Провадження № 22-ц/801/278/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 рокуСправа № 127/13918/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Медвецького С.К., Оніщук В.В.

при секретарі Богацькій О.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2019 року, ухваленого судом під головуванням судді Короля О.П., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про внесення змін до договору між батьками про визначення місця проживання дитини, сплату аліментів на дитину та її виховання,-

В с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про внесення змін до договору між батьками про визначення місця проживання дитини, сплату аліментів на дитину та її виховання. Вказав, що він з відповідачкою є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13.08.2014 року між сторонами розірвано шлюб. Після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір між батьками про визначення місця проживання дитини, сплату аліментів на дитину і її виховання від 24.07.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №3305. Відповідно до умов цього договору відповідач зобов`язується щомісячно виплачувати на утримання їх спільної дитини грошові кошти в розмірі 1500 грн. Та у разі чіткого узгодження додаткових витрат, які були понесені позивачем на утримання дитини компенсувати позивачу 50 % їх вартості. Також сторони погодили між собою участь батька у вихованні дитини та компенсацію позивачем додаткових витрат на дитину.Під час виконання цього договору між сторонами почали виникати непорозуміння щодо виконання та розуміння окремих його пунктів, що призвело до порушення прав позивача. Часто позивач дізнавався від дитини, що відповідач залишала сина у чужих людей. Таким чином створилась ситуація, коли прямо порушувались права позивача як батька і право дитини на перебування з батьком. Вказав, що відповідач на його неодноразові звернення щодо внесення змін у зазначений договір не реагувала, а тому просив суд змінити зазначений договір, а саме:

-пункт 3.1.1 Договору викласти у наступній редакції: «У разі зміни місця проживання/перебування дитини більше ніж на чотири календарні дні, мати зобов`язана за один календарний день до першого дня зміни місця проживання/перебування дитини повідомити батьку нову адресу місця проживання/перебування дитини по телефону батька. В тому разі коли мати планує проживати/перебувати окремо від дитини на строк більше ніж чотири календарні дні, вона зобов`язана за два календарні дні до першого дня, коли мати планує проживати/перебувати окремо від дитини повідомити про це батька по телефону. В цьому разі батько має переважне право на залишення дитини з ним на час відсутності матері»;

-п.3.3.4. договору виключити;

-додати до договору п.3.1.8. наступної редакції: «Зареєструвати до 01.02.2019 року місцем проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання матері, а саме: АДРЕСА_1 ;

-п. 4.5. договору доповнити четвертим та п`ятим реченням такого змісту: «Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися батьком також наперед разово, періодично або постійно. В тому разі, коли під час перебування дитини з батьком останнім понесені додаткові витрати на дитину визначені в п.п. 4.5.1.-4.5.6. договору, мати, за умови надання батьком доказів понесеним ним витрат, зобов`язана протягом 15календарних днів з моменту пред`явлення доказів щодо понесених додаткових витрат на дитину відшкодувати батьку 50 % понесених витрат;

-п.4.6. договору викласти в наступній редакції: «Крім виплат, передбачених п. 4.2. і п. 4.5. договору, батько додатково один раз на рік, для забезпечення літнього відпочинку дитини, виплачуватиме матері грошові кошти у розмірі 1 (одного) прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який діє у дату здійснення виплати. Така виплата здійснюється протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту пред`явлення матір`ю батьку путівки на дитину або проїзних документів на дитину до місця її відпочинку»;

-в п.4.11 договору перше речення пункту викласти в редакції « Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Мати зобов`язана розпоряджатись аліментами виключно за цільовим призначенням, тобто в інтересах дитини»;

- доповнити договір п. 4.15. наступного змісту: «В разі перебування дитини за місцем проживання/перебування батька в термін більше 4 (чотирьох) календарних днів, за кожен наступний день перебування дитини за місцем проживання/перебування батька Батько звільняється від сплати аліментів матері на утримання дитини»;

- п. 5.4. договору доповнити реченням «У разі зміни місця проживання дитини (проживання дитини з батьком) дія даного договору припиняється з дня фактичної зміни місця проживання дитини за місцем проживання батька. При цьому мати не буде перешкоджати реєстрації нового місця проживання дитини і надасть на це дозвіл».

Рішенням Вінницького міського суду від 20.11.2019 року у задоволенні позову відмовлено, судові витрати залишено за позивачем.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального права, а по справі ухвалити нове рішення яким позов задовольнити. Зазначив, що суд безпідставно не погодився з його позицією про те, що в разі виникнення спору з питання зміни договору, укладеного відповідно до ст. 189 СК України, заінтересована сторона може звернутися до суду про зміну договору, та не звернув уваги на те, що ст. 8 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що останню слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Суд першої інстанції встановив, що 24.07.2014 року позивач та відповідач уклали договір про визначення місця проживання дитини, сплату аліментів на дитину і її виховання. Відповідно до п. 4.2 договору позивач зобов`язаний щомісячно виплачувати грошові кошти в розмірі 1500 грн на утримання їх спільної дитини. Сторони узгодили між собою участь батька у вихованні дитини та компенсацію позивачем додаткових витрат на дитину. З того часу, в законодавстві України відбулись значні зміни щодо правовідносин у сфері сімейного права, в зв`язку з чим ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_2 внести зміни в зазначений договір, а саме:

