Ухвала

18 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 2/2218/70/11

провадження № 61-10800ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є.В., Сімоненко В. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 лютого 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 червня 2020 року у справі за заявою акціонерного товариства «УкрСиббанк» про видачу дублікату виконавчого листа,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») звернулось до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заяву мотивовано тим, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрCиббанк» заборгованість за кредитним договором від 26 грудня 2007 року № 0 в сумі 80 411,69 дол. США, неустойку в розмірі 500,00 грн та судові витрати у розмірі 1 820,00 грн.

17 травня 2012 року на виконання вказаного рішення судом видано виконавчий лист № 2-364/12.

23 вересня 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк») направило до Другого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області заяву про примусове виконання вказаного рішення суду разом із оригіналом листа № 2-364/12 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрCиббанк» заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2007 року № 0 в сумі 80 411,69 дол. США, неустойки в розмірі 500,00 грн та судових витрат у розмірі 1 820,00 грн.

Банк неодноразово звертався до Другого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції із запитами про рух виконавчого провадження, відповіді не отримував.

Згодом за даними автоматизованої системи виконавчих проваджень банку стало відомо, що дане виконавче провадження завершено 31 травня 2019 року, виконавчий лист було повернуто банку. Однак на адресу стягувача постанова та оригінал виконавчого листа не надходили. Більше на адресу виконавчої служби зазначений виконавчий лист теж не надходив. Ці обставини свідчать про втрату виконавчого листа.

Посилаючись на вказані обставини, АТ «УкрСиббанк» просило видати дублікат виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2012 року № 2-364/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 26 грудня 2007 року в сумі 80 411,69 дол. США, неустойку в розмірі 500,00 грн та судові витрати у розмірі 1 820,00 грн.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 лютого 2020 року заяву АТ «Укрсиббанк» задоволено.

Видано дублікат виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду № 2/2218/364/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 02 червня 2020 року ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 лютого 2020 року залишено без змін.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду у липні 2020 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 лютого 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 червня 2020 року та винести постанову, якою відмовити у задоволенні заяви.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд з прав людини наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 17.4 «Перехідні положення» ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу, як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягував або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Згідно із пунктом 10 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець від час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

Судами встановлено, що заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 26 грудня 2007 року № 0 в сумі 80 411,69 дол. США (станом на 02 вересня 2010 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 634 134,56 грн), неустойку в розмірі 500,00 грн та судові витрати у розмірі 1 820,00 грн.

17 травня 2012 року на виконання вказаного рішення судом видано виконавчий лист №2-364/12.

18 червня 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк») направило до Другого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (далі - Другий ВДВС м. Хмельницького ГТУЮ у Хмельницькій області) заяву про примусове виконання вказаного рішення суду разом із оригіналом листа № 2-364/12 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2007 року №0.

Постановою державного виконавця від 02 липня 2012 року відкрито виконавче провадження за вищезазначеним виконавчим листом.

25 травня 2016 року постановою державного виконавця Другого ВДВС м. Хмельницького ГТУЮ у Хмельницькій області виконавчий лист від 17 травня 2012 року № 2-364 повернуто банку на підставі пункту 7 частини першої статті 47, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».

23 вересня 2016 року АТ «УкрСиббанк» повторно направило до Другого ВДВС м. Хмельницького ГТУЮ у Хмельницькій області заяву про примусове виконання вказаного рішення суду разом із оригіналом виконавчого листа № 2-364/12 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2007 року № 0 в сумі 80 411,69 дол. США, неустойки в розмірі 500,00 грн та судових витрат у розмірі 1 820,00 грн.

Постановою від 04 жовтня 2016 року державний виконавець Другого ВДВС м. Хмельницького ГТУЮ у Хмельницькій області відкрито виконавче провадження оригіналом за виконавчим листом № 2-364/12 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2007 року № 0 в сумі 80 411,69 дол. США, неустойки в розмірі 500,00 грн та судових витрат у розмірі 1 820,00 грн.

31 травня 2019 року державний виконавець Другого ВДВС м. Хмельницького ГТУЮ у Хмельницькій області виніс постанову про повернення вказаного виконавчого листа у зв`язку з відсутністю майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення.

15 серпня 2019 року представник банку звертався до Другого ВДВС м. Хмельницького ГТУЮ у Хмельницькій області із запитами про рух вказаного виконавчого провадження та направлення підтвердження щодо направлення на адресу стягувача постанови про повернення виконавчого документу та самого оригіналу виконавчого листа від 17 травня 2012 року № 2-364/12, проте жодних відповідей не отримав.

Задовольняючи заяву АТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив з відсутності належних та допустимих доказів направлення стягувачу оригіналу виконавчого листа від 17 травня 2012 року № 2-364/12, а тому можливо видати дублікат цього виконавчого листа.

Доводи касаційної скарги щодо пропуску заявником строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, є безпідставними, оскільки зазначений строк не був пропущений, у зв`язку з його перериванням.

Посилання особи, яка подала касаційну скаргу на ту обставину, що АТ «УкрСиббанк» не наданодоказів втрати виконавчого документа, є безпідставними, оскільки пунктом 17.4 «Перехідні положення» ЦПК України не передбачено надання таких доказів.

Зі змісту касаційної скарги, судових рішень, що оскаржуються, та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності, правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судових рішень, що оскаржуються, у касаційній скарзі не зазначено.

Керуючись частиною другою та четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за заявою акціонерного товариства «УкрСиббанк» про видачу дублікату виконавчого листа, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 лютого 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 червня 2020 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко