справа № 359/5236/19
головуючий у суді І інстанції Журавський В.В.
провадження № 22-ц/824/2140/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.,

за участю секретаря судового засідання Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2019 року

у справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів нарахованих за користування кредитом та пені, -

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року АТ «УкрСиббанк» звернулось до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором у розмірі 69 164 грн 66 коп., з яких: 47 632 грн 84 коп. заборгованість за кредитом; 18 664 грн 46 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 500 грн - заборгованість по комісії; 117 грн 71 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту; 1 176 грн 52 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам; 73 грн 13 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 921 грн та витрати, пов`язані з розглядом справи.

Позов мотивований тим, що 06 квітня 2018 року між ПАТ «УкрСиббанк» (з 27 листопада 2018 року АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладений договір № 0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку з кінцевим строком повернення не пізніше 06 квітня 2022 року зі сплатою 67 % річних.

Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у національній валюті у сумі 49 999 грн., з яких 49 999 грн сума кредиту на споживчі цілі шляхом зарахування коштів на картковий рахунок відповідача.

На сьогодні кредитна заборгованість позичальником не погашена. В добровільному порядку відповідач відмовляється погасити кредит.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні суду першої інстанції факту укладення договору про надання споживчого кредиту № 0 від 06 квітня 2018 року, отримання та користування кредитними коштами, їх суму не заперечував. Зазначив, що вносив певну суму коштів на погашення кредиту, однак яку саме не вказав. В задоволенні позову просив відмовити, оскільки йому не зрозуміло звідки взялася сума заборгованості вказана позивачем.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 06 квітня 2018 року у розмірі 69 164 грн 66 коп. та судовий збір у розмірі 1 921 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції визнав їх належними, допустимими, достовірними, а позов у частині стягнення кредитної заборгованості таким, що підлягає задоволенню у повному розмірі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заявник вважає оскаржуване рішення незаконним та таким що підлягає скасуванню. Підставами для скасування цього рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недостовірність обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, недостовірність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції. При ухвалені рішення судом було порушено норми процесуального права. Апелянт посилається на те, що розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших операцій.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Колегія апеляційного суду залучила до участі у справі ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» правонаступником АТ «УкрСиббанк» у справі за позовом АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів нарахованих за користування кредитом та пені.

Положеннями статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належними чином відповідно до умов договору. Стаття 525 ЦК України не допускає односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що 06 квітня 2018 року між ПАТ «УкрСиббанк» (з 27 листопада 2018 року - АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 з можливістю відкриття карткового рахунку з кінцевим строком повернення до 06 квітня 2022 року зі сплатою 67 % річних (а.с. 21-23).

Зі змісту вищевказаного кредитного договору вбачається, що визначені всі суттєві умови кредитних договорів щодо виду банківських послуг, строку дії договорів, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов`язань та інші, при цьому ОСОБА_1 погодився з ними, в підтвердження чого поставив свій особистий підпис.

Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у національній валюті у сумі 49 999 грн., з яких 49 999 грн сума кредиту на споживчі цілі шляхом зарахування коштів на картковий рахунок відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні суду першої інстанції факту укладення договору про надання споживчого кредиту № 0 від 06 квітня 2018 року, отримання та користування кредитними коштами, їх суму не заперечував.

Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов`язався повернути наданий кредит, плату за кредит, інші платежі у відповідності до графіка, що викладений у додатку № 1 до договору. Розмір ануїтетного платежу 3 014 грн., та повинен сплачуватись щомісячно до 06 числа включно.

Згідно з пункту 3.9 договору, за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у розмірі 74 % річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за кредитним договором, та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня несплати або не повної сплати платежу встановленого у кредитному договорі і нараховується до моменту погашення такої заборгованості.

В зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, станом на 07 червня 2019 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі 69 164 грн 66 коп., з яких: 47 632 грн 84 коп. заборгованість за кредитом; 18 664 грн 46 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 500 грн - заборгованість по комісії; 117 грн 71 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту; 1 176 грн 52 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам; 73 грн 13 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії (а.с. 28-30).

Позивачем направлена позичальнику вимога № 21-1-01/283 від 25 березня 2019 року про усунення порушень умов кредитного договору, а саме погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення у розмірі: 1 180 грн 85 коп. прострочена заборгованість за кредитом; 10 659 грн 77 коп. - прострочена заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 000 грн - прострочена заборгованість по комісіях.

У випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту, банк вимагає повернення суми кредиту у повному обсязі.

Вимога позивача від 25 березня 2019 року про погашення простроченої заборгованості відповідачем була направлена позичальнику 05 квітня 2019 року, докази отримання цієї вимоги в матеріалах справи відсутні та останнім залишена без належного реагування (а.с. 26-27).

