ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м. Харків

Справа № 639/7226/17

Провадження № 22-ц/818/1330/20

Провадження № 22-ц/818/1332/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

секретаря Каплоух Н.Б.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , суддя Жовтневого районного суду м. Харкова Іванова Ірина Володимирівна,

Треті особи: Державна казначейська служба України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, про стягнення моральної шкоди,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 25 листопада 2019 року та на додаткове рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 13 грудня 2019 року, постановлені суддею Бородіної О.В.,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , судді Жовтневого районного суду м. Харкова Іванової Ірини Володимирівни, треті особи Державна казначейська служба України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, про стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням усіх уточнень позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь моральну шкоду в розмірі 10424 грн. з кожної та стягнути с Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь в якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 1 мільйон гривень.

Позов мотивований тим, що 25 листопада 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 надали до Харківського окружного адміністративного суду заперечення проти його позовної заяви по справі № 820/5224/16 про визнання неправомірними дій Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, де, на початку їх заперечень зазначено наступне: «Ми, активісти, спостерігачі ГО «Справедливий суд» доводимо до відому ОАС Харківської області, що лжеправозахисник громадянин ОСОБА_1 (1959 року народження) 10 років у м. Харкові та області, у обласних, у Апеляційному суді Харківської області особисто займається злочинами, а саме шахрайськими шляхами, відловлює осіб (людей похилого віку, інших категорій з верств соціально-незахищеної категорії людей) при цьому обіцяючи, що він береться вести справу у судах районів м. Харкова, обласних судах (справи по кримінальним, цивільним, адміністративним та навіть конституційним спорах. Викрадає гроші у дуже великих розмірах.» В кінці заперечень викладене наступне: «Ми надаємо до суду окружного адміністративного дане заперечення і вимагаємо від суду: у позові ОСОБА_1 до Верховної Ради з прав людини-відмовити у повному обсязі, бо злочинець- ОСОБА_1 - перешкоджає, гальмує у кримінальних справах по суті у 1-й системі суддів-слідчих Жовтневого райсуду м. Харкова».

Крім того, позивач зазначає, що у Жовтневому районному суді м. Харкова с 19 червня 2017 року знаходилась в провадженні справа №639/3661/17 за його заявою про відвід слідчого СВ Новобаварськго ВП ГУНП в Харківській області від досудового розслідування в кримінальному провадженні №0001533 від 21 серпня 2015 року. Як вважає ОСОБА_1 , дане кримінальне провадження вигадала відносно нього ОСОБА_5 , клопотання про розшук, про звернення ЖРС слідчого по справі до УКР в Харківській області, де викладене наступне «розшукати співучасників злочинів ОСОБА_1 , осіб-кришевателів злочинця ОСОБА_1 ..., співучасників злочину ОСОБА_1 ..., злочинець ОСОБА_1 , злочинцю ОСОБА_1 ...», хоча позивачу невідомо будь-яке судове рішення по кримінальному провадженню яке набрало законної сили відносно нього.

В уточненому позові зазначає, що в запереченнях ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 28 грудня 2017 року міститься наступне: 1.«гр. ОСОБА_6 -человек неадекватный, психически больной…», 2.«..неадеквата, психически больного гражданина ОСОБА_6 …», 3.«Мы возмущены действиями неадекватного, психически неуравновешенного человека», 4.«… а во твору-мошеннику ОСОБА_6 », 5.« я- ОСОБА_7 - не имею средств, чтобы купить инвалидность, как действует банда крышевателей во главе с ОСОБА_6 », 6.« ОСОБА_6 мошенник-аферист, один из Харьковских главарей коррупции. которому удается обворовывать, обманывать государство Украина, который искусно купил инвалидное удостоверение..», 7.« с целью правильного понимания преступника ОСОБА_6 », 8.«Основная цель преступных действий ОСОБА_6 : вводить все органы судебной власти в заблуждение, по собственной трусости, постоянному неадекватному поведению в суде- лживый, наглый аферист- мошенник, расчитывает избежать справедливого наказания, кроме всего он имеет особую наглость, предвзятое отношение к людям пожилого возраста, что говорят правду о его преступных действиях…», 9.« Просим суд: 2. Отозвать иск ОСОБА_6 от 05.12.2017 г. Иск есть неправомерный, неправдоподобный.За преступления ОСОБА_6 заслуживает срок согласно уголовного кодекса и тюремного заключения», 10.« Просим суд: 3. Изолировать от общества. Так как он под видом инвалидности морально и материально людям- пенсионерам вредит ОСОБА_6 ». Крім того, 17 січня 2018 року ОСОБА_2 подала до суду відзив, в якому викладене наступне: 1. «Інвалідність я на 100% запевняю суд куплена паном ОСОБА_1 » 2. «...З ОСОБИСТИХ МІРКУВАНЬ СУДДІВ - ХАБАРНИКІВ, ЗЛОЧИНЦІВ В ЗАКОНІ, 3. «...шахрая ОСОБА_1 ...», 4. «...Вашою геноцидно-корумпованою державою йще раз благаю суд, особисто суддю ОСОБА_8 зупинити злочинця ОСОБА_1 та його банду - кришевільників (групу підтримки), котрі з 2012 р. до теперішнього часу допомагають гром. ОСОБА_1 вчиняти злочини - крадіжки грошових сум. Саме лже-адвокат, народний правозахисник - неадекват ОСОБА_1 ...», 5. «..злочинець ОСОБА_1 », «...злочинцем ОСОБА_1 ...», «...злочинця ОСОБА_1 ...», «гром. ОСОБА_1 - неадекват, злодій в законі...», «Але бездіяльні слідчі поліції не зацікавлені в покаранні злочинця ОСОБА_1 , бо він сплачує їм хабарі, щоб залишитись непокараним та файно уникнути відповідальності за власні злочини», 6. «...злочинця - афериста, шахрая ОСОБА_1 ...», «...злочинець ОСОБА_1 ...». Також, 19 лютого 2018 г. ОСОБА_2 подала до суду клопотання в якому міститься наступне: 1. «...в запереченні вказано № 820/5224/16 ми в тому рахунку ОСОБА_2 ніяких заяв, клопотань чи заперечень не писали й не подавали до окружного адмін. суду. У нас є чітка підозра, що злочинець - неадекват ОСОБА_1 підробив документи»., 2.«...я гром. ОСОБА_2 , потерпіла від злочинів ОСОБА_1 в 2012 р.», 3. «...злочинець ОСОБА_1 ...», Крім того, 12 березня 2019 року ОСОБА_2 надала до суду заперечення в яких міститься наступне: 1.«Правоохоронні органи України про це повідомлені, але ж кришують банду ОСОБА_1 . Він протягом 15 років на чолі з його кришувальниками - особами дідами пенсійного віку, котрі є неадекватними людьми (усіх захисників -кришувальників знають судді - слідчі ЖРС - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ), котрі з ОСОБА_1 протягом останніх 4-х років, як відомо, намагаються вести боротьбу, але поки, що марно, 2.«...підтримує банду ОСОБА_1 », «...усвідомлене перешкоджання підозрюваного злочинця ОСОБА_1 . Даний шахрай - неадекват...», 3.«...громадянином - неадекватом ОСОБА_1 , котрий не має постійного місця помешкання, а мешкає у гуртожитку».

В останній редакції позовної заяви ОСОБА_1 доповнив, що у запереченнях ОСОБА_2 від 05.09.2018 року міститься наступна інформація У позові ОСОБА_1 додає фальсифіковані документи про інвалідність, та за допомогою корумпованого судді АСХО ОСОБА_12 він підробив заперечення до адміністративного суду, брехливим шляхом підробив підписи ОСОБА_2 та ОСОБА_13 А також зазначає у цих запереченнях міститься інформація відносно судді ОСОБА_14 .. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що співвідповідачі порушили його права людини, порушили презумпцію невинуватості та нанесли йому непоправну моральну шкоду згідно із постановою Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року Про судову практику у справах про захист честі, гідності, а також ділової репутації та ст. 23 ЦК України.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 25 листопада 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача з відповідачів не вбачається, оскільки такі вимоги є супутніми та їх задоволення можливо лише в разі встановлення судом порушень прав позивача та протиправних дій щодо нього. Судом не встановлено сукупності чотирьох обставин, які є підставами для задоволення позовних вимог у справах даної категорії, викладена позивачем інформація не призвела до порушення особистих немайнових прав позивача. За цих обставин суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є безпідставні та не підлягають задоволенню.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 13 грудня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 1050 грн.

Додаткове рішення суду мотивоване тим, що витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги адвоката, несуть сторони, а також той факт, що відповідач ОСОБА_2 у справі належним чином документально підтвердила такі витрати, і їх розмір є співмірним, що вказує про наявність правових підстав для стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 понесених нею витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1050 грн.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційними скаргами, у яких просив скасувати їх та ухвалити нові рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду мотивована тим, що судом порушено положення Конституції України, неповно з`ясовано обставини, які мають значення для вирішення справи, не доведено обставини, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також вважає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, що повністю не погоджується з рішенням суду та наводить доводи, викладені у позові.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що співвідповідачі порушили його права людини, порушили презумпцію невинуватості та нанесли йому непоправну моральну шкоду згідно із постановою Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року Про судову практику у справах про захист честі, гідності, а також ділової репутації та ст. 23 ЦК України. Відповідачі перешкоджають позивачу нормально жити, займатися важливими справами для суспільства, оскільки він є принциповим правозахисником, законослухняним громадянином України, пенсіонером, людиною з інвалідністю.

Тривалий час відповідачі порушують права позивача, завдають йому душевні страждання, принижують честь і гідність.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду мотивована тим, що будь-які документи попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат чи документи на підтвердження надання правової допомоги ані позивачу, ані будь-якій зі сторін відповідач ОСОБА_2 не направляла. Вказує, що суд провів судове засідання13 грудня 2019 року без виклику сторін з метою умисно приховати зазначені документи. Посилається на значне скрутне матеріальне становище, а також, що він є особою з інвалідністю 3-ї групи, пенсіонером та за 2018 календарний рік отримав 17469 грн. пенсії та 500 грн. доходу.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином та завчасно. Про вказані обставини свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень на ім`я ОСОБА_1 , Державної казначейської служби України та Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Уповноважений ВРУ з прав людини Денісова Л.Л. подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. Конверти із судовими повістками на судове засідання призначене 21 грудня 2020 року, надісланих на ім`я ОСОБА_14 та ОСОБА_2 , повернулися на адресу суду з відмітками «Адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України вказані особи про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) під час усього розгляду справи не повідомляли.

18 грудня 2020 року від ОСОБА_1 через канцелярію апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із загостренням захворювання через яке йому встановлено 3 групу інвалідності.

Судова колегія вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити з огляду на те, що цивільна справа у провадженні суду на розгляді знаходиться досить тривалий час, а саме з січня 2020 року, протягом розгляду справи позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 вже неодноразово подавалися клопотання про відкладення розгляду справи. Позивачем не було викладено причин, які унеможливлювали викладення ним своїх міркувань, пояснень чи надання додаткових доказів або їх наявність у письмовому вигляді за весь час перебування справи в провадженні апеляційного суду.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany)).

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі наведеного, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги на рішення суду та на додаткове рішення задоволенню не підлягають, з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що відповідачі надали до Харківського окружного адміністративного суду заперечення проти позовної заяви по справі № 820/5224/16 від 25.11.2016 року , а також Жовтневому райсуду м.Харкова по справі № 639/7226/17 від 28.12.2017 року, а також інші клопотання та заяви в яких виклали свої судження по суті справ та стосовно особи позивача.

Позивач звернувшись з позовом до суду просив про відшкодування моральної шкоди.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи.

Честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством (стаття 201 ЦК України).

Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких і право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України).

Відповідно до статті 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб, який здійснюється способами, встановленими главою 3 ЦК України, зокрема, шляхом відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 280 ЦК України регламентовано, що моральна шкода підлягає відшкодуванню, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано такої шкоди.

Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію», якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення цивільного права є результатом протиправних дій порушника, внаслідок чого воно зазнало зменшення або ліквідації, що позбавляє його носія можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково.

При цьому, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи.

Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обгрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.3 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових та електронних доказів, висновків експертів.

Матеріали справи не містять доказів позовних вимог, а саме , що в результаті протиправних дій відповідачів цивільні права позивача зазнали зменшення або ліквідації і це позбавило його можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму ВС України № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача , вини останнього в її заподіянні та причинного зв"язку між протиправністю діяння та шкодою.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини по справі і дав належну оцінку наданим сторонами доказам і дійшов правильного висновку про недоведенність спричиненої шкоди позивачу.

Аналізуючи наведені положення законодавства, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено, що вказані відомості у наведеному контексті порушили його особисті немайнові права або завдали шкоди його особистим немайновим благам або перешкоджають займатись правозахисною діяльністю.

Також, суд вважає вірним висновок районного суду щодо позовних вимог заявлених до судді Жовтневого районного суду м. Харкова Іванової І.А., зокрема, що позивач залучаючи співвідповідача до справи, жодним чином не обґрунтував які саме права позивача були порушені, та в чому полягає завдана йому шкода, яку він оцінив у розмірі 1 млн. грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги, що відповідачі перешкоджають позивачу нормально жити, займатися важливими справами для суспільства, оскільки він є принциповим правозахисником, законослухняним громадянином України, пенсіонером, людиною з інвалідністю та тривалий час порушують права позивача, завдають йому душевні страждання, принижують честь і гідність не грунтуються на наявних матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь яких доказів, які б спростовували висновки суду позивач суду не надав.

Стосовно доводів апеляційної скарги на додаткове рішення суду про відсутність підстав для стягнення з позивача судових витрат на правову допомогу судом апеляційної інстанції враховано таке.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано ст.133, 137, 138 та 141 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні під час розгляду справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст.137,138 ЦПК України витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд першої інстанції належним чином оцінив докази та зробив обґрунтований висновок про наявність підстав для відшкодування судових витрат, понесених ОСОБА_2 , оскільки такі витрати документально підтверджені, тому їх відшкодування відповідає правилам частини першої статті 137,138 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що на а.с.141-146 у томі справи №2 міститься копія договору про надання правової допомоги від 13 червня 2019 року за №29/19-ц, укладений між ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням «Макмел», згідно якого АО «Макмел» зобов`язується здійснювати ознайомлення з матеріалами даної справи, брати участь у судових засіданнях, складати процесуальні документи, здійснювати юридичний супровід, надавати усні та письмові консультації під час здійснення процесуальних дій у судовому та позасудовому порядках, звертатися з адвокатськими запитами, ознайомлюватись з документами та матеріалами, складати заяви, скарги, клопотання та інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку, виступати представником клієнта у всіх судових установах, посвідчувати копії документів у справах, користуватись іншими правами, передбаченими процесуальними кодексами тощо.

Подані заяви, що містяться в матеріалах справи від імені відповідача, передбачено нормами ЦПК України і із матеріалів справи убачається, що такі дії відповідають умовам договору про надання правової допомоги, та є обґрунтованими.

Доводи позивача щодо відмови у задоволенні стягнення судових витрат на правничу допомогу не є підставами для цього в розумінні ст.137 ЦПК України. крім того, згідно ч.5,6 цієї статті у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивачем не доведено неспівмірність стягуваних витрат, і не було вказано підстав для їх зменшення та не спростовано реальність надання визначеної правничої допомоги відповідачу, яку суд вважав доведеною.

Отже, витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для скасування додаткового рішення про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу, тому апеляційна скарга на додаткове рішення задоволенню не підлягає.

Що стосується заяви відповідача про відшкодування судових витрат, понесених відповідачем в суді апеляційної інстанції, то судова колегія відмовляє в їх стягненні, оскільки отримані апеляційним судом відзиви, пояснення та заява, зазначені в акті про надання правової допомоги від 15 травня 2020 року за своїм змістом є майже ідентичними вже наявним у справі відзиву на позовну заяву, запереченням та письмовим поясненням.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 25 листопада 2019 року та на додаткове рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 13 грудня 2019 року залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 25 листопада 2019 року та додаткове рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 13 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

повний текст постанови

складено 24 грудня 2020 року