Номер провадження: 22-ц/813/8355/20
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/22087/17

Номер провадження: 22-ц/813/8355/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є - акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

- відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є - акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», поданою представником - Криловою Оленою Леонідівною, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Чернявської Л.М. о 16 годині 00 хвилин 28 липня 2020 року, повний текст рішення складено 05 серпня 2020 року,

встановив:

У листопаді 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є - акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі Банк), звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.12.2012 року (далі - Кредитний договір), станом на 30.09.2017 року, в загальному розмірі 133 555,40 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом 7 314,48 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом 115 320,20 грн.; - заборгованість за пенею та комісією 4 084,75 грн.; - штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; - штраф (процента складова) 6 335,97 грн..

Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору ОСОБА_1 отримав від Банку кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http:|//privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір , що підтверджується підписом у заяві.

Згідно п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг Відповідач дав свою згоду що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг.

При укладенні договору сторони керувалися положеннями ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Банк згідно з п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http:|//privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору, умов договору з обслуговування рахунків. Таким чином, розмір відсоткової ставки може змінюватися Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, визначених в п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. Пунктом 1.1.2.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунку та про здійсненні операції по картрахунку.

На підставі п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Пунктом 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі невиконання зобов`язань за Договором Позичальник зобов`язаний на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку.

Згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг власник картки зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.

Відповідно до п. 2.1.1.12.9 Правил користування платіжною карткою боржник доручає списувати з будь-якого відкритого в Банку рахунку, в часності з картрахунку, грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань.

Згідно з п. 1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг за незгодою зі зміною Правил та/або Тарифів Банку, які викладені на банківському сайті http:|//privatbank.ua/terms/pages/70/, позичальник зобов`язується надати Банку письмову заяву про розірвання договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість.

На підставі п. 2.1.1.3.5 Умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з його рахунків, відкритих у валюті кредитного ліміту в межах суми, які підлягають сплаті Банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку.

Відповідно до п. 2.1.1.12.11 Правил користування платіжною карткою Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленому Банком розмірі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за договором.

Пунктом 1.1.3.2.2 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення Овердрафту Банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов`язків в цілому або у встановленому Банком розмірі у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов`язків та інших обов`язків за цим договором.

Банк свої обов`язки за кредитним договором виконав у повному обсязі.

Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Не виконуючи належним чином вищевказані зобов`язання за кредитним договором, відповідач порушив умови кредитного договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 30.09.2017 року, в загальному розмірі 133 555,40 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом 7 314,48 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом 115 320,20 грн.; - заборгованість за пенею та комісією 4 084,75 грн.; - штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; - штраф (процента складова) 6 335,97 грн..

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не поінформує іншу сторона про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Не виконуючи належним чином вищевказані зобов`язання за кредитним договором, відповідач порушив умови кредитного договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість у вищевказаному розмірі (Т. 1, а. с. 3 4 зворотна сторона).

Разом з позовом до суду першої інстанції надійшло клопотання Банку про розгляд справи за відсутності позивача (Т. 1, а. с. 41).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2017 року відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання на 16.02.2018 року (Т. 1, а. с. 44).

30.01.2018 року до суду надійшла заява Банку про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження (Т. 1, а. с. 45).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2018 року визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 06.04.2018 року (Т. 1, а. с. 51 52).

05.04.2018 року до суду першої інстанції надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Веселової О.О., в якому остання просить відмовити у задоволенні позову Банку. Посилається на те, що відповідач звернувся до банківської установи, в якій йому був відкрий поточний рахунок та видана картка «Універсальна», яка поповнювалася власними коштами. Кредитних коштів позичальник не потребував. Крім того, відповідач посилався на явно надумані суми вимог і надав суду свій розрахунок. Також було подано клопотання про забезпечення доказів з метою подальшого вирішення питання про призначення бухгалтерської експертизи та заяву про застосування строку позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості, оскільки Банк звернувся до суду після спливу позовної давності. Право вимоги у Банку з`явилося з серпня 2013 року по червень 2014 року, а з позовом Банк звернувся у листопаді 2017 року (Т. 1, а. с. 56 - 59).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.04.2018 року визначено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 08.06.2018 року (Т. 1, а. с. 51 52).

31.05.2018 року на електронну пошту, 03.06.2018 року до канцелярії суду Банком подано відповідь на відзив, в якому останній просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (Т. 1, а. с. 84 - 88).

06.11.2018 року представник ОСОБА_1 - адвокат Веселова О.О. звернулася до суду із клопотанням про призначення судової бухгалтерської експертизи для встановлення дійсної суми заборгованості (Т. 1, а. с. 150 - 152).

06.11.2018 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси призначено у справі судову бухгалтерську експертизу (Т. 1, а. с. 157 - 158).

24.06.2019 року до суду першої інстанції надійшов висновок експерта № 203 судової економічної експертизи від 03.06.2019 року (Т. 1, а. с. 224 - 240).

26.06.2019 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси поновлено провадження по справі. Призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (Т. 1, а. с. 241).

07.08.2019 року та 18.11.2019 року представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Веселовою О.О. подано клопотання про розгляд справи за відсутністю відповідача та представника відповідача (Т. 2, а. с. 2, 27).

15.01.2020 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про розгляд підготовчого судового засідання у відсутності представника позивача та про закриття підготовчого та призначення справи до розгляду (Т. 2, а. с. 36).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.01.2020 року закрито підготовче провадження по справі. Призначено справу до розгляду по суті (Т. 2, а. с. 39).

Представник Банку в судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву про перенесення розгляду справи (Т. 2, а. с. 46).

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила відмовити у задоволенні позову повністю (Т. 2, а. с. 43). Представник відповідача надала письмові тези до судових дебатів, в яких посилалася на докази що спростовують вимоги позивача - Умови та правила надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», розрахунок наведений відповідачем, виписки ПАТ КБ «ПриватБанк» по рахунку № НОМЕР_1 за період з 01.01.2012 року по 09.04.2019 року, висновок судового експерта Бочкарьової Е.І. (Т. 2, а. с. 28 33 зворотна сторона)

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2020 року в задоволенні вищезазначеного позову Банку відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 03.12.2012 року ОСОБА_1 звернувся до Банку для оформлення платіжної картки, при отриманні якої його було повідомлено про наявність на картці «Універсальна» кредитного ліміту - 300 грн. та у випадку недостачі власних коштів можна скористатися 300 грн. безкоштовно перші 55 днів, а після зі сплатою 3% річних.

З копії заповненої ОСОБА_1 анкети-заяви вбачається персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто. Також вбачається, що відповідач висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки Універсальна та особистим підписом засвідчив, що згоден з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Також до матеріалів позовної заяви долучено Довідку про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, з якої вбачається, що Відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо.

Позивач посилався на те, що відповідач разом із підписанням заяви, підтвердив свою згоду із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правила користування платіжною картою», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайтіhttp://privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Однак, такі умови не містять підпису позичальника (відповідача у справі), а в матеріалах справи немає будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, і вони діяли в момент підписання заяви, що дає підстави відповідачеві ставити під сумнів умови угоди з Банком. Крім того, редакції вищевказаних положень неодноразово змінювалися та доповнювалися. Встановити яка саме редакція вищевказаних положень діяла на час звернення відповідача, з матеріалів справи неможливо.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. по справі № 342/180/17 містить висновки по аналогічній справі про неможливість застосування до вказаних правовідносин правил частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк", а кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача, баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції).

Не погоджуючись із розрахунком позивача, відповідач надав свій розрахунок та клопотання про призначення судової бухгалтерської експертизи.

Судовим експертом Бочкарьовою Е.І. наданий висновок експерта №203 від 03.06.2019 року, за висновком якого вимоги позивача підтверджені лише в частині наявності заборгованості лише в сумі - 5 868,10 грн., в іншій частині вимоги Банку є непідтвердженими. Будь-яких клопотань про проведення повторних експертиз сторонами не заявлялися.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі цього договору.

Сторони диспозитивно визначили істотні умови договору, а саме, строк виконання зобов`язання достроково, у випадку прострочення погашення виниклої заборгованості протягом 91 дня.

Як вбачається з виписки, остання сума коштів у розмірі - 1 030 грн. була знята відповідачем - 12.06.2014 року. Таким чином, на 91 день після виникнення заборгованості, а саме - 13.09.2014 року настав строк виконання зобов`язань по договору по останньому платежу. Суд першої інстанції погодився із тим, що строк позовної давності про стягнення заборгованості - 5 868,10 грн. сплив у вересні 2017 року, в той час як з позовом Банк звернувся у листопаді 2017 року.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказані висновки по аналогічній справі зроблені Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16 та у справі №6-1188цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16, Великою Палатою Верховного Суду по справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про часткову доведеність позову в сумі - 5 868,10 грн., проте позивач звернувся до суду із позовом з пропуском строку на захист порушеного права. А тому, в задоволені позову суд першої інстанції відмовив з причин пропуску позивачем строку позовної давності.

