Справа № 132/3716/19
Провадження № 2/132/77/20
РІШЕННЯ

Іменем України

22.09.2020 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Павленко І.В.

при секретарі Олійник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

08.10.2019 р. до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, де просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 . В обґрунтування цієї вимоги зазначила, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований та проживав відповідач ОСОБА_2 , який з 2018 року у даному житловому приміщенні не проживає, а тому втратив право на його користування.

Ухвалою Калинівського районного суду від 09.10.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

21.11.2019 року Калинівським районним судом задоволено клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі. Зупинено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням до набрання законної сили судовим рішенням у справі №132/4101/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя.

Ухвалою суду від 29.05.2020 року поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивач в судове засідання не з`явилася, у поданій письмовій заяві просить справу розглянути за її відсутності, на позовних вимогах наполягає.

Відповідач в судове засідання не з`явився, у поданій заяві просить справу розглянути за його відсутності, позов не визнає, заперечує проти його задоволення.

За наявності існуючих умов, передбачених в ч.2 ст.247 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд постановив провести розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку за серією ВКМ № 093288, посвідченого 26.06.2008р. приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Вінницької області Майбородою Г.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 3259, є власником житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 .

Право приватної власності на вказане нерухоме майно зареєстроване в передбаченому законом порядку в КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_3 (в реєстровій книзі № 1 за номером 54), що підтверджується Реєстраційним посвідченням, виданим 27.06.2008р. Калинівським СП в КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації».

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов виконавчого комітету Уладівської сільської ради Калинівського району Вінницької області №325 від 19.07.25019 року в житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстрований, зокрема ОСОБА_2 , який не проживає за місцем реєстрації з літа 2018 року, вибув в невідомому напрямку.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 25.02.2020 року по справі №132/4101/19, яке набрало законної сили 26.03.2020 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя задоволено. Розподілено спільно нажите подружжям майно. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за кожним окремо, право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Також права власника житлового приміщення визначені ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР.

Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно із ст. 156 Житлового Кодексу Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України).

Норми статті 346 ЦК України передбачають підстави для припинення права власності, зокрема право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Частина 2 статті 405 ЦК України не передбачає можливості позбавлення права користування житлом особи, яка є її співвласником. В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про припинення права власності ОСОБА_2 на вказаний житловий будинок.

Виходячи з норм діючого законодавства, враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги той факт, що відповідач ОСОБА_2 , є співвласником житлового будинку АДРЕСА_1 , суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи прийняте судом рішення та на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст.12, 80, 81, 82, 141, 211, 247, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем

Рішення може бути переглянуте за нововиявленими або виключними обставинами з підстав, визначених ст.423 ЦПК України, за заявою, поданою у строк, передбачений ст.424 ЦПК України, в порядку ст.425 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

Суддя