Постанова

Іменем України

23 вересня 2020 року

провадження №22-ц/824/9857/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

в складі судді Орєхова О.І.

від 20 травня 2020 року

у справі №357/478/20 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення понесених додаткових витрат на неповнолітню дитину.

В обґрунтування позову вказувала, що з 1997 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . В шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За рішенням суду відповідач сплачував аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1000,00 грн, щомісячно. Зазначила, що такий розмір аліментів є меншим за мінімальний розмір аліментів для дитини відповідного віку та навіть частково не може компенсувати витрати сина, які пов`язані з особливими обставинами в його житті, а саме з навчанням в коледжі ККТЕНАУ (за 80 км від місця проживання) на платній основі без стипендії.

Вважала, що витрати на навчання, зокрема, саме навчання та проживання в гуртожитку є необхідними, адже спрямовані на здобуття сином бажаної професії. Дані витрати були понесені нею на загальну суму 5363,10 грн, з яких на оплату другого періоду проживання в гуртожитку на 3 курсі - 2363,40 грн та на оплату навчання за другий період третього курсу в сумі 2999,70 грн.

Позивачка посилаючись на те, що нею фактично здійснено витрати, пов`язані з навчанням сина, і такі витрати у відповідності до вимог ст. 185 СК України повинні покриватись як додаткові, оскільки викликані особливими обставинами, а саме навчанням в коледжі на платній основі без стипендії, проживанням в гуртожитку, витратами на проїзд до іншого міста, просила стягнути з відповідача половину фактично понесених нею витрат у розмірі 2 681,55 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивачка подала до суду апеляційну скаргу, в якій посилалася на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, ухваленого без повного та всебічного з'ясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції, посилаючись на повноліття дитини на час розгляду справи, безпідставно зазначив в рішенні про відсутність підстав для застосування положень ст. 185 СК України. Суд не врахував, що оплату за навчання та проживання в гуртожитку здійснено в грудні 2019 року, тобто до повноліття дитини. Також суд не врахував, що позов подано в січні 2020 року, тобто до досягнення сином 18 років.

Висновок суду про те, що навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат на утримання дитини, не стосується обставин, викладених у позовній заяві, адже коледж - це заклад довищої освіти.

Зазначала, що навчання її сина пов'язане з особливими обставинами в його житті, а саме розвитком таланту до інформатики та фізики.

Також зазначила, що син стоїть на обліку у зв`язку з аутоімунними захворюваннями, а тому вибір майбутніх професій обмежений, про що неодноразово наголошувалось суду першої інстанції в судовому засіданні. У зв'язку з такими особливими обставинами в житті дитини, пов'язаними з хворобою, розвивати свої здібності можливо, зокрема, навчаючись на факультеті комп'ютерна інженерія.

Крім того, як на підставу скасування рішення суду посилалася на те, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги висновки Верховного Суду, висловлені в постановах від 16.10.2019 по справі №219/1766/18, від 10.10.2010 по справі №638/13860/16-ц, оскільки правовіднисини у цих справах та у даній справі не є тотожними.

За наведених обставин просила скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.05.2020 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач, отримавши копію ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами, своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Також не звертався до апеляційного суду з клопотанням про продовження строку для подання відзиву на апеляційну скаргу.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для стягнення додаткових витрат, оскільки дитина досягла повноліття.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилалась на те, що суд неповно з'ясував обставини справи та безпідставно зазначив у рішенні про відсутність підстав для застосування положень ст. 185 СК України. Судом не враховано, що додаткові витрати понесено на оплату навчання та проживання в гуртожитку в грудні 2019 року. Також зазначила, що на момент подання даного позову у січні 2020 року дитині не виповнилося 18 років.

Колегія суддів вважає обґрунтованими такі доводи апеляційної скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Згідно повторного свідоцтва про народження сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11). Тобто 18 років ОСОБА_4 виповнилося ІНФОРМАЦІЯ_2 . А з даним позовом до суду ОСОБА_1 звернулася в січні 2020 року (а.с. 1-26).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що оплату витрат на навчання сина та проживання у гуртожитку ОСОБА_1 здійснено до досягнення сином повноліття, а саме у грудні 2019 року.

Разом з тим, суд першої інстанції вищенаведених положень закону не врахував, не повно з`ясував обставини справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. 185 СК України, якою передбачено обов'язок батьків приймати участь у додаткових витратах на дитину.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права та неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, знайшли своє підтвердження.

Відповідно до п.1, п. 4 ч. 2 ст. 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.12.2015 визначений судом розмір аліментів, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінено з 350,00 грн на 1000,00 грн, щомісячно, з проведенням індексації, відповідно до закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У даному випадку мова йде про додаткові витрати, а не про додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Проте, в окремих випадках, через особливі обставини (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Тому, розмір додаткових витрат, що стягуються, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (витрати на спеціальний медичний огляд - довідка медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування; виписка з історії хвороби дитини; рецепти лікарів; довідки; чеки; рахунки; проїзні документи тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Договору про навчання №160288 від 16 серпня 2017 року, даний договір укладено між Київським коледжем комп`ютерних технологій та економіки НАУ та ОСОБА_1 стосовно навчання на денному відділенні студента ОСОБА_4 за спеціальністю комп'ютерна інженерія.

Пунктом 4.2. Договору про навчання визначено, що загальна вартість освітньої послуги становить 39600,00 грн.

Згідно довідки від 20.12.2019 №129, яка видана Київським коледжем комп`ютерних технологій та економіки НАУ, ОСОБА_4 є студентом даного коледжу.

З дублікату квитанції від 16.12.2019 вбачається, що ОСОБА_1 сплатила 2970,00 грн за навчання за другий період 3 курсу група К-692-32 для ОСОБА_4 (а.с. 22).

Згідно Договору на проживання у гуртожитку за №936 від 02.09.2019, укладеного між Київським коледжем комп`ютерних технологій та економіки НАУ та ОСОБА_1 , в студентському гуртожитку (кімната 111) для студента ОСОБА_4 надається ліжко-місце.

Згідно дублікату квитанції від 16.12.2019 ОСОБА_1 сплатила 2340,00 грн за проживання в гуртожитку за другий період 3 курсу група К-692-32 для ОСОБА_4 (а.с. 24).

З наведеного слідує, що ОСОБА_1 здійснено витрати, пов'язані з навчанням сина, на загальну суму 5310,00 грн (2970+2340).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала, що витрати на навчання сина ОСОБА_3 у коледжі на платній основі та витрати на проживання в гуртожитку за місцем навчання викликані особливими обставинами, адже є необхідними для здобуття сином бажаної майбутньої професії.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що навчання дитини сторін у навчальному закладі та проживання в гуртожитку за місцем навчання для здобуття бажаної дитиною майбутньої професії є особливими обставини, що спричинили понесення позивачкою додаткових витрат на неповнолітню дитину.

Водночас, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка просила стягнути додаткові витрати в сумі 2999,70 грн за навчання і додаткові витрати в сумі 2363,40 грн за проживання в гуртожитку.

Як вбачається з вищевказаних дублікатів квитанцій від 16.12.2019 сума за навчання становить 2970,00 грн та 29,70 грн - комісія за проведення платежу; сума за проживання в гуртожитку складає 2340,00 грн та 23,40 грн - комісія за проведення платежу.

Однак, оплата банківської комісії у відповідності до вимог закону не відноситься до додаткових витрат на дитину, які пов'язані з особливими обставинами.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в сумі 2 655,00 грн ((2970+2340):2).

При цьому, колегія суддів приймає до уваги заперечення відповідача, викладені у клопотанні до суду про долучення доказів, що відповідач не працює з 2018 року та знаходиться на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення по догляду за дитиною з інвалідністю (а.с. 56). Однак законодавець не пов`язує матеріальний стан та можливість одного з батьків, до якого пред'явлено вимогу про стягнення понесених додаткових витрат на дитину, із участю у здійсненні додаткових витрат на дитину. Як зазначено в статті 185 СК України батьки зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину.

Враховуючи те, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачка звільнена від сплати судового збору на всіх судових стадіях.

За приписами Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви підлягав сплаті судовий збір в сумі 840,80 грн, а за подання апеляційної скарги - 1261,20 грн.

Таким чином, з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в сумі 2 102,00 (840,80+1261,20).

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 200,00 грн); справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 травня2020року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) понесені додаткові витрати на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 2 655 (дві тисячі шістсот п`ятдесят п`ять) грн 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір в сумі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 23 вересня 2020 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай