Постанова

Іменем України

23вересня 2020 року

м. Київ

справа № 345/4308/17

провадження № 61-6001св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 лютого 2019 року в складі колегії суддів: Мелінишин Г. П., Пнівчук О. В., Ясеновенко Л. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 травня 2012 року чоловік позивача ОСОБА_3 та АТ КБ «ПриватБанк уклали депозитний договір від 21 травня 2012 року № SAMDN8136, строком на 3 місяці. На виконання умов договору чоловіком позивача на депозитний рахунок були внесені грошові кошти у сумі 14 750 євро. Відповідно до пункту 1 вказаного договору процентна ставка по вкладу складає 6,5 % річних. 15 серпня 2012 року ОСОБА_3 та АТ КБ «ПриватБанк» уклали депозитний договір № SAMDN0447, строком на 1 місяць. На виконання умов договору ОСОБА_3 на депозитний рахунок були внесені грошові кошти у сумі 10 000 доларів США. Відповідно до пункту 1 вказаного договору процентна ставка по вкладу складає 8,5 % річних. Відповідно до умов вказаних договорів в разі, якщо після закінчення мінімального терміну вкладу, вказаного у пункті 1 даного договору, клієнт не заявив банку про бажання затребувати вклад, мінімальний термін вкладу автоматично вважається продовженим. Термін вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта в банк.

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача ОСОБА_3 помер. У грудні 2013 року ОСОБА_1 було прийнято спадщину після смерті чоловіка.

У жовтні 2012 року внутрішньою службою безпеки АТ КБ «ПриватБанк» позивача було викликано до головного Івано-Франківського обласного відділення АТ КБ «Приватбанк». При зустрічі позивачу повідомили, що протягом липня-серпня 2012 року працівником АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_4 було незаконно знято грошові кошти з депозитів клієнтів відділення АТ КБ «Приватбанк» у м. Калуш, у тому числі з депозитного рахунку позивача у сумі 100 000 грн та з рахунків її чоловіка - у сумі 14 750 євро та 10 000 доларів США. При цьому за грошовим вкладом позивача кошти було повернуто у повному обсязі, проте у поверненні грошових коштів її чоловіка було відмовлено з огляду на те, що останній зняв їх особисто. При цьому, посилаючись на банківську таємницю, не повідомлено коли і в який спосіб зняті грошові кошти, з яких рахунків і чи є залишок. Інформацію про ці депозитні вклади приховано також від нотаріуса, якому надано лише інформацію про інші депозитні вклади з мінімальним залишком. Разом з тим, рішення суду про списання коштів, як єдиної підстави списання коштів з рахунку клієнта без його розпорядження, не існує. На її звернення слідчим СВ Калуського МВ УМВС України в Івано-Франківській області внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення з приводу неповернення коштів.

На звернення у 2013 році позивач отримала лист від 30 серпня 2013 року, в якому банк стверджував, що по вказаним депозитним вкладам: «Грошові кошти були зняті Вашим покійним чоловіком». Проте не було вказано, коли і яким чином були ці кошти зняті, з яких рахунків чи є і який залишок коштів, хоча до цього відповідач стверджував, що грошові кошти були викрадені.

Протягом 2013 року позивач неодноразово зверталась до банку із офіційними заявами про повернення коштів, які належать позивачу, як спадкоємцю першої черги, проте кожного разу АТ КБ «ПриватБанк» у своїх листах стверджував, що грошові кошти було знято її покійним чоловіком ОСОБА_3 . Тобто, достеменно знаючи, що чоловік позивача не знімав грошових коштів зі своїх депозитних рахунків, відповідач намагається будь-якими засобами уникнути свого зобов`язання з виплати депозиту та нарахованих відсотків, що є порушенням норм діючого законодавства України.

