Справа № 703/4980/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Прилуцького В.О.

секретар судового засідання Кочеткова І.В.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

встановив:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом в якому просить поновити йому термін для прийняття спадщини, яка відкрилась після ОСОБА_6 .

Позов мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_6 . Після її смерті відкрилась спадщина на будинковолодіння в с. Дубіївка Черкаського району. Він не знав про те, що померла бабуся за життя розпорядилась належним їй будинком та заповіла його йому, а тому він не звернувся вчасно до нотаріальної контори. Однак, як тільки йому стало відомо про наявність заповіту він відразу подав заяву про прийняття спадщини до Смілянської державної нотаріальної контори, однак вже на той час пропустив термін для такого звернення. Оскільки іншим чином прийняти спадщину він не має можливості, то змушений звернутись до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини терміном 3 місяці.

Позивач в судове засідання не з`явився.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні 15 липня 2020 року позов підтримала та пояснила, що вона після смерті ОСОБА_6 телефонувала до позивача ОСОБА_5 та повідомила його про те, що бабуся померла. Однак, через те, що він постійно проживає в Російській Федерації та через побоювання щодо ситуації в країні та проведення АТО він не зміг приїхати в Україну на похорони бабусі. Позивач спершу не мав наміру оформляти спадщину, однак після того як дізнався про наявність заповіту, вирішив все ж подати заяву про прийняття спадщини, оскільки така воля була його бабусі. З метою оформлення спадкових прав позивач оформив доручення на право представлення його інтересів їй. Однак, звернувшись із заявою про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_6 йому було відмовлено, оскільки він пропустив шестимісячний термін. Оскільки на даний час іншим шляхом оформити спадщину він не має можливості то змушений був звернутись до суду з даним позовом.

В судове засідання призначене на 22 грудня 2020 року представник позивача ОСОБА_2 не з`явилась.

Представник позивача, адвокат Геріх М.А. в судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовільнити. Вказав суду на те, що дійсно позивач ОСОБА_5 проживає в Російській Федерації та є громадянином РФ. Про смерть бабусі ОСОБА_6 позивач дізнався із телефонного дзвінка ОСОБА_2 , однак через те, що в Україні триває антитерористична операція між збройними силами України та Російської Федерації ОСОБА_5 вирішив не їхати на поховання бабусі. Про існування заповіту він не знав на момент смерті бабусі, тому відповідно не мав наміру на оформлення спадщини. Однак, коли ОСОБА_5 дізнався про існування заповіту від ОСОБА_2 він відразу видав на її ім`я доручення та написав відповідну заяву до Смілянської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Однак, йому було відмовлено у прийняті такої заяви, адже він пропустив термін, встановлений у 6 місяців та йому рекомендовано звернутись до суду. Представник позивача ОСОБА_2 повідомила позивача про існування заповіту в листопаді 2019 року, точної дати а ні представник ОСОБА_2 , а ні позивач не пам`ятають.

Оскільки бабуся позивача ОСОБА_6 за життя розпорядилась належним їй будинком та заповіла його позивачу у справі ОСОБА_5 , то він має намір оформити спадщину так як і хотіла його бабуся.

Окрім того вказав, що нотаріус при заведенні спадкової справи, встановивши, що наявний заповіт після смерті ОСОБА_6 повинна була вчинити дії щодо розшуку і повідомлення спадкоємця за заповітом, повинна була вжити всих заходів для повідомлення спадкоємця за заповітом про його наявність, зокрема здійснити його виклик через оголошення у пресі, однак не здійснила цього. В зв`язку з чим права позивача, як спадкоємця за заповітом після смерті його бабусі ОСОБА_6 були порушенні та він позбавлений можливості оформлення права власності на спадкове майно.

В зв`язку з тим, що позивач не знав про існування заповіту яким ОСОБА_6 заповіла будинковолодіння та земельну ділянку йому та в зв`язку з тим, що нотаріус не здійснила жодних заходів для розшуку спадкоємця за заповітом та його повідомлення, вважає, що це є достатніми підставами для задоволення позову та надання ОСОБА_5 додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 терміном у три місяці.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, оскільки вважає його безпідставним. Пояснив суду, що позивач по справі ОСОБА_5 достеменно знав про існування заповіту, який склала ОСОБА_6 на його ім`я та вводить суд в оману. Дійсно, позивач проживає в Російській Федерації та не буває останні роки на території України, однак він постійно тримає зв`язок з ОСОБА_2 . Остання, після смерті ОСОБА_6 телефонувала до ОСОБА_5 та повідомила його про факт смерті бабусі. Однак, позивач не приїхав на поховання так і до цього часу він в селі не був. Про існування заповіту він знав ще за два роки до смерті ОСОБА_6 , оскільки сам заповіт померла передала на зберігання ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_6 представник позивача ОСОБА_2 неодноразово приходила до нього та просила продати їй будинковолодіння АДРЕСА_1 , оскільки він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 шляхом подання заяви відповідного змісту. Однак він не погодився на продаж будинку, а тому позивач і звернувся до суду із вказаним позовом.

Представник відповідача, адвокат Шкарупа Т.С. в судовому засіданні позов не визнала. Пояснила суду, що позов не визнають, оскільки позивач достовірно знав про існування заповіту на його ім`я та коли в нього не вийшло домовитись із відповідачем про оформлення спадщини він вирішив звернутись до суду. Факт того, що позивач знав про існування заповіту підтверджується поясненнями відповідача та свідків, які вказували на те, що представник позивача ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_7 приходила до ОСОБА_8 та пропонувала йому кошти за спадщину, однак він відмовився. Після того як вони зрозуміли, що домовитись із ОСОБА_8 не вийде, але знали, що пропустили термін звернення із заявою до нотаріуса то вирішили звернутись до суду із необґрунтованим позовом.Просила суд відмовити у задоволені позову, оскільки вважає його безпідставним.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію сторін, заслухавши покази свідків, приходить до висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ст. 15 ЦК України). Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 27 листопада 2019 року ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на будинковолодіння АДРЕСА_2 .

Позивач ОСОБА_9 є онуком померлої ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 14 листопада 1991 року (а.с.13), копією свідоцтва про зміну імені від 16 травня 2019 року (а.с.14) та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про держану реєстрацію народження від 13 грудня 2019 року (а.с.15).

Позивач ОСОБА_5 посилаючись на те, що оскільки він постійно проживає за межами України, а саме в Російській Федерації то про смерть своєї бабусі ОСОБА_6 він дізнався із телефонного дзвінка ОСОБА_2 , однак на похорони приїхати не зміг. В листопаді 2019 року він знову ж таки з телефонного дзвінка ОСОБА_2 дізнався про існування заповіту, складеного ОСОБА_6 на його ім`я. Після чого він дав доручення ОСОБА_2 для оформлення його спадкових прав та написав відповідну заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, однак йому повідомили про те, що він пропустив встановлений законом термін для подання такої заяви.

З відповіді Дубіївської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 05-09/510 від 20 грудня 2019 року, дійсно вбачається, що ОСОБА_6 дійсно складалось 2 заповіти 3 серпня 2012 року та 12 червня 2015 року (а.с.17).

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Як вбачається з дослідженої судом вище копії свідоцтва про смерть ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12), це і є днем відкриття спадщини та відповідно до норм ЦК України піврічний термін для прийняття спадщини закінчується 16 листопада 2019 року включно.

Як вказує позивач в позовній заяві та підтверджено і представниками позивача, показами свідків, даними в судовому засіданні, позивач ОСОБА_5 достовірно знав про час відкриття спадщини, оскільки йому про це повідомила ОСОБА_2 відразу після смерті бабусі ОСОБА_6 .

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

З копії довідки виконавчого комітету Костянтинівської сільської ради № 2232 від 19 серпня 2019 року вбачається, що померла ОСОБА_6 була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_3 . На день смерті ОСОБА_6 в домоволодінні ніхто крім померлої не був зареєстрований і не проживав (а.с.56).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

Позивач в позовній заяві та його представники в судовому засіданні вказали на те, що на час відкриття спадщини ОСОБА_5 не проживав із спадкодавицею ОСОБА_6 і про наявність заповіту, складеного на його користь, дізнався поза межами строку, передбаченого частиною першою статті 1270 ЦК України. Нотаріус же не здійснила жодних для його повідомлення про існування заповіту не здійснила його виклик для реалізації його прав на прийняття спадщини. Такі обставини на їх думку є поважною причиною, пов`язаною з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини, що є підставою для визначення ОСОБА_5 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

З урахуванням наведених норм Законодавства, вбачається, що якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Так, ОСОБА_5 в обґрунтування поважності причин пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини посилається на те, що він постійно проживає в Російській Федерації, є громадянином Росії та про існування заповіту, складеного на його ім`я дізнався від ОСОБА_2 в листопаді 2019 року та відповідно із заявою про прийняття спадщини звернувся вже поза межами встановленого Законом строку. Окрім того, як на підставу для звернення з даним позовом до суду позивач зазначив те, що нотаріус відкриваючи спадкову справу після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , встановивши, що існує заповіт складений на його ім`я, повинна була вжити всих заходів для встановлення його місця знаходження та повідомлення про наявність такого заповіту, однак не зробила цього.

Відповідач же, як на підставу заперечень проти позову, вказав на те, що позивач вводить суд в оману, оскільки він знав про існування заповіту, який склала ОСОБА_6 на його ім`я задовго до смерті спадкодавиці. Однак, коли він відмовився на умови які пропонував йому ОСОБА_8 той повідомив, що він буде звертатись до суду, оскільки має заповіт на його користь.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78,79 ЦПК України).

З копії паспорту позивача ОСОБА_9 , дійсно вбачається, що він є громадянином Російської Федерації, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_4 (а.с.9).

Тобто посилання позивача на те, що він не проживав разом із спадкодавицею та не бував у неї в гостях тривалий час, підтверджується вказаним вище доказом та показами свідків, допитаних в судовому засіданні.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що сторони по справі є її племінника ОСОБА_11 дітьми. Повідомила суду про те, що сім`я проживала у будинку. Невістка ОСОБА_12 запитала в неї, що робити, бо в неї два онуки, один далеко та інший поруч, а син помер. Я їй сказала, що раз два онуки і дві хати в неї то хай поділить ОСОБА_13 стару хату, а ОСОБА_8 нову у Смілі. Отак вони і вирішили. Після смерті ОСОБА_14 , вона із сусідкою прибирали в хаті та в листопаді 2019 року знайшли заповіт, який склала ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 . Про існування заповіту повідомили ОСОБА_13 також в листопаді 2019 року.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що він проживає поруч із ОСОБА_2 та біля ОСОБА_7 та добре знав померлу. Про існування заповіту він дізнався від сусідки ОСОБА_2 , яка повідомила йому про те, що коли вона прибирала в будинку померлої ОСОБА_7 та перебирала там документи то знайшла заповіт. Ця розмова відбулась в листопаді 2019 року. ОСОБА_2 дуже переживала, що ОСОБА_13 не встиг передати свої документи для прийняття спадщини. Йому відомо про те, що ОСОБА_2 повідомила про існування заповіту ОСОБА_13 після того як його знайшла, тобто в листопаді 2019 року.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_17 проживає в Російській Федерації, вона познайомилась із представником ОСОБА_18 - ОСОБА_2 на похоронах ОСОБА_7 . Після смерті ОСОБА_19 декілька разів приїжджала до неї та повідомляла, що в неї наявний заповіт від баби ОСОБА_14 на користь ОСОБА_13 , однак щоб він не платив податки, просила щоб ОСОБА_8 оформив будинок на себе, а вона йому заплатить якісь гроші. Яким чином ОСОБА_8 мав це зробити вона не знає. Однак ОСОБА_2 повідомляла їй, що оскільки вона має право оформити спадщину після смерті ОСОБА_7 , бо на нього заповіт, то якщо вони не погодяться оформити її на ОСОБА_8 за умови, що вони заплатять то вони оформлятимуть право власності по заповіту хоч їй це буде коштувати і дорого.

На запитання представника позивача, адвоката Геріха М.А. свідок ОСОБА_16 повідомила суду, що ОСОБА_20 приїздила до них декілька разів і це було десь за два чи три місяці після смерті ОСОБА_14 . Про існування заповіту ОСОБА_8 було відомо, однак чи повідомляв він про його наявність нотаріусу коли приймав спадщину, вона не знає.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_8 це його зять та вони на даний час проживають разом. Із присутніх в залі суду він знає лише представника позивача, яку бачив тричі та вона повідомляла йому, що в неї є заповіт, який склала ОСОБА_14 на користь ОСОБА_18 . ОСОБА_22 він не знає взагалі. Представник позивача шукала його зятя ОСОБА_8 та просили його відмовитись від спадщини, яка залишилась після смерті баби ОСОБА_14 в с. Дубіївка.

На запитання представника позивача, адвоката Геріха М.А, свідок ОСОБА_21 повідомив, що бачив ОСОБА_2 тричі, один раз вона приїздила до них до додому та просила щоб ОСОБА_8 відмовився від спадщини. Він особисто не чув щоб ОСОБА_2 пропонувала ОСОБА_8 кошти за спадщину. ОСОБА_2 повідомляла, що в неї є документи на спадщину, чи довіреність чи ще щось точно не знає.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснила, що вона перебувала на роботі в магазині Сріблянка разом із ОСОБА_24 . Вона покликала його коли до нього приїздила жінка, яка є представником позивача. Вона самої розмови не чула, однак бачила, що жінка показувала якісь документи ОСОБА_8 . Після того як ОСОБА_8 повернувся до магазину вона запитала у нього чому до нього приїжджали та він відповів, «що поговорити щодо спадщини». Більше нічого він не сказав. Ця подія була влітку 2019 року.

З наявних у справі копій заповіту дійсно вбачається, що померла ОСОБА_6 , за життя, склала два заповіти, 03 серпня 2012 року (а.с. 19) та 12 червня 2015 року (а.с.18).

Відповідно до ч. 2,3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Зважаючи на ці норми Цивільного кодексу України, заповіт який складено ОСОБА_6 03 серпня 2012 року скасований заповітом який складено 12 червня 2015 року.

З копії заповіту від 12 червня 2015 року вбачається, що ОСОБА_6 за життя розпорядилась належним їй майном та заповіла будинок з прилеглою земельною ділянкою, який знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.18).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Ч. 1 ст. 1269 ЦК України вказує на те, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що часом відкриття спадщини є день смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно, спадкоємці як за законом так і за заповітом мали право звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців від цієї дати, тобто по 16 листопада 2019 року включно.

Позивачем стверджується про те що про існування заповіту йому як на момент смерті бабусі ОСОБА_6 так і на час встановлений законом у шість місяців, про існування заповіту, складеного на його імя відомо не було, тому він не звернувся із відповідною заявою про прийняття спадщини.

Судом встановлено що дійсно позивач про існування заповіту, складеного ОСОБА_6 12 червня 2015 року на його ім`я дізнався в листопаді 2019 року, про що вказали в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 і ОСОБА_15 та представник позивача ОСОБА_2 .

З копії спадкової справи № 540/2019, заведеної після смерті ОСОБА_6 вбачається, що із заявою про прийняття спадщини, після смерті останньої звернувся 21 вересня 2019 року ОСОБА_3 відповідач по справі (а.с.54).

Інші спадкоємці після смерті ОСОБА_6 до нотаріальної контори із заявами про відмову/прийняття спадщини не звертались, зареєстровані не були, що підтверджується вище вказаною довідкою сільської ради (а.с.56) та копією спадкової справи (а.с.54- 70).

Позивач же ОСОБА_9 звернувся із заявою про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_6 до Смілянської нотаріальної контори вже після закінчення передбаченого законодавством терміну у шість місяців - 28 листопада 2019 року.

Даний факт підтверджується копією заяви ОСОБА_9 серії 52 АА 3998776 від 28 листопада 2019 року (а.с.63) та копіями доручень, виданими для оформлення спадкових прав на ім`я ОСОБА_2 серії 52 АА 3998574 від 28 листопада 2019 року та серії 52 АА 3998775 від 28 листопада 2019 року.

З вище викладеного вбачається, що позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 пропустивши 12 днів із дня закінчення встановленого законом терміну.

З даним позовом позивач ОСОБА_5 звернувся до суду 26 грудня 2019 року, тобто після спливу лише півтора місяця від дати закінчення передбаченого законом терміну для подання заяви про прийняття спадщини.

Суд, дослідивши надані позивачем докази та врахувавши пояснення сторін по суті справи, врахувавши пояснення свідків, приходить до висновку, що ОСОБА_5 надано суду належні та допустимі докази, які свідчать про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку про прийняття спадщини, зокрема те, що він дізнався про наявність заповіту на його користь вже після спливу передбаченого законом терміну, що свідчить про поважність причини пропуску такого строку.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини.

Такий висновок узгоджується із висновками викладеними в постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року в справі № 6-496цс17 та постановах Верховного Суду у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), № 565/1145/17 від 26 червня 2019 року, від 07 серпня 2019 року у справі № 629/1886/18 (провадження № 61-11600св19), від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17-ц (провадження № 61-49121св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 209/1795/18 (провадження № 61-14842св19), від 21 листопада 2019 року у справі № 626/2055/18 (провадження № 61-17906св19), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19), від 09 квітня 2020 року у справі № 648/703/17 (провадження № 61- 41669св18), від 15 квітня 2020 року у справі № 190/106/18 (провадження № 61-41455св18) від 26 березня 2020 року у справах № 517/82/19 (провадження № 61-1340св20) та № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19), від 10 червня 2020 року у справі № 640/13714/17 (провадження № 61-44478св18) від 01 липня 2020 року у справі № 131/192/19 (провадження № 61-22639св19), від 24 липня 2020 року у справі № 729/559/18 (провадження № 61-1099св19).

Окрім того, як на підставу для подання позову та визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач ОСОБА_5 послався на те, що він мав перешкоди у поданні заяви про прийняття спадщини та є підстави визнати такі причини поважними, оскільки він не був членом сім`ї померлої, не проживав спільно з нею, нотаріусом не зроблено жодної спроби своєчасно, протягом визначеного законом строку, розшукати спадкоємця за заповітом. Про відкриття спадщини позивачу, як він зазначає та встановлено судом, стало відомо лише в листопаді 2019 року від ОСОБА_2 .

Саме через бездіяльність нотаріуса він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини. Відповідно, не знаючи про такий заповіт, позивач не зміг скористатись вчасно своїм правом, як спадкоємець по заповіту та вчасно подати заяву нотаріусу.

З приводу цього суд зазначає наступне.

З відповіді Смілянської державної нотаріальної контори № 580/02-14 від 04 червня 2020 року, вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу № 540/2019 (а.с.53-70).

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 21 вересня 2019 року вбачається, що нотаріусу було відомо про наявність чинного заповіту складеного ОСОБА_6 12 червня 2015 року (а.с.61).

Однак, оглянувши матеріали спадкової справи, судом не встановлено будь яких дій з боку нотаріуса для повідомлення спадкоємця за заповітом ОСОБА_5 про існування такого заповіту та здійснення його виклику для подання заяви про прийняття/відмову від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо); вживають заходів щодо охорони спадкового майна; видають свідоцтва про право на спадщину.

На нотаріусів може бути покладено вчинення інших нотаріальних дій згідно із законом (частина друга статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Зазначене також свідчить про невиконання у повній мірі державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори вимог п. 2.2. Глави 9, п. 2.2 та п. 3.2 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №282/20595, відповідно до яких, перед вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна нотаріус вчиняє низку дій, які забезпечують повну охорону цього майна, зокрема, повідомляє про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Така позиція узгоджується з практикою Верховного суду, зокрема постановою Верховного Суду справа № 761/42165/17-ц від 28 жовтня 2019 року.

При цьому, вирішуючи спір у цій справі, суд враховує свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та дотримується принципу пропорційності між застосованим заходом і переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивача в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі відповідає правовому висновку Верховного Суду України викладеному у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17.

Враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що позивач довів наявність перешкод, які впливали на своєчасність подання заяви до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини за заповітом, а також враховує і те, що він звернувся із заявою про прийняття спадщини у короткий термін з моменту встановленого строку, як і те, що дізнавшись, що він пропустив встановлений законом термін для подання такої заяви він у короткий проміжок часу звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд приходить до висновку, що позивач, повністю довів ті підстави на які він посилається, як на підставу звернення із даним позовом до суду та надав належні і допустимі докази для їх підтвердження.

Відповідач же натомість, не надав до суду жодного належного і допустимого доказу які б підтвердили його заперечення проти позову, зокрема того факту, що позивачу було достеменно відомо про існування заповіту на його ім`я.

Покази свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_21 та ОСОБА_23 носять інформативний характер та жодним чином не підтверджують факту повідомлення позивача ОСОБА_5 про існування заповіту від 12 червня 2015 року у раніший термін, ані ж вказаний позивачем та зазначений в судовому засіданні свідками ОСОБА_25 і ОСОБА_15 , а також представником позивача ОСОБА_2 , яка і повідомила безпосередньо позивача про існування такого заповіту.

Таким чином, враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що оскільки позивач довів поважність причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6 , - позовні вимоги слід задовільнити частково.

Ч. 3 ст. 1272 ЦК України зазначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Суд, приходить до висновку, що заявлений позивачем додатковий строк для прийняття спадщини 3 місяці є завищеним та вважає, що достатнім для подання відповідної заяви про прийняття спадщини буде термін в два місяці з дня набрання даним рішенням законної сили.

Позивач просив суд, покласти витрати зі сплати судового збору на нього, інших витрат пов`язаних з розглядом справи позивачем та його представниками не заявлено та доказів на їх понесення не надано. Відповідно сплачений при подачі позову судовий збір слід віднести на його рахунок.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1268-1272 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. 4, 76-89, 141, 258, 263-265, 268, 273,352, 354, 355 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовільнити частково.

Визначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковий строк в два місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_7 , яка померла в с. Плоске Смілянського району Черкаської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Перебіг додаткового строку для прийняття спадщини починається з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28 грудня 2020 року.

Головуючий: В. О. Прилуцький