-пункт 3.1.1 Договору викласти у наступній редакції: «У разі зміни місця проживання/перебування дитини більше ніж на чотири календарні дні, мати зобов`язана за один календарний день до першого дня зміни місця проживання/перебування дитини повідомити батьку нову адресу місця проживання/перебування дитини по телефону батька. В тому разі коли мати планує проживати/перебувати окремо від дитини на строк більше ніж чотири календарні дні, вона зобов`язана за два календарні дні до першого дня, коли мати планує проживати/перебувати окремо від дитини повідомити про це батька по телефону. В цьому разі батько має переважне право на залишення дитини з ним на час відсутності матері»;

-п.3.3.4. договору виключити;

-додати до договору п.3.1.8. наступної редакції: «Зареєструвати до 01.02.2019 року місцем проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання матері, а саме: АДРЕСА_1 ;

-п. 4.5. договору доповнити четвертим та п`ятим реченням такого змісту: «Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися батьком також наперед разово, періодично або постійно. В тому разі, коли під час перебування дитини з батьком останнім понесені додаткові витрати на дитину визначені в п.п. 4.5.1.-4.5.6. договору, мати, за умови надання батьком доказів понесеним ним витрат, зобов`язана протягом 15календарних днів з моменту пред`явлення доказів щодо понесених додаткових витрат на дитину відшкодувати батьку 50 % понесених витрат;

-п.4.6. договору викласти в наступній редакції: «Крім виплат, передбачених п. 4.2. і п. 4.5. договору, батько додатково один раз на рік, для забезпечення літнього відпочинку дитини, виплачуватиме матері грошові кошти у розмірі 1 (одного) прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який діє у дату здійснення виплати. Така виплата здійснюється протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту пред`явлення матір`ю батьку путівки на дитину або проїзних документів на дитину до місця її відпочинку»;

-в п.4.11 договору перше речення пункту викласти в редакції « Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Мати зобов`язана розпоряджатись аліментами виключно за цільовим призначенням, тобто в інтересах дитини»;

-доповнити договір п. 4.15. наступного змісту: «В разі перебування дитини за місцем проживання/перебування батька в термін більше 4 (чотирьох) календарних днів, за кожен наступний день перебування дитини за місцем проживання/перебування батька Батько звільняється від сплати аліментів матері на утримання дитини»;

-п. 5.4. договору доповнити реченням «У разі зміни місця проживання дитини (проживання дитини з батьком) дія даного договору припиняється з дня фактичної зміни місця проживання дитини за місцем проживання батька. При цьому мати не буде перешкоджати реєстрації нового місця проживання дитини і надасть на це дозвіл».

Таку пропозицію відповідач отримала 04.01.2019 року, проте відповіді не надала.

ОСОБА_2 перетинала державний кордон України в період з 01 по 03 грудня 2018 р., при чому відомості про перетин державного кордону України їх спільним сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутні.

Позивач вважає, що окремими положеннями діючої редакції договору від 24.07.2014 року порушено його право на перебування з дитиною в разі її залишення відповідачем на певний час.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не правильно обраний спосіб захисту його права на визначення місця проживання дитини та участі у її вихованні. Також, позивач не надав достатніх доказів порушення його умов відповідачем та вказав, що спірний договір може бути змінений самостійно сторонами у справі за їх згодою, у разі наявності будь-яких обставин, що мають значення для однієї зі сторін. Суд не погодився з позицією позивача про те, що заінтересована сторона, в разі виникнення спору з питання зміни договору, укладеного відповідно до ст. 189 СК України, може звернутися до суду про зміну договору на підставі ст. 651, 652 ЦК України, оскільки до сімейних відносин не можуть застосовуватися ті норми Цивільного кодексу України, які не узгоджуються із суттю сімейних відносин.

Крім того, суд першої інстанції роз`яснив позивачу, що у разі спору між батьками з питань ступені участі одного з батьків, він вправі звернутись до суду з окремим позовом, а не шляхом внесення змін до договору про визначення місця проживання дитини, сплату аліментів на дитину та участі у вихованні від 24.07.2014 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову у їх задоволенні.

Доводи апеляційної скарги про те, що питання внесення змін до договору, укладеного сторонами відповідно до ст. 189 СК України, з врахуванням вимог ст. 8 СК України, необхідно вирішувати в судовому порядку, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони узгодили між собою питання всі питання, що стосуються проживання, утримання та виховання їх спільного сина, внаслідок чого уклали договір про визначення місця проживання дитини, сплату аліментів на дитину та участі у вихованні від 24.07.2014 року.

Відповідно до ст. 8 СК України якщо майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Згідно із нормами частин 1 та 2 статті 651 ЦК України, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. За положеннями статті 652 ЦК, встановлюється, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, зміст даного договору не містить узгоджень щодо зміни, розірвання чи припинення його умов у певних випадках, а спільна згода на зміну умов договору сторонами не досягнута. Також, звертаючись до суду з позовом, позивач не довів істотні порушення умов укладеного договору відповідачем, доказів порушення діючими умовами договору від 24.07.2014 року прав дитини на отримання належного виховання та утримання від батьків не надав.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду про те, що позивачем не правильно обраний спосіб захисту його права на визначення способу участі батька у вихованні дитини.

Інші доводи апеляційної скарги тотожні доводам позовної заяви, що були в повній мірі розглянуті судом першої інстанції та його правильних висновків не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий: Копаничук С.Г.

Судді: Медвецький С.К.

Оніщук В.В.