ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/725/20 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Сташків Б. І., Щавурська Н. Б.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

сторін:

апелянта - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/17468/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2020 року, ухвалене суддею Ромазаном В.В., повний текст якого складено 26 червня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» (далі - КНП «Тернопільська університетська лікарня») Тернопільської обласної ради про відшкодування шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що з 1980 року він працював лікарем в ендоскопічному відділені Тернопільської обласної лікарні (на даний час - КНП «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради). Вважає, що всупереч інструкції та рекомендаціям, відповідач для безпечної роботи не закупив автоклави та машини для стерилізації, а тому стерилізація медичних приладів, які він використовував у роботі, проводилась у ванночках, випари з якої виділялись у повітря та токсично діяли на організм працюючих. Також під час роботи у вказаному лікувальному закладі він проводив медичні обстеження хворих, а саме ретроградну панкреатохолангіографію, під час яких зазнав негативну дію рентгенпроменів, де ним було здійснено на рентгенапараті 17 таких обстежень. Звертає увагу, що наслідком дії та роботи на вказаному медичному обладнанні у нього у вересні 2018 року було діагностовано важку хворобу - рак правої нирки і пухлину лівого наднирника. Крім того, виявлення вказаного онкологічного захворювання пов`язане із дією токсичних хімічних препаратів, що використовувались для обробки ендоскопів, з якими він працював, порушення відповідачем техніки безпеки та санітарно-гігієнічних норм при цьому, негативною дією іонізуючого рентгенівського опромінювання при виконанні обстежень на застарілому медичному обладнанні - рентгенапараті, який не було обладнано електронним перетворювачем.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив визнати, що його робота в ендоскопічному відділенні університетської лікарні відбувалась з порушенням санітарно-гігієнчних норм та правил, порушенням норм охорони праці, що стало причиною розвитку в нього онкологічного захворювання нирки та наднирника; зобов`язати відповідача, відшкодувати завдану ним шкоду в розмірі 700 000 грн. та моральну шкоду у зв`язку із втратою здоров`я в розмірі 150 000 грн.

Згідно поданої заяви про уточнення позовних вимог від 08 серпня 2019 року, позивач зазначив, що головний лікар вищевказаного лікувального закладу незаконно його переслідує протягом 6 років, давши привід своїм підлеглим зневажливо ставитись до нього, перевищувати свої службові обов`язки, а тому повинен виплатити йому 40 000 грн., з них 5 000 грн. за порваний одяг та 33 000 грн. моральної шкоди за порушення його честі і гідності, а працівники зазначеної лікарні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повинні сплатити йому матеріальну шкоду за порваний одяг по 3 000 грн. та за нанесення тілесних ушкоджень по 10 000 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2020 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що адміністрація лікарні змусила його виконувати медичні обстеження хворих під прямими ренгенпроменями. За даними наукової літератури це могло стати причиною виявлення в нього онкологічного захворювання. Іншою причиною було порушення техніки безпеки головним лікарем, які полягали у відсутності в ендоскопічному відділенні лікарні, де працював позивач, окремої кімнати для дезінфекції та стерилізації, сертифікованої витяжки, герметичного стерилізатора. З метою приховати злочин в порушенні техніки безпеки, головний лікар своїм наказом ліквідував ендоскопічне відділення. Зазначає, що йому заподіяно моральну шкоду, оскільки адміністрація лікарні не надала йому коштів на лікування важкого захворювання, яким на даний час він страждає.

Враховуючи наведене, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі не надходив.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник відповідача - ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

З 1980 року позивач ОСОБА_1 працював лікарем ендоскопічного відділення Тернопільської обласної лікарні (на даний час - КНП «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради).

Як вбачається із посадової інструкції лікаря-ендокскопіста ОСОБА_1 , затвердженої головним лікарем комунального закладу Тернопільської обласної ради «Тернопільська університетська лікарня» 20 лютого 2013 року, лікар-ендоскопіст ендоскопічного відділення зобов`язаний здійснювати забезпечення високоспеціалізованого діагностичного обстеження та лікування пацієнтів лікарні та консультативної поліклініки відповідно до стандартів та протоколів надання медичної допомоги. Забезпечувати комплекс заходів з дотримання правил, норм, інструкцій з охорони праці та пожежної безпеки, санітарно-епідемічного режиму у відділенні (а.с.79).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 упродовж усього часу його роботи у ендоскопічному відділенні зазначеного лікувального закладу здійснювались доплати до посадового окладу, передбачені спільним наказом Міністерства соціальної політики України та Міністерства охорони здоров`я України від 05 жовтня 2005 року №308/519, надавались пільги та компенсації за його роботу із шкідливими умовами праці, встановленої на підставі проведеної атестації робочих місць згідно із Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою КМ України від 01 серпня 1992 року №442, що не заперечується позивачем та визнається відповідачем.

