_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/938/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі :

головуючого - судді Коваленко О.Б.,

за участю секретаря Маценко В.В.,

представника позивача адвоката Хроменкова В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ :

22.10.2019 року позивачкаОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідача ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку, за адресою : АДРЕСА_1 .

Позивачка посилається на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.04.1993 року згідно з розпорядженням від 21.04.1993 року № 8361, зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 4-1361, позивачці ОСОБА_4 належить на праві спільної власності квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

На даний момент в належній позивачці квартирі зареєстрований та проживає відповідач ОСОБА_2 , її син, а також третя особа ОСОБА_3 , яка є також співвласником означеного вище нерухомого майна. Як стверджує позивачка, спільне проживання із відповідачем є неможливим. Відповідач постійно ініціює сварки, систематично приймає наркотичні препарати, вчиняє насилля щодо позивачки та членів родини, а саме: штовхає, б`є, нецензурно висловлюється, погрожує фізичною розправою, та виганяє з її квартири, відмовляється сплачувати комунальні платежі, ніде не працює та постійно вимагає гроші.

Позивачка неодноразово зверталася до правоохоронних органів з проханням надання допомогу щодо вжиття заходів, та на відповідача було складено адміністративні протоколи за ч. 2 ст. 173-2 Кодекса України про адміністративні правопорушення (насильство в сім`ї)

Позивачка вважає, що відповідач своєю протиправною та насильницькою поведінкою систематично порушує правила співжиття, порушує права власника на користування житловим приміщенням, що не передано в найм, посягає на життя та здоров`я позивача, що робить неможливим проживання позивача та відповідача в одному житловому приміщенні (квартирі).

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, та просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 21 квітня 1993 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 , в рівних частках.

Згідно довідки за №151 від 18.02.2019 року в квартирі АДРЕСА_3 , зареєстрований відповідач ОСОБА_2 .

Сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є інвалідами з дитинства, третя група (по слуху).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 116 Житлового кодексу Української PCP, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання Іншого жилого приміщення.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.85 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Згідно до п. 23. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.85 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні спорів, пов`язаних з користуванням наймачами жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду, суди повинні мати на увазі, що укладений з власником будинку на певний строк договір найму жилого приміщення може бути достроково розірваний за вимогою наймодавця лише у випадках, коли наймач або спільно проживаючі з ним особи систематично руйнують, псують жиле приміщення чи використовують його не за призначенням або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, або наймач систематично (не менше трьох місяців підряд) не вносить квартирної плати і плати за комунальні послуги (ст.168 ЖК).

Відповідно до ст. 168 Житлового кодексу Української PCP, договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а також у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги.

Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1, 2, ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішенням.

Суд звертає увагу на те, що позивачкою до суду не надано достатніх та належних доказів про антисоціальну та злочинну поведінку відповідача по справі. З відповідей Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції ГУ НП в Одеській області, наданих на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що у відношенні гр. ОСОБА_2 були складені адміністративні протоколи за ч. 2 ст.173-2 КУпАП. Також з ОСОБА_2 було проведено профілактичну бесіду.

Складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень.

Крім того, суд бере до уваги факт інвалідності відповідача ОСОБА_2 .

Суд приходить до висновку, що вимогиОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку, є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 13,76-81, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовуОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Київського районного суду м. Одеси протягом 30 днів з дати складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду буде виготовлено у строк до 13.03.2020 року включно.

Суддя Коваленко О. Б.