Справа № 183/66/20
№ 6/183/184/20

У Х В А Л А
25 вересня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря Пащенко А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області подання заступника начальника Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) про примусове проникнення до житла боржника,
боржник ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 ,-
22 вересня 2020 року заступник начальника Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) Скороход Т.М. звернулася до суду із вищеозначеним поданням, в якому просить вирішити питання про примусове входження до житла за адресою: АДРЕСА_1 , де постійно мешкає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Державним виконавцем, керуючись статтями 3,4,24,25,26,27 Закону України «Про виконавче провадження» 06.05.2020 року винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, копії яких направлено сторонам.
В матеріалах виконавчого провадження містяться: постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.05.2020 року; постанова про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження №61994791; постанова про арешт коштів боржника від 06.05.2020 року; постанова про арешт коштів боржника від 14.12.2018 року, винесена на підставі ухвали Новомосковського міськрайонного суду №183/7575/18 від 03.12.2018 року; відповіді реєструючих право власності органів на запити державного виконавця; підтвердження направлення постанов про відкриття виконавчого провадження та відмову від їх отримання ОСОБА_1 ; пояснення ОСОБА_1 .
Однак, боржник ОСОБА_1 , вимоги виконавчих документів не виконує та вимоги державного виконавця щодо входження до житла за місцем постійного мешкання, з метою перевірки реального майнового стану, залишає без задоволення, а тому посилаючись на вимоги ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 439 ЦПК України заступник начальника Новомосковського міськрайонного ДВС звернулася до суду із даним поданням.
В судове засідання державний виконавець не з`явився.
Відповідно до ч.2 ст. 439 ЦПК України, суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.
З урахуванням вказаної норми, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників судового розгляду, за наявними у справі письмовими матеріалами.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Перевіривши доводи, викладені державним виконавцем в обґрунтування подання про примусове проникнення до житла боржника, дослідивши матеріали справи та матеріали додані до подання, в їх системному взаємозв`язку, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні подання, з огляду на наступне.
30 квітня 2020 року ОСОБА_2 отримав два виконавчі листа, про що свідчить відмітка на довідковій сторінці справи.
Звертаючись з даним поданням, державним виконавцем до суду поданокопії постанов про відкриття виконавчого провадження від 06.05.2020 року (а.с.28,29); постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження №61994791 (а.с.30); постанови про арешт коштів боржника від 06.05.2020 року (а.с.38); постанови про арешт коштів боржника від 14.12.2018 року, винесеної на підставі ухвали Новомосковського міськрайонного суду №183/7575/18 від 03.12.2018 року (а.с.33), відповіді установ на запити державного виконавця.
Крім зазначеного, в матеріалах справи міститься копія письмових пояснень ОСОБА_1 від 10.06.2020 року (а.с.39), у яких остання зазначила, що рішення суду нею буде виконано до 06.07.2020 року, копії постанов про відкриття виконавчого провадження отримала власноруч.
Актом державного виконавця від 12 серпня 2020 року (а.с.40) було встановлено, що на момент виходу державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 , будівля зачинена. Залишено вимогу ОСОБА_1 з`явитися до Новомосковського МР ВДВС.
Спірні правовідносини врегульовані наступними Закону.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.
Так, згідно до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.
Реалізація цього права надана суду та закріплена в ст. 439 ЦПК України, відповідно до якої питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.
При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Водночас, статтею 30 Конституції України, кожному гарантовано недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку не інакше як за вмотивованим рішенням суду.
Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.
За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.
Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.
Судове рішення про надання дозволу на проникнення до житла чи іншого володіння боржника має бути вмотивованим, тобто суду мають бути надані переконливі докази того, що виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до майна, проте це не дало результатів.
Підставою для такого проникнення є порушення боржником у виконавчому провадженні, встановлених статтею 19 Закону "Про виконавче провадження" обов`язків, які свідчать про ухилення особи від виконання рішення суду.
Відповідно до п.п.1,2 ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.
Звертаючись із поданням про примусове проникнення до житла, виконавець має довести наступне: боржник достовірно знає про наявність виконавчого провадження та повідомлявся про намір виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна, але чинив цьому перешкоди; боржник ухиляється від проведення виконавчих дій; майно належить боржнику або він має право користування ним; боржник не надавав доступу до майна у відведений для цього час вчинення виконавчих дій.
В свою чергу, державним виконавцем до подання не долучено документів, які підтверджують, що ОСОБА_1 є власником житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а отже, не подано належного обґрунтування необхідності проведення виконавчих дій із проникненням до вказаного житлового приміщення. Окрім того, в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які докази, на підтвердження того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду та що в зазначеному вище житловому приміщенні є речі та/або майно, за рахунок якого це рішення може бути виконане.
Також слід звернути увагу на те, що заявником не долучено до матеріалів подання відомостей про наявність чи відсутність інших осіб, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , та які мають право користуватися даним житловим приміщенням та завчасне їх попередження державним виконавцем про здійснення певних виконавчих дій, з метою недопущення порушення права їхнього користування, права власності речових прав на їх майно.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З вищевказаних норм законодавства вбачається, що звертаючись з поданням про примусове проникнення, державний виконавець не може обмежуватись лише наведенням переліку проведених виконавчих дій, а повинен зазначити, в чому полягає необхідність примусового проникнення в житло та навести докази, які підтверджують свідоме ухилення боржника від виконання рішення.
Крім того, наданий державним виконавцем акт не містять відомостей щодо ухилення боржника від виконання рішення та обізнаності про час та місце вчинення державним виконавцем виконавчих дій.
Згідно ч.1 ст.311 ЦК України, житло фізичної особи є недоторканим.
Таким чином, аналізуючи докази надані в підтвердження вимог подання, суд дійшов висновку, що державний виконавець, звертаючись із зазначеним поданням, в його змісті належним чином не вмотивував неможливість виконання рішення суду в інший спосіб з наданням вмотивованих та належно обґрунтованих доказів. З викладеного слідує, що зміст подання та обставини викладені в ньому не обґрунтовані достовірними, належними доказами, які б слугували підставою для його беззаперечного задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.30 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.258, 260,439 ЦПК України, суд, -
Відмовити заступнику начальника Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) у задоволенні подання про примусове проникнення до житла за адресою: АДРЕСА_1 , де постійно мешкає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з моменту її проголошення.

Суддя Сорока О.В.