Як вбачається з протоколу №3/06-02-23/А дослідження повітря робочої зони від 16 лютого 2015 року, складеним спеціалістами Тернопільського міського відділу ДУ «Тернопільський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», проведеного з метою контролю за вмістом шкідливих речовин в повітрі робочої зони атестації робочих місць, за результатами місця відбору проб повітря у ендоскопічному відділенні КЗ ТОР «Тернопільська університетська лікарня» на робочому місці лікаря ендоскопіста виявлено концентрацію хімічної речовини «Формальдегід» у розмірі 0.57 мг/м.куб. За результатами проведеного дослідження зроблено висновок про відповідність нормативу, оцінку за Гігієнічною класифікацією праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу. Зазначені обставини також відображені у картці умов праці атестації робочих міць за умовами праці КЗ ТОР «Тернопільська університетська лікарня» робочого місця лікаря-ендоскопіста від 27 лютого 2015 року, у якій зазначено виявлення шкідливих хімічних речовин «формальдегід» за результатами проведених досліджень проб повітря 16 лютого 2015 року у розмірі 0.57 мг/м.куб., при нормативному значенні 0.5. У вказаній картці відображено: 1) Гігієнічна оцінка умов праці: Умови і характер праці лікаря-ендоскопіста, завідувача відділення відноситься до ІІ класу підвищення ризику пошкодження здоров`я. Атестація робочого місця: Робоче місце має в наявності 1 фактор 1 ступеня. За показниками робоче місце потрібно вважати з шкідливими умовами праці. Пільги і компенсації - молоко (а.с.78).

Відповідно до інформації, викладеної у листі Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради від 11 червня 2020 року №01-2/891, зазначено, що у 1986 році фактів залучення лікаря-ендоскопіста ОСОБА_1 до проведення ретроградних панкреатохоланографій не виявлено. Підтвердити або спростувати факти залучення ОСОБА_1 до проведення ретроградних панкреатохолангіографій у 1986 році не можливо, оскільки «журнали реєстрації рентгенологічних досліджень» (форма 0-50/о) не збереглися (а.с.105).

Як вбачається із інформації, викладеній у листі управління охорони здоров`я Тернопільської обласної державної адміністрації №2953/15-01 від 06 грудня 2018 року, ОСОБА_1 у 1984 році виконував діагностичні лапароскопії під місцевим знечуленням. За 1986 рік ним проведено 17 ретроградних панкреатографій (а.с.9-12).

Відповідно до копії виписного епікризу з медичної картки хворого №439/19, яку надав позивач, вбачається, що ОСОБА_1 проходив курс лікування у відділенні пластичної та реконструктивної онкоурології Національного Інституту Раку з 08 січня 2019 року по 21 січня 2019 року з приводу онкологічного захворювання правої нирки (а.с.3).

Як вбачається з інформації комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради №1587/2416-20 від 16 лютого 2020 року, адресованій слідчому СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області, відповідно до висновків медичної комісії про проходження щорічних оглядів, у ОСОБА_1 не виявлено протипоказів для роботи на посаді лікаря-ендоскопіста протягом усього періоду роботи у лікарні. А тому лікарем-профпатологом не встановлено підозри на хронічне професійне замірювання у ОСОБА_1 (а.с.82)

Згідно Плану розміщення ендоскопічного відділення комунального закладу Тернопільської обласної ради «Тернопільська університетська лікарня» вбачається наявність у ньому окремої кімнати для проведення стерилізації ендоскопічного обладнання (а.с.86).

В суді першої інстанції допитаний у якості спеціаліста лікар з гігієни праці Управління Держпраці у Тернопільській області ОСОБА_7 суду пояснив, що виявлення хімічних речовин - формальдегіду у повітрі при проведенні дослідження повітря робочої зони 16 лютого 2015 року спеціалістами Тернопільського міського відділу ДУ «Тернопільський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» у ендоскопічному відділенні КЗ ТОР «Тернопільська університетська лікарня» на робочому місці лікаря ендоскопіста у розмірі 0.57 мг/м.куб., а також робота лікаря із використанням рентгенапарту не може свідчити про порушення зазначеним закладом вимог законодавства про охорону праці, виявлення шкідливого впливу на здоров`я позивача, як наслідок виявлення у нього онкологічного захворювання, оскільки проведені дослідження повітря в одній кількості не є доказом постійного шкідливого впливу та концентрації шкідливих речовин у повітрі на робочому місці, де працював ОСОБА_1 .

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Як передбачено ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно зі ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 cт.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.2 cт.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних страждань, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням, під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували порушення відповідачем норм з охорони праці при виконанні трудових обов`язків позивачем, факту виникнення у позивача онкологічного захворювання у зв`язку із виконанням ним функцій лікаря-ендоскопіста ендоскопічного відділення колишньої Тернопільської обласної лікарні, комунального закладу Тернопільської обласної ради «Тернопільська університетська лікарня» (на даний час - КНП «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради), у тому числі із використанням медичного обладнання роботи на рентгенапараті у 1986 році при проведенні останнім медичних обстежень.

Безпідставними є доводи апелянта про те, що адміністрація лікарні змусила його виконувати медичні обстеження хворих під прямими ренгентпроменями, що могло стати причиною виявлення в нього онкологічного захворювання, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували причино-наслідковий зв`язок між роботою позивача лікарем-ендоскопістом та виникненням у нього онкологічного захворювання.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачу за роботу на посаді лікаря ендоскопіста у вказаному лікувальному закладі здійснювались доплати до посадового окладу, пільги та компенсації, у зв`язку із його роботою у шкідливих умовах праці, встановленої на підставі проведеної атестації робочих місць, що ним визнається та не заперечується.

Апеляційний суд зауважує, що позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували моральні страждання понесені позивачем у зв`язку з роботою позивача лікарем-ендоскопістом.

При цьому, не надано суду доказів, які б підтверджували незаконні дії головного лікаря зазначеного лікувального закладу у переслідуваннях позивача, перевищення ним своїх службових обов`язків, порушення його честі і гідності, а також працівниками зазначеного лікувального закладу.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов ОСОБА_1 до КНП «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради про відшкодування шкоди не підлягає до задоволення.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 26 жовтня 2020 року.

Головуючий

Судді