Справа № 503/1478/19
Провадження № 2/503/45/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Сердюк Б.С.,

при секретарі Клемпуш Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима у загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Лабушненської сільської ради Балтського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку розміром 2,09 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області. Позивач зазначає, що є спадкоємцем за заповітом та прийняла спадщину, однак оформити її не може, оскільки державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області 26.06.2019 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку через відсутність кадастрового номера в державному акті на право власності на земельну ділянку, бланк якого передбачає його наявність. В зв`язку з викладеним позивач просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

В судове засідання позивач не з`явилась, в матеріалах справи міститься її заява про розгляд справи без її участі.

Представник Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надавши до суду клопотання в якому просить розглянути справу у його відсутність. Позовні вимоги визнає.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , повторно виданим 04.11.2016 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

До складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 увійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,09 га, кадастровий номер :01:001:0489, розташована на території Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області.

Відповідно до заповіту, посвідченого 05.10.2012 року секретарем виконавчого комітету Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області, зареєстрованого в Спадковому реєстрі за №24, ОСОБА_2 заповіла належну їй відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №856030 від 15.12.2005 року, земельну ділянку розміром 2,09 га ОСОБА_1 .

Відповідно до заповіту, посвідченого 27.05.2015 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області, зареєстрованого в Спадковому реєстрі за №1330, ОСОБА_2 все своє майно заповіла ОСОБА_3 .

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1 ст.1223 ЦК України).

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України).

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч.1 ст.1235 ЦК України).

Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч.2 ст.1236 ЦК України).

Частинами 2 та 3 ст. 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 склала два заповіти, одним з яких належну їй земельну ділянку заповіла позивачу ОСОБА_1 , а іншим, який було посвідчено пізніше все майно заповіла ОСОБА_3 .

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Позивач ОСОБА_1 спадщину після ОСОБА_2 прийняла, звернувшись із відповідною заявою до нотаріуса. Однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на Ѕ частину земельної ділянки, загальною площею 2,0861 га, що розташована на території Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.06.2019 року.

Відповідно до абз.3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В позовній заяві ОСОБА_1 , посилаючись на заповіт, посвідчений 05.10.2012 року секретарем виконавчого комітету Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області, зареєстрований в Спадковому реєстрі за №24 та на відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, просить визнати за нею, як за спадкоємцем за заповітом право власності на належну ОСОБА_2 земельну ділянку. Однак, виходячи із положень ст.1254 ЦК України, а також враховуючи, що 27.05.2015 року ОСОБА_2 було складено новий заповіт на все майно на ОСОБА_3 , то позивач ОСОБА_1 не є спадкоємцем за заповітом.

Із матеріалів справи, зокрема із копії спадкової справи №283/2016, заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , встановлено, що спадкоємець за останнім заповітом ОСОБА_3 спадщину не прийняв та надав до Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області засвідчену консульським агентом Генерального консульства України в Дюссельдорфі від 26.09.2018 року, зареєстровану в реєстрі за №570/650-18 заву про відмову від спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що подана ОСОБА_3 заява про відмову від спадщини на користь ОСОБА_1 не має юридичної сили, оскільки ОСОБА_1 не є спадкоємцем за заповітом, а сама заява подана після закінчення передбаченого законодавством строку.

В той же час, в судовому засіданні встановлено, шо ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Лабушненською сільською радою Кодимського району Одеської області 16.04.1958 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим Нововоронежською селищною радою Каширського району Воронезької області 29.10.1982 року.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.2 ст.1223 ЦК України).

Враховуючи положення ст.ст. 1223, 1261 ЦК України, а також те, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 спадщину не прийняв, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги після смерті її матері ОСОБА_2 .

Крім ОСОБА_1 спадкоємцем першої черги також був чоловік померлої (батько позивача) ОСОБА_4 , який відповідно до ч.3 ст1268 ЦК України також спадщину прийняв, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними (ч.1 ст1278 ЦК України).

У відповідності до положень ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1225 ЦК України визначено, що спадкування права на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, тобто і в порядку спадкування, а тому, суд приходить до висновку, що позов в частині вимог щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину належної ОСОБА_2 земельної ділянки, розташованої на території Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на решту земельної ділянки слід зазначити наступне.

Як було встановлено в судовому засіданні, крім позивача ОСОБА_1 спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_2 був ОСОБА_4 , який прийняв спадщину та мав право на Ѕ частину спадкового майна.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , повторно виданим 23.03.2017 року Южноукраїнським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Тобто, внаслідок його смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшли усі права та обов`язки, що належали йому, зокрема і право на прийняту ним спадщину після смерті дружини ОСОБА_2 .

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.1, 5 ст.81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При цьому, за вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 2, ст. 10, ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів того, що нею прийнята спадщина після смерті батька ОСОБА_4 , а отже позов в частині визнання права власності за нею на Ѕ частину земельної ділянки задоволенню не підлягає.

В той же час, суд роз`яснює, що позивач ОСОБА_1 не позбавлена можливості повторно звернутись до суду, визначивши предмет позову, який дасть можливість успадкувати зазначене нею майно.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 2,09 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області, яка належала на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6 №856030, виданого 25.12.2005 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Кодимський районний суд Одеської області, протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Суддя Б.С. Сердюк