Справа № 587/1424/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Домненко Н.І., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа виконавчий комітет Низівської селищної ради Сумського району Сумської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернулась до суду з позовом, посилаючись на те, що на підставі договору дарування житлового будинку від 16.07.2019 року ОСОБА_2 належать житловий будинок з господарчими будівлями, земельна ділянка загальною площею 0, 0429 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельна ділянка загальною площею 0, 2020 га для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_1 . У вказаному домоволодінні зареєстровані її батько ОСОБА_4 та колишня дружина батька ОСОБА_3 - відповідачка по справі. Більше року тому ОСОБА_3 вивезла свої речі з домоволодіння позивачки і не проживає там, шлюб з ОСОБА_4 , який подарував будинок дочці ОСОБА_2 , розірваний. Посилаючись на ці обставини позивачка просила суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим будинком, оскільки остання не проживає у спірному будинку близько року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, оскільки позов їй не зрозумілий і в ньому є помилки, зокрема, стверджується, що саме вона є власником будинку та земельних ділянок. Крім того, відповідачка послалась на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 забрали належні їй речі. До того ж, в будинку поміняли замки і вона не може користуватися будинком.

Представник третьої особи в судове засідання не з*явився, Низівська сільська рада Сумського району направила до суду заяву про розгляд справи без участі представника, погодилася з позовними вимогами.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних обставин.

Домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 належало ОСОБА_4 в порядку спадкування з 2015 року. Державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено державним реєстратором Сумської районної державної нотаріальної контори Каблучко О.М. 31 липня 2015 року. Номер запису про право власності - 10628343. На підставі Дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Сумською державною нотаріальною конторою 4 липня 2019 року за р.№1678, власником домоволодіння разом з господарчими приміщеннями за адресою АДРЕСА_1 , є ОСОБА_4 ( ар.с.8).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 20 жовтня 2017 року уклали шлюб, зареєстрований Зарічним районним у місті Суми відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 851, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб ( ар.с. 18).

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 13 березня 2020 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, розірваний шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зареєстрований 20 жовтня 2017 року у Зарічному районному у місті Суми відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 851( ар. с. 16-17).

На підставі договорів дарування від 16 липня 2019 року, укладених між ОСОБА_4 з одного боку та ОСОБА_2 з іншого боку, позивачка є власником житлового будинку з господарчими будівлями АДРЕСА_1 згідно договору дарування житлового будинку від 16.07.2019 року( ар.с.8). Також позивачка є власником земельної ділянки загальною площею 0, 0429 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки загальною площею 0, 2020 га для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_1 (згідно договорів дарування від 16 липня 2019 року , ар.с.10-13).

Згідно довідки № 176/02-27 від 29.05.2020 р. виданої Низівською селищною радою Сумського району в будинку за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , відповідачка по справі ( ар.с.14) .

З акту від 1 липня 2020 року вбачається, що ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 не проживає близько року( ар.с.15).

В судовому засіданні ОСОБА_3 пояснювала, що вона проживає в АДРЕСА_2 , де і зареєстрована, а за адресою АДРЕСА_1 вона не проживає і не зареєстрована.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч.1ст. 319 ЦК України).

Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1ст. 321 ЦК України).

Право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном передбаченост.391 ЦК України.

Статтею 41 Конституції Українита ст. 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно доЗакону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті316,317,319,321 ЦК України).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічна правова позиція була висловлена в Верховним Судом України при розгляді справи №6-709цс16 від 16 листопада 2016 року та ін.

Відповідачка ОСОБА_3 ніколи не була і не є членом сім*ї ОСОБА_2 , яка є власником домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ОСОБА_2 і ведуть з нею спільне господарство, тому на підставі ст.ст. 316,317,319,321,391 ЦК України, позивака ОСОБА_2 як власник, має право вимагати від будь-яких інших осіб, в тому числі і від відповідачки ОСОБА_3 , усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають повному задоволенню шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим будинком за АДРЕСА_1 , усунувши, таким чином, перешкоди позивачці ОСОБА_2 у користуванні будинком АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні ОСОБА_3 продемонструвала довідку про те, що вона начебто знялася з реєстрації у домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 , однак не надала суду належних доказів на підтвердження цієї обставини. Отже, суд вважає, що навіть наявність довідки про зняття з реєстрації відповідачки не може бути підставою для закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю спору, як вважала відповідачка, оскільки предметом позову фактично є не зняття з реєстрації, а усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування житлом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 840,80 грн. Крім того, на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати позивачки ОСОБА_2 на професійну правову допомогу у сумі 2 500 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, ст.383,391 ЦК України, ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим будинком за АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , іпн НОМЕР_1 витрати на професійну правову допомогуу сумі 2 500 гривень та 840 гривень 80 копійок повернення судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А.Степаненко