Отже, обов`язок повернути всю суму заборгованості за кредитом виник у позичальника 16 травня 2019 року (на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту).

Позичальником до апеляційної скарги було додано докази на підтвердження сплати грошових коштів на погашення кредиту всього на суму 22 060 грн., а саме:

квитанція про здійснення касової операції №23 від 05 травня 2018 року про погашення кредиторської заборгованості у розмірі 3 050 грн.,

квитанція про здійснення касової операції №20 від 05 червня 2018 року про погашення кредиторської заборгованості у розмірі 3 020 грн.,

квитанція про здійснення касової операції №29 від 09 липня 2018 року про погашення кредиторської заборгованості у розмірі 3 000 грн.,

квитанція про здійснення касової операції №33 від 11 жовтня 2018 року про погашення кредиторської заборгованості у розмірі 10 000 грн.,

чек від 02 листопада 2018 року у розмірі 2 700 грн.,

чек АТ «УкрСиббанк» від 16 листопада 2018 року у розмірі 290 грн.

Порівнявши та перевіривши розрахунок заборгованості і надані позичальником докази сплати, колегія апеляційного суду встановила, що всі здійсненні позичальником оплати враховані банком про складанні розрахунку заборгованості (а.с. 28), в першу чергу грошові кошти направлялися на погашення чергового ануїтетного платежу, що складався з основної суми кредиту та процентів за користування кредитом відповідно до Графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту (а.с. 24).

Доказів повернення суми кредиту понад 22 060 грн. позичальником не надано.

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 47 632 грн 84 коп. (а.с. 28) та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту у розмірі 117 грн 71 коп. (а.с. 29).

Щодо стягнення 18 664 грн 46 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом та 1 176 грн 52 коп. - заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам станом на 07 червня 2019 року, то колегія апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга в цій частині підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (правовий висновок, викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18).

Враховуючи правовий висновок Верховного Суду та розрахунок, наведений у довідці-розрахунку заборгованості за процентами за користування кредитом (зворот а.с. 28 та зворот а.с. 29) заборгованість по процентам за користування кредитом визначається апеляційним судом станом на 16 травня 2019 року та становить згідно розрахунку - 13 326 грн 08 коп., а заборгованість по пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - станом на 16 травня 2019 року становить 1 161 грн 18 коп. (1 176 грн 52 коп. - 15 грн 34 коп.).

Отже, апеляційна скарга в цій частині підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні:

у частині розміру заборгованості по процентам за користування кредитом, що підлягає стягненню, з 18 664 грн 46 коп. на 13 326 грн 08 коп.,

у частині розміру заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам, що підлягає стягненню, з 1 176 грн 52 коп. на 1 161 грн 18 коп.

Щодо стягнення 1 500 грн заборгованості по комісії та 73 грн 13 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії, то колегія апеляційного суду враховує таке.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

У Постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15 Верховний Суд зробив висновок, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону «Про захист прав споживачів», є нікчемною (http://reyestr.court.gov.ua/Review/80181181).

Колегія апеляційного суду з урахуванням правових позицій, висловлених Верховним Судом України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі N 6?1746 цс16, дійшла висновку про те, що умови пункту 3.11 кредитного договору № 0 від 06 квітня 2018 року є несправедливими, суперечать положенням частини 5 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», вказані умови договору є недійсними з моменту укладення кредитного договору та вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення 1 500 грн заборгованості по комісії та 73 грн 13 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2019 року.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір (враховуючи розмір задоволених позовних вимог 90%) у розмірі 293 грн 95 коп. за розгляд справи в апеляційній інстанції.

Керуючись статтями 367, 369, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2019 рокузмінити, виклавши резолютивну частину в новій редакції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (правонаступника Акціонерного товариства «УкрСиббанк») з заборгованість за договором №0 від 06 квітня 2018 року про надання споживчого кредиту у розмірі 62 237 грн 81 коп., в тому числі: 47 632 грн 84 коп. заборгованості за кредитом; 13 326 грн 08 коп., - заборгованості по процентам за користування кредитом; 117 грн 71 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту; 1 161 грн 18 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (місцезнаходження: 04070, місто Київ, вулиця Андріївська, будинок 2/12 ) судовий збір у розмірі 1 921 грн за розгляд справи у суді першої інстанції.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (місцезнаходження: 79018, Львівська область, місто Львів, вулиця Смаль-Стоцького, будинок 1, корпус 28, ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 293 грн 95 коп. за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 24 вересня 2020 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді В.М. Волошина

Т.А. Слюсар