ОСОБА_1 просила стягнути із АТ КБ «ПриватБанк» її користь:

грошові кошти за договором банківського вкладу від 21 травня 2012 року № SAMDN8136 у сумі 14 750 євро;

грошові кошти за договором банківського вкладу від 15 серпня 2012 року № SAMDN0447 у сумі 10 000 доларів США;

грошові кошти - відсотки за користування депозитним вкладом за договором банківського вкладу від 21 травня 2012 року № SAMDN8136 у сумі 5 033,82 євро;

грошові кошти - відсотки за користування депозитним вкладом за договором банківського вкладу від 15 серпня 2012 року № SAMDN0447 у сумі 4 324,48 доларів США.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2018 року в складі судді: Кардаш О. І., позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто із АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором банківського вкладу від 21 травня 2012 року № SAMDN8136 у сумі 14 750 євро.

Стягнуто із АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором банківського вкладу від 15 серпня 2012 року № SAMDN0447 у сумі 10 000 доларів США.

Стягнуто із АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 проценти за користування депозитним вкладом за договором банківського вкладу від 21 травня 2012 року № SAMDN8136 у сумі 5033,82 євро.

Стягнуто із АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 проценти за користування депозитним вкладом за договором банківського вкладу від 15 серпня 2012 року № SAMDN0447 у сумі 4324,48 доларів США.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

ОСОБА_1 , прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_3 , успадкувала у тому числі грошові кошти, які були передані АТ КБ «ПриватБанк» на підставі договорів банківського вкладу. За таких обставин позивач ОСОБА_1 набула право вимоги про стягнення вказаних коштів. Коли позивач як спадкоємець ОСОБА_3 , звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про повернення вкладу та сплати нарахованих відсотків, їй було повідомлено, що «грошові кошти були зняті Вашим чоловіком ОСОБА_3 ». За фактом неповернення грошових вкладів ОСОБА_3 працівниками АТ КБ «ПриватБанк» 27 грудня 2013 року слідчим СВ Калуського МВ УМВС України в Івано-Франківській області внесено відомості про вчинення вказаного кримінального правопорушення до ЄРДР за № 0001759 за частиною першою статті 185 КК України;

відповідачем, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не подано жодних доказів на підтвердження зняття грошових коштів зі спірних депозитних рахунків саме ОСОБА_3 . Крім того ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2018 року задоволено клопотання позивача, витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» документи (інформаційні дані) щодо: банківських вкладів за договором SAMDN8136 від 21 травня 2012 року та за договором № SAMDN0447 від 15 серпня 2012 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 , а саме: яка сума коштів та якого саме числа була внесена ОСОБА_3 ; які транзакції відбувалися по даному вкладу; коли, ким і в який спосіб відбувалося зняття коштів по вкладу; вказати суму залишку коштів по цьому вкладу. Проте ухвала про забезпечення доказів відповідачем не виконана з невідомих для суду причин. Згідно частини десятої статті 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами;

за таких обставин вимоги позивача про стягнення з банку грошових коштів за договором банківського вкладу від 21 травня 2012 року № SAMDN8136 у сумі 14 750 євро та за договором банківського вкладу від 15 серпня 2012 року № SAMDN0447 у сумі 10 000 доларів США підлягають задоволенню;

відповідно до частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Тобто, проценти по банківським вкладам підлягають нарахуванню та стягненню до дня фактичного повернення коштів вкладникам. Проценти за користування депозитним вкладом за договором банківського вкладу від 21 травня 2012 року № SAMDN8136 за період з 21 травня 2012 року по 11 вересня 2017 року, в межах заявлених позовних вимог, складають 5 033,82 євро. Проценти за користування депозитним вкладом за договором банківського вкладу від 15 серпня 2012 року № SAMDN0447, за період з 15 серпня 2012 року по 13 листопада 2017 року, в межах заявлених позовних вимог складають 4 324,48 доларів США. Тому вказані суми нарахованих процентів слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2018 року в складі судді Кардаш О. І., у задоволенні заяви АТ КБ «Приватбанк» про перегляд заочного рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2018 року відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідач належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать зворотні повідомлення про отримання поштового відправлення. Усі судові виклики спрямовувалися судом на адресу, яка співпадає з адресою для листування, та представником банку були отримані завчасно. Крім того в матеріалах справи наявне клопотання представника банку про відкладення одного із судових засідань у справі, що свідчить про отримання представниками відповідача судових повісток про виклик до суду. За таких обставин підстави вважати, що відповідач не був належним чином повідомлений про час і місце розгляд справи відсутні.

