Справа № 305/2226/19
Провадження по справі №2/305/212/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2020. Рахівський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючої судді Бліщ О.Б.

секретаря с/з Вербещука В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , мешканки АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , мешканця АДРЕСА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі позивачка зареєструвала шлюб

04 серпня 2012 року у виконавчому комітеті Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області про що складено відповідний актовий запис за № 31 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . За час спільного проживання у шлюбі у сторін народилася одна дитина, дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Із відповідачем по справі проживають окремо одне від одного за різними адресами більше двох років та не підтримують ніяких сімейних стосунків. На даний час між ними зникли почуття любові. За час спільного проживання, у сім`ї постійно виникали сварки та непорозуміння у зв`язку з чим між ними вичерпано терпіння, у сімейних відносинах з`явилась неповага одне до одного, та зникли справжні сімейні почуття. Зазначає також, що вона як мати малолітньої дочки, усвідомлюючи особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважаю за необхідне визначити місце проживання їх дитини разом з нею при цьому перешкоджати відповідачу у здійсненні його прав та обов`язків щодо дитини вона не має наміру. Зазначає, що подальше перебування у шлюбі суперечить як її інтересам, так і інтересам їх спільної дитини. З огляду на викладене просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 разом з нею, як з матір`ю.

Ухвалою суду від 23.12.2019 відкрито провадження у справі. Судове засідання вирішено проводити у порядку загального позовного провадження. Окрім цього, залучено до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Рахівської райдержадміністрації.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву, в якій просила дану справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити.

Відповідач, ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явився. Натомість надав суду заяву у якій просив розглянути справу за його відсутності. Цивільний позов визнає, просить розірвати шлюб між ним та позивачкою, а також визначити місце проживання їх спільної дочки ОСОБА_3 разом із позивачкою ОСОБА_1 .

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, органу опіки та піклування Рахівської РДА, ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася. Натомість подала до суду заяву у який просила розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги ОСОБА_1 визнає у повному обсязі. Окрім цього надала до суду висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини від 20.01.2020 за № 01.3-18/38.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку.

Сторони зареєстрували шлюб 04 серпня 2012 року у виконавчому комітеті Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області про що складено відповідний актовий запис за № 31 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Так, згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Оскільки позивачка ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач ОСОБА_2 не заперечує щодо його розірвання, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

У відповідності до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, за позовом одного з подружжя, на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Окрім наведеного, положеннями п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» регламентовано, що «проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, відповідно до ст. 112 СК України, оскільки встановлено, що причина розпаду подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною. Шлюб між сторонами носить формальний характер, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, яка наполягає на розірванні шлюбу, тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

В силу вимог ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу, після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення, для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Таким чином, копію рішення суду, після набрання ним законної сили, слід надіслати у Рахівський районний відділ ДРАЦС Південно-Західного МУ Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), для виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Разом з тим, клопотань про відновлення їй дошлюбного прізвища чи про залишення шлюбного прізвища позивачка ОСОБА_1 до суду не подавала, а суд не вправі самостійно виходити за межі заявлених позовних вимог.

Щодо позовної вимоги позивачки ОСОБА_1 про визначення місця проживання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із нею суд зазначає наступне.

Судом встановлено і визнається сторонами, що за час їх проживання у шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наведене підтверджується копією свідоцтва про народження від 19.12.2016 виданого муніципалітетом м. Тржебіч Чеської Республіки та копією довідки, 23.12.2016, виданої Консульством України у м. Брно за № 61325-532/5-128, відповідно до якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована громадянкою України.

Відповідач ОСОБА_2 у поданій, 23.01.2020, до суду заяві зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає у повному обсязі. Проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з матір`ю не заперечує.

З висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини від 20.01.2020, складеного органом опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації за №01.3-18/38 також вбачається, що під час розмови із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , працівниками органу опіки та піклування встановлено, що вони проживають окремо, не мають можливості зберегти сім`ю, але ОСОБА_2 має намір приймати активну участь у вихованні та розвитку дитини. Окрім цього, він написав заяву в службу у справах дітей від 15.01.2020 про те, що не заперечує щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , з матір`ю ОСОБА_1 . Окрім цього сторони повідомили, що жодних спорів про визначення місця проживання дитини між ними не має. Таким чином, орган опіки та піклування Рахівської РДА не заперечує щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_1

Частина 1 ст. 82 ЦПК України регламентує, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 визнав можливість проживання малолітньої дочки ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_1 , а орган опіки та піклування надав висновок щодо можливості проживання дитини з матір`ю, то суд вважає за недоцільне досліджувати обставини справи у цій частині, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 у частині визначення місця проживання малолітньої дочки ОСОБА_4 з нею є підставними та підлягають до задоволення.

Окрім цього, відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою ВР України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція), що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Суд, з цього робить висновок, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Враховуючи наведене вище та те, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде найкращим чином забезпечувати інтереси дитини, то суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути 1536,80 грн судового збору у користь позивачки ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що був зареєстрований 04 серпня 2012 року у виконавчому комітеті Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області про що складено відповідний актовий запис за № 31 розірвати.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканкою АДРЕСА_1 .

Судові витрати стягнути з відповідача ОСОБА_2 у користь позивачки ОСОБА_1 .

Копію рішення суду, після набрання ним законної сили, надіслати у Рахівський районний відділ ДРАЦС Південно-Західного МУ Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), для виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду або через Рахівський районний суд, Закарпатської області.

Головуюча: Бліщ О.Б.