справа № 757/8802/19-ц головуючий у суді І інстанції Ільєва Т.Г.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Нежури В.А.,
з участю секретаряМариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми відсотків та пені,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року позивач звернувся до Печерського районного суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», в якій просив суд: стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 , відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 78 105,52 грн.; відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», пеню у розмірі трьох відсотків за кожен день прострочення з 18.02.2018 року по 18.02.2019 року, у розмірі 24 087 028,26 грн.; витрати, пов`язані з розглядом справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту) в іноземній валюті - Договір №SAMDN7036 «Стандарт на 12 міс» із сумою вкладу 6 000 дол. США (шість тисяч доларів 00 центів).

24 травня 2013 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту) в іноземній валюті - Договір №SAMDN2117 «Стандарт на 12 міс» із сумою вкладу 17 000 дол. США (сімнадцять тисяч доларів 00 центів).

01 червня 2013 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту) в іноземній валюті - Договір №SAMDN4789 «Стандарт на 12 міс» із сумою вкладу 25 000 дол. США (двадцять п`ять тисяч доларів 00 центів).

09 липня 2013 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту) в іноземній валюті - Договір №SAMDN0879 «Стандарт на 12 міс» із сумою вкладу 11 000 дол. США (одинадцять тисяч доларів 00 центів).

На виконання умов договорів, позивачем було внесено кошти на депозит, що підтверджується квитанцією.

Таким чином, між позивачем та Банком було укладено 4 договори банківського строкового вкладу (депозиту) в іноземній валюті.

ОСОБА_1 з 2016 року неодноразово зверталась до відділення ПАТ КБ «Приватбанк» з проханням надати їй доступ до коштів.

08 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до банку з письмовою заявою, в якій просила видати грошові кошти, які були внесені за вищезазначеними договорами банківського вкладу, але відповіді від банку не отримала.

Кошти, внесені на депозит та нараховані на них відсотки за Договором №SAMDN0879, за Договором №SAMDN2117, за Договором №SAMDN4789 та за Договором №SAMDN7036 залишаються невиплаченими відповідачем ОСОБА_1 .

Тому, позивач, вважаючи, що її права є порушеними, змушена була звернутись до суду з позовом для захисту своїх майнових прав.

16 липня 2018 року рішенням Печерського районного суду м. Києва було встановлено що, у добровільному порядку ПАТ КБ «Приватбанк» відмовляється від взятих на себе зобов`язань з повернення коштів, вимоги про захист порушеного права шляхом примусового їх стягнення є обґрунтованими, а тому, судом було задоволено позовні вимоги про стягнення суми вкладів та відсотків по даним вкладам.

Дані обставини були встановлені і Київським апеляційним судом по справі №757/75443/17-ц про що зазначено у постанові від 10 січня 2019 року.

Станом на 13 грудня 2017 року позивач повинен був, відповідно до умов депозитних договорів, виплатити ОСОБА_1 80 753,62 дол. США.

Банком було проігноровано вимоги ОСОБА_1 , що встановлено судовими рішеннями по справі №757/75443/17-ц, та не було своєчасно повернуто належні позивачу кошти, тому позивач вважав за доцільне відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» нарахувати пеню за кожний день прострочення з урахуванням строків спеціальної позовної давності.

Пеня за прострочення виконання надання послуги відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», на думку позивача, з 18.02.2018 року по 18.02.2019 року - складає 884 252,13 дол. США, що за офіційним курсом НБУ дорівнює 24 087 028,26 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми відсотків та пені задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 , відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 78 105 (сімдесят вісім тисяч сто п`ять) грн. 52 коп.; за прострочення виконання зобов`язань за договорами банківський вкладів, пеню у розмірі 80 753 (вісімдесят тисяч сімсот п`ятдесят три) долара США 62 центи; судовий збір у розмірі 9 605, 00 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) грн. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просило рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким зменшити розмір пені до розміру стягнутих судом відсотків за депозитними договорами.

При цьому, зазначає, що не згодний з судовим рішенням в частині пені, яку стягнуто в іноземній валюті, що не передбачено законодавством. Судом невірно застосовано норму ч.3 ст. 551 ЦК України та не застосовано принцип розумності та пропорційності.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

11 серпня 2020 року до суду надійшов відзив позивача, поданий представником - ОСОБА_2 згідно якого просив апеляційну скаргу залишити без задоволення. Посилаючись на практику Верховного Суду, зазначає, що зменшення пені до суми вкладу відповідає принципу розумності та справедливості, що забезпечує дійсну відповідальність банку за порушення зобов`язань, а також захистить порушене право позивача користування та володіння своїми коштами.

В судовому засіданні представник апелянта просив апеляційну скаргу задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи до суду не з`явилися, однак її неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та вимоги заявлені у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що 09 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту) в іноземній валюті - Договір №SAMDN7036 «Стандарт на 12 міс» із сумою вкладу 6 000 дол. США (шість тисяч доларів 00 центів).

24 травня 2013 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту) в іноземній валюті - Договір №SAMDN2117 «Стандарт на 12 міс» із сумою вкладу 17 000 дол. США (сімнадцять тисяч доларів 00 центів).

01 червня 2013 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту) в іноземній валюті - Договір №SAMDN4789 «Стандарт на 12 міс» із сумою вкладу 25 000 дол. США (двадцять п`ять тисяч доларів 00 центів).

09 липня 2013 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту) в іноземній валюті - Договір №SAMDN0879 «Стандарт на 12 міс» із сумою вкладу 11 000 дол. США (одинадцять тисяч доларів 00 центів).

На виконання умов договорів, позивачем було внесено кошти на депозит, що підтверджується матеріалами справи.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва 16 липня 2018 року задоволено позовні вимоги позивача про стягнення суми вкладів та відсотків по даним вкладам.

Банком не було своєчасно повернуто належні позивачу кошти, тому позивач відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» нарахував пеню за кожний день прострочення з урахуванням строків спеціальної позовної давності в розмірі 884 252,13 дол. США, що за офіційним курсом НБУ дорівнює 24 087 028,26 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що розмір нарахованої позивачем неустойки 884 252,13 дол. США значно перевищує розмір збитків 80 753,62 дол. США, тому наявні підстави для зменшення її розміру, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, і застосовуючи принцип розумності та справедливості вирішив стягнути з відповідача пеню, зменшивши її розмір до розміру боргу відповідача перед позивачем, що складається з розміру банківських вкладів та суми не виплачених відсотків, які встановленні рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16.07.2018 року .

Оцінюючи висновки суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

За положеннями статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 01 червня 2016 року в справі № 6-2558цс15, від 28 вересня 2016 року в справі № 6-1699цс16, від 13 березня 2017 року в справі № 6-2128цс16.

Тлумачення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави зробити висновок, що нарахування пені має відбуватися на всю суму утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року в справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19), Верховний Суд у складі колегій суддів судових палат Касаційного цивільного суду у постановах від 05 червня 2019 року в справі № 757/32522/17-ц (провадження № 61-461св19), від 19 червня 2019 року в справі № 359/8114/17 (провадження № 61-81св19), від 11 січня 2020 року в справі 335/11482/16-ц (провадження № 61-19787св19), від 29 січня 2020 року в справі № 757/53464/18 (провадження № 6114248св19).

Отже, проведений судом першої інстанції розрахунок пені, на думку колегії суддів відповідає нормам діючого законодавства, а доводи апеляційної скарги щодо необхідності зменшення розміру пені до розміру заборгованості лише з відсотків суперечить тлумаченню частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої, пеня має нараховуватися також і на неповернутий розмір вкладу.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що при визначенні розміру пені суд першої інстанції дотримався принципу пропорційності в цивільному процесі та вірно врахував положення статті 551 ЦК України. З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 61-1120 цс 15 і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц, провадження № 14-64 цс 19.

Так, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З огляду на обставини даної справи, колегія суддів вважає, що будь яких інших обставин, які мають істотне значення і не були враховані судом першої інстанції при застосування ч.3 ст.551 ЦК України не встановлено.

Натомість, враховуючи обставини даної конкретної справи, а саме, значний розмір банківських вкладів (59 000 дол. США), необґрунтоване та неправомірне утримання цих коштів відповідачем протягом тривалого часу, безпідставне не виконання рішення суду, що набрало законної сили щодо повернення грошових коштів позивачу, враховуючи завдання цивільного судочинства та виходячи із засад справедливості, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обгрунтовано зменшив розмір пені до розміру заборгованості, яка і на даний час не повернута позивачу.

При цьому, колегія суддів критично оцінює посилання апелянта на висновки та практику Верховного суду про зменшення розміру пені, оскільки вони стосуються відмінних правовідносин, є безпідставними у даній справі та суперечать висновкам Верховного Суду у аналогічних правовідносинах.

Проте, колегія суддів приймає до уваги доводиапелянта щодо неправомірного стягнення пені в іноземній валюті, оскільки вказане суперечить вимогам закону.

Так, оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, то нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд 20 березня 2019 року по справі № 761/26293/16-ц.

За таких обставин вірним є визначення суми пені, встановленої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у гривні. А відтак, висновки суду першої інстанції про можливість стягнення грошової суми в іноземній валюті є незаконними.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для частково задоволення апеляційної скарги і зміну рішення суду першої інстанції в частині визначення валюти стягнення пені за прострочення виконання зобов`язань за договорами банківських вкладів.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі ґрунтується на вимогах закону, а висновки суду зроблені із порушенням норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції необхідно змінити, стягнути на користь позивача пеню за прострочення виконання зобов`язань за договорами банківських вкладів у розмірі 80 753, 62 дол. США по курсу НБУ станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції, тобто станом на 04.02.2020 року визначивши її розмір у національній валюті, що відповідно становить 2 025 591 грн. 50 коп.( 80 753,62 дол. х 25,0836 грн. ( за 1 дол. США)).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року змінити в частині стягнення пені за прострочення виконання зобов`язань за договорами банківських вкладів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за прострочення виконання зобов`язань за договорами банківських вкладів, а саме пеню у розмірі 2 025 591 (два мільйони двадцять п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто одна) грн. 50 коп..

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

В.А. Нежура