У порушення вимог статті 288 ЦПК України відповідачем не надано доказів, які можуть бути визнані судом, як такі, що мають істотне значення для вирішення спору та які не були враховані судом при ухваленні заочного рішення. Посилання відповідача на те, спірні договори банківського вкладу № SAMDN8136 від 21 травня 2012 року та № SAMDN0447 від 15 серпня 2012 року було розірвано чоловіком позивача ОСОБА_3 та кошти отримані ним ще за життя, не підтверджені належними доказами. Суд першої інстанції зазначив, що до заяви про перегляд заочного рішення банком долучені виписки про рух коштів ОСОБА_3 по рахунку № НОМЕР_1 відповідно до угоди № SAMDN7116 від 21 травня 2012 року та по рахунку № НОМЕР_2 відповідно до угоди № SAMDN6999 від 15 серпня 2012 року. Проте повернення вкладу на підставі вказаних угод № SAMDN7116 від 21 травня 2012року та № SAMDN6999 від 15 серпня 2012 року не було предметом спору. Тому долучені банком виписки не мають істотного значення для розгляду справи.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25 лютого 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 16 травня 2018 року скасоване.

Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що її чоловіком ці договори банківського строкового вкладу достроково не розривалися, депозитні вклади за життя ним не отримані, а мало місце незаконне заволодіння коштами працівником відділення банку, підтвердженням чого є внесення відповідних даних до ЄРДР;

згідно виписки по вкладу, договір № SAMDN8136 достроково розірвано 30 липня 2012 року та здійснено переказ між своїми рахунками. Підтвердженням цього є відомості банківської виписки по поточному рахунку ОСОБА_3 № НОМЕР_1 у Євро про рух коштів. Зокрема на поточний рахунок клієнта перераховано депозит у розмірі 14 631,63 євро з картки НОМЕР_3 (номер особистого рахунку за депозитним договором № SAMDN8136 від 21 травня 2012 року). З цього рахунку вкладником отримано 14 629,86 Євро готівкових коштів. Решту вкладу в розмірі 1,77 Євро позивачем отримано у спадщину;

згідно виписки по договору № SAMDN0447 17 серпня 2012 року здійснено переказ коштів між своїми рахунками ОСОБА_3 на суму 10 000 доларів США. Згідно банківської виписки по його поточному рахунку № НОМЕР_2 у доларах США про рух коштів 17 серпня 2012 року банком було перераховано з картки НОМЕР_4 (номер особистого рахунку за депозитним договором № SAMDN0447 від 15 серпня 2012 року) на поточний рахунок клієнта 9 900 доларів США. У подальшому вкладником з рахунку декількома платежами отримано готівкові кошти в розмірі 9 887,63 доларів США (988,88+988,88+988,88+988,88+1854,14+2472,19+1483,31+122,47). Також сплачено проценти по договору в розмірі 0,27 доларів США. По цьому вкладу 04 лютого 2015 року банком здійснено виплату спадкоємцю ОСОБА_1 12,64 доларів США;

саме на вказані виписки, як на належний та допустимий доказ виконання перед клієнтом ОСОБА_3 своїх зобов`язань за договорами строкових банківських вкладів посилався відповідач заперечуючи позовні вимоги;

виписка з банківського рахунку - це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, які створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5. Згідно його положень до первинних документів, які фіксують факт виконання господарських операцій та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок

колегія суддів зазначила, що вказаними виписками по рахунках, як первинними документами про рух коштів (враховуючи законодавчу вимогу щодо обов`язкового ведення банком бухгалтерського обліку у автоматизованому режимі) підтверджено операції вкладника ОСОБА_3 , який за життя розпорядився своїми депозитними вкладами;

відповідно до статей 526 та 1058 ЦК України зобов`язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак ненадання вкладнику можливості користуватися цими коштами, зобов`язання банку з повернення вкладу не вважається виконаним і до банку необхідно застосувати відповідальність за порушення грошового зобов`язання, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1297цс17);

оскільки депозити у повному обсязі були перераховані АТ КБ «ПриватБанк» на поточні рахунки вкладника ОСОБА_3 , який в подальшому грошові кошти отримав готівкою, банк повністю виконав умови договорів щодо повернення вкладів. За таких обставин, враховуючи, що банком повністю виконано умови за договорами про відкриття депозитного рахунку в рамках договору щодо банківського обслуговування, позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та не підлягають до задоволення;

належних доказів на спростування вищезазначених обставин та підтвердження списання банком цих коштів без відома власника рахунків, позивачем не надано. Сам лише факт внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР не може свідчити про доведеність такого правопорушення;

не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що у вказаних виписках відображені менші суми, ніж внесено ОСОБА_3 на депозитні рахунки, що спростовує доводи банку про повне виконання ним своїх зобов`язань. Як встановлено апеляційним судом суми депозитних вкладів повернуто вкладнику з врахуванням дострокового розірвання цих договорів з утриманням з суми вкладу надлишково сплачених йому процентів, що було обумовлено сторонами в пункті 7 договорів. Зокрема, вкладнику було нараховано та виплачено проценти згідно умов договору (6,5 та 8,5 % відповідно), тоді як при поверненні вкладу за ініціативою клієнта до закінчення мінімального терміну вкладу з дати початку строку вкладу проценти виплачуються по ставці вкладу «до запитання» за фактичний термін користування вкладом.

Аргументи учасників справи

У березні 2019 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржену постанову апеляційного суду та залишити в силі заочне рішення суду першої інстанції. При цьому посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

відповідачем не подано жодних доказів на підтвердження зняття грошових коштів зі спірних депозитних рахунків саме ОСОБА_3 , доказів відкриття карткового рахунку, на який було зараховано кошти безпосередньо ОСОБА_3 , інших доказів, що можуть спростувати або підтвердити позицію позивача;

ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2018 року витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» документи (інформаційні дані) щодо: банківських вкладів за договором SAMDN8136 від 21 травня 2012 року та за договором № SAMDN0447 від 15 серпня 2012 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 , а саме: яка сума коштів та якого саме числа була внесена ОСОБА_3 ; які транзакції відбувалися по даному вкладу; коли, ким і в який спосіб відбувалося зняття коштів по вкладу; вказати суму залишку коштів по цьому вкладу. Банком умисно не було надано їх на вимогу суду, чим порушено частину шосту статті 84 ЦПК України і судом першої інстанції обґрунтовано розглянуто справу за наявними в ній доказами. Апеляційний суд не надав оцінки ухиленню відповідача від виконання ухвали суду та надання документів і не врахував, що дослідження витребуваних документів також надало б можливості позивачу провести судову почеркознавчу експертизу;

в оскарженій постанові доводи та заперечення позивача не було розглянуто, на не надано їм правової оцінки, не вказано мотивів відхилення аргументів позивача. Долучені виписки про рух коштів ОСОБА_3 по рахунку № НОМЕР_1 відповідно до угоди № SAMDN7116 від 21 травня 2012 року та по рахунку № НОМЕР_2 відповідно до угоди № SAMDN6999 від 15 серпня 2012року, стосуються зовсім інших угод, які не є предметом спору. Надані банком документи не спростовують доводів позивача, оскільки не вказують ким і в який спосіб відбувалось зняття коштів по вкладах, що є предметом позову;

апеляційний суд зробив неправильний висновок, що надані виписки/довідки можуть слугувати єдиним та належним доказом зняття коштів саме ОСОБА_3 за договорами банківського вкладу. Форма наданих виписок/довідок не відповідає встановленій формі та має позначки у вигляді напису «зразок», що не може вважатись первинним документом бухгалтерської звітності. Надані документи (виписки/довідки) за не містяться в електронній системі банку. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів розірвання депозитних договорів з ініціативи вкладника;

згідно пунктів 6 договорів банківського вкладу у випадку, якщо по закінченні строку вкладу клієнт не заявив банку про відмову від продовження строків. Оскільки відсутня відмова ОСОБА_3 від продовження строків за договорами банківського вкладу і ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому розірвання та зняття коштів за обома договорами було неможливо з об`єктивних на те причин;

у пункті 7 договорів банківського вкладу встановлений порядок розірвання договору шляхом повідомлення про це іншій стороні за два банківські дні до дати розірвання. Жодних письмових доказів про те, що обидва договори банківського вкладу були достроково розірвані за ініціативою померлого ОСОБА_3 , відповідно до пункту 7 договорів банк не надав;

апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що у жовтні 2012 року внутрішньою службою безпеки АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 було викликано до головного Івано-Франківського обласного відділення ПАТ КБ «ПриватБанк». При зустрічі їй повідомили, що протягом липня-серпня 2012 року працівником АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4 було протизаконно знято грошові кошти з депозитів клієнтів відділення АТ КБ «ПриватБанк» у м. Калуш, у тому числі з її депозитного рахунку у сумі близько 100 000 грн та з рахунків її чоловіка - ОСОБА_3 у сумі 14 750 євро та 10 000 доларів США. Працівники внутрішньої безпеки АТ КБ «ПриватБанк» запевнили, що усі грошові кошти, які було протизаконно знято з депозитних рахунків клієнтів, буде повернуто найближчим часом та запропонували написати відповідну заяву. За її грошовим вкладом грошові кошти було повернуто у повному обсязі, проте в повернені грошових коштів померлого чоловіка було відмовлено без пояснення причин. За фактом незаконного заволодіння грошовими вкладами позивачу працівниками АТ КБ «Приватбанк», 27 грудня 2013 року слідчим СВ Калуського МВ УМВС України в Івано-Франківській області внесено відомості про вчинення вказаного кримінального правопорушення до ЄРДР за № 0001759 за частиною першою статті 185 КК України. Виконання банком своїх зобов`язань за укладеним договором не залежність від вчинення правопорушення;

поняття «майна» в розумінні статті 1 протоколу № 1 може охоплювати як «фактичне майно», так і майнові цінності, а тому числі боргові вимоги, відповідно до яких заявник може претендувати щонайменше на «законне сподівання» на фактичне користування правом власності.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 03 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

У пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2020 року: відзив АТ КБ «ПриватБанк», який підписаний представником Істамовою І. В., на касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду; справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 21 травня 2012 року між ОСОБА_3 та АТ КБ «ПриватБанк» терміном на 3 місяці укладено договір про заощадження № SAMDN8136. Відповідно до умов договору клієнт передає, а банк приймає грошові кошти в сумі 14 750 євро на особовий рахунок № НОМЕР_5 під процентну ставку 6,5 % річних.

15 серпня 2012 року укладено договір № SAMDN0447 «Стандарт». За умовами договору клієнт передає, а банк приймає грошові кошти в сумі 10 000 доларів США на термін 366 днів по 15 серпня 2013 включно, з мінімальним терміном вкладу - 3 місяці. Процентна ставка по вкладу складає 8,5 % річних. Для зарахування суми вкладу банк відкрив клієнту особовий рахунок № НОМЕР_6 .

Згідно умов вказаних договорів якщо по закінченні строку вкладу клієнт не заявив банку про відмову від продовження строків, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, вказаний у пункті 1. договору. При цьому термін вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта в банк. Також пунктом 7 цих договорів передбачена можливість дострокового їх розірвання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 грудня 2013 року, виданого державним нотаріусом Калуської районної державної нотаріальної контори Локатир М. В., ОСОБА_1 прийняла спадщину на вклади, що знаходяться на рахунках у АТ КБ «ПриватБанк». Разом з тим, спірні депозитні вклади в цьому свідоцтві не зазначені. Вказане свідоцтво видано на підставі інформації банку на запит державного нотаріуса.

27 грудня 2013 року за фактом неповернення грошових вкладів ОСОБА_3 слідчим СВ Калуського МВ УМВС України в Івано-Франківській області внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за частиною першою статті 185 КК України до ЄРДР за № 0001759.

Згідно статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися «майновими правами» і, відповідно, «майном» у розумінні цього положення (SUK v. UKRAINE, № 10972/05, § 22, ЄСПЛ, від 10 березня 2011 року). Стосовно банківських вкладів Європейський суд з прав людини вважає, що вони беззаперечно становлять «майно», яке належить заявникам згідно зі статтею 1 Протоколу №1 і не заперечується, що заявники можуть забрати ці кошти разом з відповідними процентами, якщо забажають (GAYDUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 45526/99, 46099/99, 47088/99, 47176/99, 47177/99, 48018/99, 48043/99, 48071/99, 48580/99, 48624/99, 49426/99, 50354/99, 51934/99, 51938/99, 53423/99, 53424/99, 54120/00, 54124/00, 54136/00, 55542/00, 56019/00, ЄСПЛ, від 2 липня 2002 року).

У постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-65цс13 зазначено, що: «відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, згідно зі статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття і не припинилися внаслідок його смерті. Смерть однієї зі сторін зобов`язання за загальним правилом не призводить до припинення зобов`язання. Згідно із частиною другою статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно нерозривно пов`язане з особою кредитора. У зобов`язаннях, не пов`язаних з особою кредитора, смерть не призводить до припинення зобов`язань. У такому разі відбувається перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 512 ЦК України самостійною підставою заміни кредитора в зобов`язанні є правонаступництво. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір у силу статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. В статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зазначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав».

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зроблено висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

У пунктах 66 - 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено: «Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України). У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (частина друга цієї статті). Оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства та/чи умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. Відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. Необлікування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми».

У пунктах 39.-40. постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено: «Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що 29 листопада 2017 року Верховний Суд України розглянув справу № 6-109цс17 за позовом фізичної особи-вкладника (потерпілої у кримінальній справі № 463/3982/14-к ОСОБА_10 ) до ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів за договором банківського вкладу та за зустрічним позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до фізичної особи-вкладника про визнання договору банківського вкладу нікчемним. Верховний Суд України, як і у справах № 6-17цс12 та № 6-118цс14, теж зазначив, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. У справі № 6-109цс17 Верховний Суд України погодився з висновком суду першої інстанції про те, що заява на внесення готівки не є прибутковим касовим документом, передбаченим Інструкцією № 174, та не засвідчує факт прийняття банком від відповідача готівки, а судам нижчих інстанцій необхідно у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи і докази сторін стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу та щодо розмірів вкладів, досліджувати документи про укладення договорів, перевіряти проведення розрахунків, внесення сум і наводити відповідні висновки у судовому рішенні. З огляду на наведені вище мотиви Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне цей висновок конкретизувати: суди мають у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору».

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що:

у пункті 7 договору про заощадження № SAMDN8136 від 21 травня 2012 року (а. с. 23) та пункті 7 договору № SAMDN0447 від 15 серпня 2012 року (а. с. 24) вказано, що «сторони мають право достроково розірвати цей договір відповідно до чинного законодавства, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. При поверненні вкладу за ініціативою клієнта до закінчення мінімального терміну вкладу (див. пункт 1. цього договору) з дати початку/продовження строку вкладу, клієнту повертається сума вкладу і виплачуються проценти, нараховані по ставці вкладу «до запитання», за фактичний термін користування вкладом. При поверненні вкладу після закінчення мінімального терміну вкладу (див. пункт 1. цього договору) з дати початку/продовження строку вкладу, але до закінчення терміну вкладу, клієнту повертається сума вкладу і виплачуються проценти, нараховані виходячи із процентної ставки, вказаної в пункті 1 цього договору, помноженої на коефіцієнт 0,5. Суму надлишково сплачених процентів клієнт доручає банку утримати із суми вкладу»;

до заяви про перегляд заочного рішення банком долучені виписки про рух коштів ОСОБА_3 по рахунку № НОМЕР_2 відповідно до угоди № SAMDN6999 від 15 серпня 2012 року (а. с. 84, 85) та виписки про рух коштів ОСОБА_3 по рахунку № НОМЕР_1 відповідно до угоди № SAMDN7116 від 21 травня 2012 року (а. с. 86-88). Разом із тим предметом позовних вимог є стягнення коштів за депозитним договором від 21 травня 2012 року № SAMDN8136 та за депозитним договором від 15 серпня 2012 року № SAMDN0447 (а. с. 1-8);

у пункті 1 договору про заощадження № SAMDN8136 від 21 травня 2012 року (а. с. 23) сторони домовилися, що для внесення суми вкладу банк відкриває клієнту особовий рахунок № НОМЕР_7 ; у пункті 1 договору № SAMDN0447 від 15 серпня 2012 року (а. с. 24) сторони домовилися, що для внесення суми вкладу банк відкриває клієнту особовий рахунок № НОМЕР_6 ;

ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2018 року (а. с. 52, 53) витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» документи (інформаційні дані) щодо: 1) банківського вкладу за договором SAMDN8136 від 21 травня 2012 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 , а саме: яка сума коштів та якого саме числа була внесена ОСОБА_3 ; які трансакції відбувалися по даному вкладу; коли, ким і в який спосіб відбувалося зняття коштів по вкладу; вказати суму залишку коштів по даному вкладу; 2) банківського вкладу за договором № SAMDN0447 від 15 серпня 2012 року, укладеними між ОСОБА_3 та АТ КБ «ПриватБанк», а саме: яка сума коштів та якого саме числа була внесена ОСОБА_3 ; які трансакції відбувалися по даному вкладу; коли, ким і в який спосіб відбувалося зняття коштів по вкладу; вказати суму залишку коштів по даному вкладу.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції:

не перевірив чи звертався ОСОБА_3 на підставі пунктів 7 договорів із заявою про розірвання договору про заощадження № SAMDN8136 від 21 травня 2012 року та договору № SAMDN0447 від 15 серпня 2012 року;

не надав оцінки виписці про рух коштів ОСОБА_3 по рахунку № НОМЕР_2 відповідно до угоди № SAMDN6999 від 15 серпня 2012 року та виписці про рух коштів ОСОБА_3 по рахунку № НОМЕР_1 відповідно до угоди № SAMDN7116 від 21 травня 2012 року у взаємозв`язку із депозитним договором від 21 травня 2012 року № SAMDN8136 та депозитним договором від 15 серпня 2012 року № SAMDN0447, стягнення коштів за якими є предметом позовних вимог;

не врахував, що банком не виконана ухвала Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2018 року якою витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» документи (інформаційні дані) щодо банківського вкладу за договором SAMDN8136 від 21 травня 2012 року та банківського вкладу за договором № SAMDN0447 від 15 серпня 2012 року.

За таких обставин апеляційний суд зробив передчасний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржену постанову апеляційного суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 лютого 2019 року скасувати.

Передати справу № 345/4308/17 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 25 лютого 2019 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук