Номер провадження 2/754/3951/20 Справа №754/1305/20
09 вересня 2020 року м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва в складі
головуючого судді Клочко І.В.,
секретаря судового засідання Янковенко І.О.
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.
Позовна заява мотивована тим, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 24 лютого 2005 року, укладеною між нею та відповідачем.
ОСОБА_2 зареєстрований у вищезазначеній квартирі, проте не проживає там понад три роки, не сплачує комунальні послуги, особистих його речей у квартирі немає, квартирою не цікавиться. Зазначає, що реєстрація відповідача порушує її право на вільне розпорядження і користування своїм майном, позбавлена можливості реєструвати будь-які правочини щодо зазначеної квартири.
Вважає, що оскільки ОСОБА_2 не проживає у квартирі більше трьох років, а тому втратив право користування цим житлом.
Ураховуючи викладене, з урахуванням уточнень, ОСОБА_1 , просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування к АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І. В. від 03 лютого 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.
ОСОБА_2 до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому останній належним чином повідомлявся про розгляд справи у суді, а саме за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання направлялась позовна заява з додатками, ухвала про відкриття провадження у справі та судова повістка.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва у складі судді Клочко І. В. від 24 червня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.
У судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву за викладеними в ній обставинами та просили її задовольнити.
Вислухавши пояснення позивача судом встановлено наступне.
На підставі договору дарування від 24 лютого 2005 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , остання є одноосібним власником квартира АДРЕСА_1 (а. с. 6-9).
Відповідно до листа Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 21 серпня 2019 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована одна особа (а. с. 15).
ОСОБА_1 здійснює плату за комунальні послуги квартири АДРЕСА_1 (а. с. 17-44).
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені, зокрема, нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника,
у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
Згідно статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші
не заборонені законом угоди.
Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
У статті 405 ЦК України зазначено, що члени сім`ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим жилим приміщенням може виникати та існувати лише у осіб, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство або при їх вселенні була інша угода про порядок користування цим приміщенням. У разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік він втрачає право на користування цим будинком. Такі ж вимоги стосуються і колишніх членів сім`ї власника житла.
З огляду на викладене, суд вважає позовну заяву ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки він не проживає у квартирі більше одного року, не веде спільне господарство з позивачем, не сплачує комунальні послуги, відсутні відомості й того, що відповідач є членом сім`ї позивача.
Разом з тим, ОСОБА_1 також просила зняти ОСОБА_2
з реєстраційного обліку, проте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою для його виконання шляхом зняття з реєстрації такої особи і не потребує додаткового судового захисту, тому вимоги ОСОБА_1 у цій частині задоволенню
Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі частини першої статті 141 ЦПК України, відповідно до якої з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн 80 коп.
На підставі статей 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України, 64, 150, 156, 161 ЖК України, статей 12, 13, 17, 19, 76-81, 83, 89, 141, 235, 258-259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя