Справа № 203/2817/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Левченко О.О.

за участю представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому посилався на те, що рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04.03.2014 року, яке набрало законної сили, було задоволено його позов до ОСОБА_4 , треті особи - П`ята Дніпропетровська державна нотаріальна контора, ТОВ «НВФ «Варіант», Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, про визнання права власності в порядку спадкування, витребування майна, скасування державної реєстрації, реєстрації права власності. Вказаним рішенням було витребувано у ОСОБА_4 21/100 частину домоволодіння, до складу якого входить квартира АДРЕСА_1 ; визнано за позивачем право власності на вказане нерухоме майно в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24.02.2009 року за позовом прокурора Кіровського району м.Дніпропетровська в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 було визнано недійсним договір дарування 21/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 , що був укладений 18.05.2007 року між ОСОБА_5 та ТОВ «НВФ «Варіант». 12.09.2007 року між ТОВ «НВФ «Варіант» та ОСОБА_4 було укладено договір дарування 1/100 частини вказаного домоволодіння та договір купівлі-продажу 20/100 частин останнього. 14.09.2007 року за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на відповідні частки за договорами. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер та після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли майнові права на 21/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 . Єдиним спадкоємцем за законом першої черги після померлого ОСОБА_5 є його син ОСОБА_2 . 01.02.2014 року ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_3 договір оренди. 13.09.2016 року ОСОБА_3 здав в суборенду належну позивачу квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_7 . Згідно договору суборенди плата за квартиру становила 3000 грн. на місяць. Оскільки вищезазначені договори було визнано недійсними та він (позивач) не міг користуватись майном до 24.04.2019 року та в цей час майно здавалось в суборенду і дохід від суборенди отримував ОСОБА_3 , позивачу було спричинено матеріальні збитки, так як він міг би сам здавати в оренду це майно та отримувати доходи. Завдані збитки він оцінює в розмірі 105000 грн. (35 місяців х 3000 грн.). Крім того, ним було понесено збитки на заміну замка на дверях в сумі 1200 грн. та оплаті боргу за електроенергію в сумі 363 грн. 84 коп. В зв`язку з тим, що він вже тривалий час відстоює своє право на належне йому майно та намагається не залишити безнаказаними винних осіб, які злочинним шляхом намагались залишити його без житла, він тривалий час перебуває в стресі, змушений постійно звертатись до правоохоронних органів, звертатись за консультаціями до юристів. Все це спричинило йому моральні страждання, він тривалий час перебуває в наляканому стані щодо свого життя та через залишення без житла. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 156599 грн. 50 коп. та моральну шкоду в сумі 1300000 грн.

Під час підготовчого провадження позивачем ОСОБА_2 було подано уточнений позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в якому позивач посилаючись на ті ж саме обставини, просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 матеріальні збитки за період здачі останнім квартири в оренду з 01.02.2014 року по 29.04.2019 року, в сумі 620 грн., пеню в сумі 1155 грн. 68 коп., інфляційні витрати в сумі 979 грн. 47 коп., три відсотки річних в сумі 102 грн., а всього стягнути 2857 грн. 15 коп. Також просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 матеріальні збитки за період здачі останнім квартири в суборенду з 13.09.2016 року по 24.04.2019 року в сумі 93000 грн., пеню в сумі 83501 грн. 95 коп., інфляційні витрати в сумі 35515 грн. 21 коп., три відсотки річних в сумі 8026 грн., витрати на заміну замка двері в сумі 1200 грн., сплачений борг за електроенергію в сумі 363 грн. 84 коп., а всього стягнути 221690 грн. 16 коп. Крім того, позивач просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів моральну шкоду в сумі 1300000 грн.

В судове засідання позивач та його представник не з`явились. В наданому клопотанні представник позивача просив розглядати справу за відсутності позивача та його представника, за наявними матеріалами справи.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали відзиви на первісний та уточнений позов, в яких просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування заперечень посилались на те, що 01.02.2014 року між ОСОБА_4 , як власником майна, та ОСОБА_3 було укладено договір оренди домоволодіння (трикімнатної квартири) по АДРЕСА_1 . Відповідно до п.2.1 договору оренди договірна ціна орендної плати була встановлена в розмір 10 грн. за один календарний рік. Договір укладено терміном до 01.12.2016 року. На момент укладання договору орендодавець та орендатор були добросовісними сторонами договору, оскільки ОСОБА_4 був власником вказаного майна. Після зміни власника майна обов`язки орендодавця по укладеному договору перейшли від ОСОБА_4 до ОСОБА_2 з моменту реєстрації права власності на майно за останнім 11.01.2018 року та діяли до кінця терміну дії договору до 01.10.2019 року. Таким чином, виходячи із розміру орендної плати 10 грн. за рік, до сплати позивачу підлягало 17 грн. 50 коп. Строк сплати цієї суми відповідно до п.2.2 договору складає три місяці після завершення строку дії договору, тобто до 01.01.2020 року. Дана сума (із округленням 20 грн.) була поштовим переказом переведена позивачу. Таким чином, позивач бездоказово дійшов помилкового висновку щодо здачі в оренду майна та отримання доходу в розмірі 10 грн. на місяць, а також щодо того, що з ним не розрахувались. 03.09.2016 року ОСОБА_3 з метою збереження приміщення та майна, скористався своїм правом, передбаченим законом та договором, уклавши договір суборенди із ОСОБА_7 терміном на 11 місяців. Відповідно до п.2.2 договору суборенди, суборендатором була сплачена заставна авансова сума в розмірі 3000 грн. Після закінчення строку дії договору суборенди заставна сума в розмірі 3000 грн. була повернута суборендатору. Договором суборенди не обумовлено, що сума в розмірі 3000 грн. є орендною платою в місяць, як помилково зазначає позивач. Основною метою суборенди було забезпечення збереження майна та забезпечення сплати комунальних послуг, а не отримання доходів. Договір суборенди було укладено 03.09.2016 року строком на 11 місяців, тобто до 03.08.2017 року. Отже, останній був укладений та діяв набагато раніше реєстрації права власності на майно за позивачем 11.01.2018 року. В частині стягнення суми сплаченого боргу за електроенергію в розмірі 363 грн. 84 коп. зазначили, що позивачем не надано доказів того, що саме відповідач ОСОБА_3 користувався електроенергією та борг виник з його вини, в період оренди та суборенди майна. В частині стягнення витрат на заміну дверного замка в сумі 1200 грн., відповідач посилались на те, що позивач на власний розсуд забажав його змінити, жодних доказів заміни замків саме з вини відповідача ОСОБА_3 матеріали справи не містять. За відсутності будь-яких грошових зобов`язань, вини відповідачів та неправомірних дій, є безпідставними і позовні вимоги в частині стягнення коштів в порядку ч.2 ст.625 ЦК України, а також моральної шкоди.

За викликами до суду відповідачі не з`явились, про причини неявки не повідомили. Представник відповідача ОСОБА_3 під час розгляду справи в суді просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, наведених у відзивах.

Перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи, заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_5 на праві власності належала 21/100 частина, що складається з квартири АДРЕСА_1 (на теперішній час м.Дніпро).

18.04.2007 року між ОСОБА_5 та ТОВ «НВФ «Варіант» було укладено договір дарування зазначеного вище нерухомого майна.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24.02.2009 року у цивільній справі №2-329/2009, яке набрало законної сили, було задоволено позов прокурора Кіровського району м.Дніпропетровська в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ТОВ «НВФ «Варіант», третя особа - ОСОБА_8 , визнано недійсним договір дарування від 18.04.2007 року та зобов`язано ТОВ «НВФ «Варіант» повернути ОСОБА_5 в натурі все одержане на виконання договору дарування, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

12.09.2007 року між ТОВ «НВФ «Варіант» та ОСОБА_4 було укладено договір дарування 1/100 частини вказаного домоволодіння та договір купівлі-продажу 20/100 частин останнього, а 14.09.2007 року за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на відповідні частини домоволодіння за вказаними вище договорами.

06.03.2014 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська було ухвалено рішення у цивільній справі №203/6757/13-ц, яким частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , треті особи - П`ята Дніпропетровська державна нотаріальна контора, ТОВ «НВФ «Варіант», Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, про визнання права власності в порядку спадкування, витребування майна, скасування реєстрації права власності та здійснення реєстрації права власності.

Зокрема, вказаним рішенням, яке набрало законної сили, було витребувано у ОСОБА_4 21/100 частину (до якої входить квартира АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_2 право власності на 21/100 частину (до якої входить квартира АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду від 06.03.2014 року у цивільній справі №203/6757/13, за ОСОБА_2 09.01.2018 року було зареєстровано право власності на 2/100 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 01.02.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір оренди, згідно якої в оренду передано 21/100 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Відповідно до умов вказаного договору останній було укладено на строк до 01.12.2016 року, а ціна орендної плати визначена в розмірі 10 грн. за один календарний рік.

Крім того, 13.09.2016 року за договором суборенди (піднайму) ОСОБА_3 21/100 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 було передано в суборенду ОСОБА_7 .

Відповідно до умов вказаного договору, останній було укладено строком на 11 місяців.

Пунктами 2.1-2.3 розділу 2 договору було визначено, що договірна ціна орендної плати визначається в розмірі, вказаному в окремому додатку (ціна договору). Суборендатор на початку дії договору сплачує аванс в сумі 3000 грн. та в подальшому сплачує орендну плату авансом один раз на місяць - до останнього оплаченого числа.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.ч.1-4 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно приписів ч.2 ст.331 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Статтею 814 ЦК України встановлено, що у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.

Згідно ч.1 ст.820 ЦК України розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла.

Відповідно до ч.ч.1.2 ст.823 ЦК України за договором піднайму житла наймач за згодою наймодавця передає на певний строк частину або все найняте ним помешкання у користування піднаймачеві. Піднаймач не набуває самостійного права користування житлом.

Договір піднайму житла є оплатним. Розмір плати за користування житлом встановлюється договором піднайму.

З огляду на встановлені судом обставини та наведені положення ЦК України, суд враховує, що право власності на 21/100 частину домоволодіння АДРЕСА_1 за позивачем було зареєстровано 09.01.2018 року та саме з цього часу відповідно до приписів ч.2 ст.331 ЦК України в останнього виникло право власності на вказане нерухоме майно.

А тому, суд вважає безпідставними позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, у вигляді неотриманих доходів, які б він мав можливість отримувати в разі здачі ним в найм (оренду) житла, що розраховані за період до 09.01.2018 року.

Згідно умов договору суборенди від 13.09.2016 року вбачається, що останній було укладено строком на 11 місяців, тобто до 03.08.2017 року.

Таким чином, строк дії вказаного договору скінчився до моменту набуття позивачем права власності на 21/100 частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

Договір оренди від 01.02.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено на строк до 01.12.2016 року. При цьому, відповідно до п.4.2 вказаного договору останній автоматично продовжувався в подальшому на первісний строк дії договору, що не заперечували відповідачі у поданих ними відзивах на позовну заяву.

З огляду на це, після реєстрації права власності на відповідну частину домоволодіння 09.01.2018 року, позивач у відповідності до ст.814 ЦК України набув право орендодавця та отримання орендної плати з вказаного строку та до кінця строку дії договору оренди 01.10.2019 року.

Відповідно до умов договору оренди від 01.02.2014 року, ціна орендної плати за цим договором була визначена в розмірі 10 грн. за один календарний рік. Таким чином, за період з моменту набуття позивачем права власності на орендоване приміщення та до закінчення строку дії договору оренди, підлягала до сплати орендна плата в розмірі 17 грн. 50 коп.

З наданої до відзиву на уточнену позовну квитанції вбачається, що на адресу позивача ОСОБА_2 відповідачем ОСОБА_3 29.10.2019 року було перераховано кошти в сумі 20 грн. в рахунок орендної плати.

В зв`язку з вищенаведеним суд приходить до висновку про відсутність факту завдання позивачу збитків в розумінні ст.22 ЦК України та про необхідність відмови в задоволенні відповідних позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_4 матеріальних збитків за період здачі останнім квартири в оренду з 01.02.2014 року по 29.04.2019 року, в сумі 620 грн., з відповідача ОСОБА_3 матеріальних збитків за період здачі останнім квартири в суборенду з 13.09.2016 року по 24.04.2019 року в сумі 93000 грн., а також в задоволенні похідних вимог про стягнення з відповідачів в порядку ч.2 ст.625 ЦК України інфляційних витрат та трьох відсотків річних.

В частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 витрат на заміну замка двері в сумі 1200 грн., суд враховує, що позивачем в позовній заяві необґрунтовано та суду не представлено доказів того, що вказані витрати були вимушеними та стали наслідками певних дій саме відповідача ОСОБА_3 . Зокрема, позивачем не доведено, що після набуття права власності на відповідну частину домоволодіння він звертався до відповідача з приводу надання йому доступу до квартири, ключів від вхідних дверей та отримав відмову в цьому.

В частині заявлених вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості за електроенергію в сумі 363 грн. 84 коп., яка згідно долученого позивачем рахунку №529097 від 07.05.2019 року нарахована за квітень 2019 року, суд враховує, що остання не є збитками в розумінні ст.22 ЦК України на положеннях якої гуртуються правові підстави пред`явленого позивачем позову.

З огляду на це в задоволенні зазначених вище позовних вимог позивачу також слід відмовити за необґрунтованістю, відмовивши таким чином в задоволенні позову в повному обсязі.

Оскільки ухвалою суду від 01.10.2019 року позивача було звільнено від сплати судового збору та в зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати по справі підлягають компенсації за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22,23,328,331,810,814,820,823 ЦК України, ст.ст.2,4, 5,10-13,76-81,141,211,258,259,263-268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного безпосередньо або через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24 вересня 2020 року.

Суддя С.Ю. Казак