Ухвала

29 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 487/8951/19

провадження № 61-18301ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Коротенка Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 вересня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та коштів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 15 000 грн, щомісячно, до досягнення сином повноліття, з визначенням конкретної дати платежу, та 10 000 грн на своє утримання до досягнення дитиною трьох років.

Заводський районний суду м. Миколаєва рішенням від 14 вересня 2020 року позов задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 5 000 грн, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з подальшою індексацією, починаючи з 10 грудня 2019 року і до повноліття дитини. В решті позову відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з указаним рішенням в частині стягненої суми аліментів на утримання дитини, ОСОБА_1 подала до апеляційного суду апеляційну скаргу.

Миколаївський апеляційний суд постановою від 18 листопада 2020 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 вересня 2020 року змінив, виключив з резолютивної частини словосполучення «але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку». В іншій частині рішення суду залишив без змін.

07 грудня 2020 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 вересня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину у розмірі 15 000 грн задовольнити в повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Предметом позову у цій справі є стягнення аліментів, а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Касаційна скарга містить посилання на те, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки суд першої інстанції застосував таку практику, що розмір аліментів в області, а потім і в Україні буде визначатися з урахуванням заяв платників аліментів про намір мати двоє, троє чи більше дітей, ще до їх народження. А також, справа має виняткове значення для ОСОБА_1 , оскільки її батьки, на утриманні яких знаходиться вона та її дитина, пенсіонери, вона отримує допомогу від держави в розмірі 860 грн щомісячно, утримувати дитину на 860 грн і визначені судом аліменти у розмірі 5 000 грн при теперішніх цінах просто неможливо.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки посилання в касаційній скарзі на порушення судами норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваними судовими рішеннями, та зводяться до переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Також, наведені заявником обставини не свідчать і про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки доводи заявника полягають у його незгоді з наданою судами оцінкою зібраних у справі доказів. Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями не є сама по собі обставиною, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення для учасника справи, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд також врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» («Азюковська проти України») рішення від 09 жовтня 2018 року.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 3 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 вересня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та коштів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

В. С. Жданова

Є. В. Коротенко