і заїзд домоволодіння позивача. На підставі наведеного просить позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Верес М.Я. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав із підстав, наведених у позові, просить їх задовольнити. Суду пояснив, що позивач ОСОБА_2 не давав своєї згоди на знімання його, членів сім`ї, території подвір`я домоволодіння на відео та поширення такого відео у мережі Інтернет, зокрема в соціальній мережі «Фейсбук». Вважає, що такими діями відповідач допустила втручання у приватне життя позивача.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнала. У судовому засіданні заперечила факт фіксування приватного життя позивача, натомість, вважає, що здійснює захист саме свого приватного життя.

Представник відповідача адвокат Білан А.М. у судовому засіданні позов вважає безпідставним, таким, що не підлягає до задоволення. Суду пояснив, що, звернувшись до суду із позовом про демонтаж відеокамер, ОСОБА_2 , який за місцем свого проживання займається промисловим виробництвом, намагається приховати такі факти та уникнути відповідальності. А відео, долучене ним на диску до позову, надано ОСОБА_1 як доказ у цивільній справі за її позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, і яке ОСОБА_2 намагається визнати неналежним доказом. Заперечив той факт, що камери зовнішнього спостереження, встановлені відповідачем, фіксують приватне життя ОСОБА_2 . Окрім вищевказаного, покликається на те, що позивач не зазначив, у чому саме полягають порушення його прав ОСОБА_1 .

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_1 зазначає, що у 2018 році звернулась із позовом до суду, у якому просила зобов`язати ОСОБА_2 не використовувати житловий будинок для промислового виробництва, оскільки він займається виготовленням столярних виробів та дерев`яних меблів, щоденно фарбує такі вироби, використовуючи легкозаймисті фарби та лаки. 2.07.2018 року комісією в складі представників Монастириської міської ради здійснено обстеження будинку ОСОБА_2 та встановлено порушення державних санітарних правил планування та забудови населених пуктів, затверджених наказом МОЗ України від 19.06.1996 року №173. Внаслідок здійснення господарської (промислової) діяльності ОСОБА_2 погіршується стан здоров`я ОСОБА_1 . ОСОБА_2 категорично заперечує факт здійснення господарської діяльності на території свого домоволодіння. З метою спростування таких заперечень вона зробила кілька відеозаписів, які містять дані про те, що ОСОБА_2 використовує свій житловий будинок для промислового виробництва. Відповідач стверджує, що здійснила відеозаписи виключно для захисту своїх конституційних прав на безпечне життя та довкілля та членів сім`ї у суді, що не заборонено законодавством України (ч. 1 ст. 302 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про інформацію»). Вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки камери зовнішнього спостереження змонтовані з метою виявлення та фіксації незаконних дій третіх осіб щодо її приватного майна, охоплюють межі виключно її будинковолодіння та земельної ділянки. Демонтаж відеокамер збільшить рівень небезпеки пошкодження чи викрадення майна, в тому числі, і зі сторони позивача, адже зі сторони сім`ї ОСОБА_4 на її адресу неодноразово висловлювались погрози, було завдано тілесних ушкоджень чоловікові ОСОБА_3 , у зв`язку з чим порушено кримінальне провадження. Крім того, демонтаж відеокамер порушить її право власності. У задоволенні позову просить відмовити.

Судом установлено такі обставини.

ОСОБА_2 є власником житлових будинків з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.12.2012 року.

До матеріалів справи додано копію технічного паспорта на будинковолодіння АДРЕСА_2 за 2010 рік, за даними експлікації якого на першому поверсі розташовані: кладова, майстерня, кладова, котельня, коридор; на другому поверсі - коридор, кімната, кухня, ванна.

На підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ТР 01253 від 18.04.2001 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 0,23 га в межах згідно з планом, розташована на території м. Монастириська Монастириської міської ради, до складу якої входить: земельна ділянка площею 0,10 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; земельна ділянка площею 0,13 га, призначена для ведення підсобного господарства.

Відповідач ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Як убачається з досліджених доказів та пояснень учасників процесу, між сусідами сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 і її чоловіком ОСОБА_3 - існують неприязні відносини.

Так, 6.01.2020 року Монастириським відділенням поліції Теребовлянського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження №0000011) за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 182 КК України, а саме порушення недоторканості приватного життя.

Представник позивача суду пояснив, що зазначене кримінальне провадження закрито.

Також, як убачається з долученої відповідачем копії повідомлення слідчого відділення Монастириського відділення поліції ГУНП в Тернопільській області №4840/111-2019 від 25.10.2019 року, адресованого ОСОБА_3 , 25.10.2019 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000147 по факту завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_3 зі сторони ОСОБА_5 , що мало місце 24.10.2019 року приблизно о 19 год 55 год на вул. Т. Шевченка, м. Монастириська Тернопільської області, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 125 КК України.

Про подальшу долю кримінального провадження сторони суду не повідомили.

До матеріалів справи позивачем долучено фотознімки, на яких відображено розташування відеокамер на житловому будинку та гаражі, а також роздруковану інтернет-сторінку ОСОБА_6 із соціальної мережі «Фейсбук» за 30 серпня, 22 жовтня, на якій автор інформує про облаштування її сусідом ОСОБА_7 у власному будинку нелегального столярного цеху, з посиланням на відеоматеріал, розміщений під текстом.

На підтвердження своїх доводів відповідач ОСОБА_1 додала витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за даними якого ОСОБА_8 (син позивача), що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , 21.11.2008 року зареєстровано діяльність виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів (основний).

За даними акта комісії виконавчого комітету Монастириської міської ради Тернопільської області у складі: Батіг В.І., ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , голова комісії ОСОБА_14 від 2.07.2018 року, у прибудинковій споруді за адресою: АДРЕСА_2 (власник ОСОБА_2 ) облаштовано столярну майстерню, яка складається з двох окремих кімнат, розміщена на першому поверсі житлового будинку, на відстані 7,2 м від межі суміжної ділянки та 13,4 м до житлового будинку ОСОБА_3 . У столярній майстерні виготовляються столярні вироби з обрізної деревини з проведенням лакофарбових робіт. У майстерні обладнано витяжну систему, яка виведена на вулицю на відстані 14 м від межі ОСОБА_3 . На житловому будинку, у якому проживає ОСОБА_3 , встановлена камера відеоспостереження, направлена у сторону будинковолодіння ОСОБА_2 , зі слів якого, вказана камера використовується для відеофіксації його території.

З акта розгляду заяви (скарги) ОСОБА_3 , жителя АДРЕСА_1 , від 29.06.2019 року вбачається, що ОСОБА_8 відмовився допустити комісію виконавчого комітету Монастириської міської ради Тернопільської області на свою територію, мотивуючи тим, що це - приватна власність і додав, що жодними роботами по деревообробці не займається.

Комісія рекомендувала ОСОБА_3 для вирішення питання, порушеного в заяві (скарзі), та захисту своїх прав і інтересів звернутися до суду.

Як слідує зі змісту листа Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області №01-07.2/3568-19 від 25.11.2019 року, за результатами роботи комісії спеціалістів Монастириського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області складено акт від 2.07.2018 року, за яким в діяльності столярного цеху виявлені порушення вимог «Державних санітарних правил планування та забудови населених місць» щодо недотримання санітарно-захисної зони у 50 м для виробничих процесів на деревообробних верстатах, лако-фарбувальних робіт. Спеціалістами Монастириського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області, в складі комісій неодноразово констатовано використання ділянки та приміщень не за призначенням, а також недотримання розмірів санітарно-захисної зони від деревообробного цеху, що облаштований в приміщеннях цокольного поверху житлового будинку ОСОБА_2 . Комісією рекомендовано у разі недосягнення згоди щодо спірного питання вирішити його у судовому порядку.

Допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що влітку 2019 року протягом місяця допомагав братові ОСОБА_3 перекривати будинок. Ствердив, що увесь цей час протягом дня до 20 год було чути шум моторів та запах лаку. Підтвердив, що на житловому будинку відповідача та на гаражі розміщено відеокамери зовнішнього спотереження, перша направлена на будинок сусіда, а інша - на в`їзд.

Допитаний як свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що допомагав ОСОБА_3 проводити ремонтні роботи. Від будинковолодіння ОСОБА_4 періодично протягом дня з 9 год і до 18 год було чути шум моторів, гул станків, а також запах лаку. Підтвердив, що на житловому будинку відповідача та на гаражі розміщено відеокамери зовнішнього спотереження.

У судовому засіданні відтворено відеозаписи, що містяться до DVD-дисках, наданих сторонами.

Як ствердила відповідач, відеозаписи зроблені за допомогою мобільного телефону, проте у подальшому ОСОБА_1 визнала та не заперечила той факт, що деякі з них зроблені облаштованими на території її домогосподарства відеокамерами. Так, на таких відео відебражено дату і час зйомки. Запис здійснено мобільним телефоном із запису на відеокамері.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Положенням ст. 301 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) закріплено право на особисте життя та його таємницю. Фізична особа сама визначає своє особисте життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб. Фізична особа має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя. Обставини особистого життя фізичної особи можуть бути розголошені іншими особами лише за умови, що вони містять ознаки правопорушення, що підтверджено рішенням суду, а також за її згодою.

Збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (абз.2 ч.1 ст. 302 ЦК України).

У відповідності до ст.307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку лише за її згодою. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Судом установлено, що між позивачем, його сім`єю та відповідачем і її чоловіком існують неприязні відносини, мали місце конфлікти.

Як слідує з доводів відповідача, відеокамери встановлені з метою захисту свого майна, життя і здоров`я, а також доведення факту протиправної діяльності ОСОБА_2 , що здійснює негативний вплив на стан її здоров`я. Позивач та його син використовують житловий будинок для промислового виробництва по виготовленню столярних виробів та дерев`яних меблів, що шкідливо впливає на її здоров`я. Внаслідок такої діяльності на її земельну ділянку постійно попадає дерев`яний пил, повітря має неприємний та різкий запах лакофарбових виробів, діяльність вони здійснюють протиправно. І вважає, що в інший спосіб, як здійснити відеозйомку, підтвердити зазначений факт у неї не було можливості.

У обґрунтування заперечень на позов представник відповідача зазначає те, що відеозаписи зроблені ОСОБА_1 виключно з метою довести обставини, на які вона посилається в позові про усунення перешкод та доведення неправдивості доводів ОСОБА_2 , який заперечує факт використання власного житлового будинку для промислового виробництва.

Як стверджує представник позивача, відеокамери спрямовані на постійне і цілодобове фіксування його домоволодіння.

Протягом тривалого часу відповідач робила відеозаписи, одні з яких долучила як докази в згадану вище цивільну справу, деякі розмістила в мережі Інтернет.

Дані твердження доводяться відеозаписами, що продемонстровані в судовому засіданні.

На думку суду, поширення в мережі Інтернет відеозаписів, на що позивач не давав своєї згоди, як і продовження фіксування території домогосподарства позивача, а не власного, не відповідає вказаним відповідачем цілям самозахисту. При цьому, відповідач не позбавлена можливості звернутися до відповідних уповноважених державних органів.

Суд зазначає, що ч. 1 ст. 307 ЦК України поширюється на всі суспільні відносини, в тому числі і на правовідносини, що стосуються використання житла приватними власниками.

Під поняття «фото-, кіно-, теле- чи відеозйомка» підпадає процес фіксації фактів на відповідний фото-, кіно-, теле- чи відео носій.

Згідно ст.1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (ч.2 ст. 5 зазначеного Закону).

З урахуванням наведеного, особа не має права знімати своїх сусідів на фото-, кіно- чи відеоплівки без їх згоди, а вправі використовувати відеокамери для контролю та спостереження, що встановлюється з метою охорони території власного домоволодіння.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом на підставі зібраних та досліджених доказів установлено, що відповідачем на житловому будинку і гаражі, що знаходяться за місцем її проживання, встановлено дві камери зовнішнього спостереження для постійного фіксування території домоволодіння позивача, тобто

За позивачем та членами його родини під час перебування у власному будинку або на власному подвір`ї ведеться постійне відеоспостереження, здійснюється збирання та зберігання інформації, відповідач використала відеозаписи, зроблені з відеокамер, демонтувати які просить позивач, і який відповідного дозволу не давав, не тільки для захисту своїх прав в суді, а поширила їх у соціальній мережі «Фейсбук».

Вищевказане, на переконання суду, свідчить про втручання в особисте і сімейне життя позивача.

При цьому, суд враховує, що положенням ст. 19 ЦК України, яким передбачено право особи на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань, визначено, що самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Окрім цього, враховуючи відсутність належних доказів, суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що на теперішній час відповідач змінила кут огляду відеокамер, спрямувавши їх лише на територію власного домогосподарства.

Враховуючи вищевказані вимоги закону та встановлені обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що у даному випадку встановлено порушення прав позивача, а тому позов слід задовольнити, зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок демонтувати дві відеокамери зовнішнього спостереження, що розташовані на належній їй земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Надані відповідачем копії виписок із медичної картки та історії хвороби із переліком діагностованих захворювань суд відкидає, оскільки вони не можуть слугувати належним і допустимим доказом правомірності її дій.

Суд, з огляду на встановлені під час судового розгляду обставини, вважає, що підстав для застосування положень ч. 3 ст. 16 ЦК України та відмови у захисті цивільного права позивача немає.

Доводи представника відповідача про те, що відеокамери встановлені не на земельній ділянці, а на житловому будинку і гаражі, суд відхиляє і враховує те, що житловий будинок і гараж, на яких встановлені відеокамери, знаходяться на земельній ділянці, що належить відповідачу, за адресою: АДРЕСА_1 , що не заперечено в судовому засіданні.

У силу вимог ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача слід стягнути 840,80 грн сплаченого судового збору.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 4, 12, 13, 44, 81, 82, 141, 259, 265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 301, 302, 307 Цивільного кодексу України,

у х в а л и в:

ПозовОСОБА_2 до ОСОБА_6 задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_6 за власний рахунок демонтувати дві відеокамери зовнішнього спостереження, що розташовані на належній їй земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 сплачений при зверненні до суду із позовом судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_6 , місце пооживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 26.10.2020 року.

Головуюча суддя Ю.Г.Гудкова

Суддя Ю. Г. Гудкова