Суд першої інстанції також зазначив про порушення Банком приписів Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відсутні докази виконання Банком вимог по наданню відповідної інформації ОСОБА_1 при укладанні договору б/н від 03.12.2012 року та Анкети-заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 03.12.2012 року (Т. 2, а. с. 52 53 зворотна сторона).

Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.08.2020 року стягнуто з Банку на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмирі 41 673,00 грн., з яких витрати за проведену експертизу в розмирі - 34 320,00 грн., 353,00 грн. судового збору сплаченого на забезпечення доказів, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі - 7 000,00 грн..

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2020 року в задоволенні позовної заяви Банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Проте, не вирішено питання про судові витрати, понесені відповідачем, про які було заявлено та надано розрахунок, що міститься на аркушах справи 4-10, 11 та 12 в томі 2.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу, їх вартість та порядок оплати визначені умовами договору №0103/18 від 01.03.2018 та додатковою угодою №1 до нього від 19.02.2019 року. Детальний їх опис, вартість визначені розрахунком витрат на правничу допомогу (Т. 2, а. с. 11, 12). Так, в пункті 2 додаткової угоди №1 від 19.02.2019 року зазначено, що адвокатом отримана винагорода за проведену роботу в розмирі - 7 000,00 грн., які адвокат ОСОБА_4 отримала на момент підписання цієї додаткової угоди.

В матеріалах справи містяться докази понесених витрат відповідачем за проведену економічну експертизу вартість якої склало - 34 320,00 грн.. В матеріалах справи міститься рахунок експерта ОСОБА_5 від 17.12.2018р. на суму - 34 320,00 грн. за проведення експертизи по питанням, які суд поставив перед експертом на вирішення (Т. 1, а. с. 161). Також, в матеріалах справи міститься відповідь експерта ОСОБА_5 на запит адвоката Веселової О.О. про внесені кошти ОСОБА_1 за проведене експертне дослідження по справі №522/22087/17. В забезпечення доказів був сплачений судовий збір в сумі 353,00 грн. (Т. 1, а. с. 149).

Таким чином, враховуючи складність справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, час розгляду справи, суд приходить до висновку, про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі - 7 000,00 грн., витрат за проведену експертизу в розмирі - 34 320,00 грн., 353,00 грн. судового збору, сплаченого на забезпечення доказів (Т. 2, а. с .65 66).

Банк в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) помилковим є висновок суду про пропуск строку позовної давності, оскільки строк дії основної картки № НОМЕР_1 до 30 червня 2016 року включно. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року по справі № 743/150/17; 2) суд прийшов до взаємовиключних висновків про наявність заборгованості у розмірі 5 868,10 грн., але разом з тим про відсутність заборгованість по процентам. Суд надав перевагу висновку експерта, не провівши оцінку інших доказів у справі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.09.2020 року відкрито апеляційне провадження. Роз`яснено учасникам справи їх право подання відзиву на апеляційну скаргу протягом семи днів з дня отримання ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копія апеляційної скарги були направлені сторонам.

Матеріали справи містять відомості про отримання учасниками справи вищевказаної кореспонденції.

16.09.2020 року до апеляційного суду надійшло клопотання Банку про долучення письмових доказів до матеріалів справи (Т. 2, а. с. 88 125).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.10.2020 року закінчено підготовку справи до розгляду. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Представник ОСОБА_1 адвокат Веселова О.О. у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказує на те, що відповідач не підписував Умови та правила надання банківських послуг. Наданий Банком розрахунок заборгованості не відповідає дійсності та спростовується іншими наявними у справі доказами, зокрема висновком судово-економічної експертизи. Правильним є висновок суду про наявність заборгованості по тілу кредита в розмірі 5 868,10 грн., але пропуск Банком строку позовної давності, оскільки п. 2.1.1.4.6. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у випадку порушення Клієнтом зобов`язань з погашення заборгованості протягом 90 днів строк повернення кредиту змінюється і настає на 91-й день з моменту порушення зобов`язань по погашенню кредиту. Таким чином, строк виконання зобов`язання змінився і настав у жовтні 2013 року. Позовна давність діє до - 01.11.2016 року. Строк дії картки до 30.06.2016 року не було підтверджено належними та допустимими доказами у суді першої інстанції. Але якщо і припустити, що картка діє до 30.06.2016 року, то цей строк було змінено згідно Умов та правил надання банківських послуг. Правильним є висновок суду про порушення Банком вимог Закону України «Про захист прав споживачів»

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за ціною позову (133 555,40 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Додаткове рішення суду першої інстанції не оскаржено, тому його законність та обґрунтованість в апеляційному порядку не переглядається.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Рішення суду першої інстанції в оскарженій частині не відповідає вищевказаним вимогам.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що на підставі наявних у справі, наданих учасниками справи і досліджених судом доказів суд невірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов неправильного вищевказаного висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредита. Висновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 16, 509, 524, 525, 526, 530, 533, 610, 611, 626, 627, 628, 638, 1048, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву № б/н від 03.12.2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (Т. 1, а. с. 8 8 зворотна сторона). 30.08.2013 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 5 000,00 грн. (Т. 1, а. с. 100, 126).

У заяві вказано, що позичальник надає свою згоду, що підписана заява від 28.04.2011 року разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом ОСОБА_1 у вказаній заяві від 03.12.2012 року. У вищевказаній анкеті-заяві умови про розмір процентної ставки відсутні.

Надані Банком Витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Умов та правил надання банківських послуг (Т. 1, а. с. 9 33) підпису ОСОБА_6 не містять. Не містять підпису ОСОБА_1 і надані Банком зміни у тарифах по кредитним карткам (Т. 1, а. с. 101 107, 127 - 134).

ОСОБА_1 користувався кредитом, частково його погашав, що підтверджується наявними у справі випискою з карткового рахунку (Т, 1, а. с. 115 121 зворотна сторона, 173 221). Не виконуючи належним чином обов`язки за вказаним договором, відповідач порушив умови кредитного договору.

У наданому Банком розрахунку заборгованості вказується, що станом на 30.09.2017 року наявна заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 133 555,40 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом 7 314,48 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом 115 320,20 грн.; - заборгованість за пенею та комісією 4 084,75 грн.; - штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; - штраф (процента складова) 6 335,97 грн. (Т. 1, а. с. 5 7).

Згідно висновку експерта № 203 судової економічної експертизи від 03.06.2019 року: 1) визначені до сплатипроценти на залишок кредиту в сумі 82 329,05 грн., нараховані проценти на овердрафт в сумі 33 534,12 грн. по ставці 2,5%, 2,9%, 3,6% документально не підтверджуються; 2) за період з 01.01.2012 року по 09.04.2019 року Банком здійснено фінансову операцію з встановлення 30.08.2013 року кредитного ліміту в сумі 5 000,00 грн.; 3) за період з 01.01.2012 року по 09.04.2019 року визначено зобов`язання ОСОБА_1 з повернення коштів в сумі - 37 005,72 грн., яке ним виконано частково в сумі - 31 137,66 грн., за період з 05.12.2012 року по 12.06.2014 року; 4) визначена Банком в позовній заяві сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитом станом на 30.09.2017 року в розмірі 7 314,48 грн. не підтверджена. За результатами дослідження заборгованість за основним боргом (тіло кредиту) визначається в розмірі 5 868,10 грн. станом на 12.06.2014 року. Сума нарахованої заборгованості, яку визначено банком у позовній заяві станом на 30.09.2017 року по сплаті відсотків в розмірі 115 320,20 грн., не підтверджується у повному розмірі, так як позичальником внесені кошти до банку у тридцяти денний термін з дня зняття або списання коштів з рахунку, тобто у пільговий період нарахування процентів (Т. 1, а. с. 224 240 зворотна сторона).

Будь-яких клопотаньпро призначення по справі додаткової, повторної експертизи матеріали справи не містять.

Згідно наданої Банком світлини (Т. 1, а. с. 97) встановити строк дії картки неможливо. Разом з тим, згідно наданих Банком суду першої інстанції довідок (Т. 1, а. с. 98, 124) строк дії картки № НОМЕР_1 - до 30 червня 2016 року включно.

Позов до суду зданий на пошту 19.11.2017 року (Т, 1, а. с. 99), надійшов до суду 23.11.2017 року (Т. 1, а. с. 3).

У наданому суду першої інстанції відзиві на позов представник ОСОБА_1 адвокат Веселова О.О. заперечує ознайомлення позичальника з Умовами та правилами надання банківських послуг. Вказує на порушення Банком вимог Закону України «Про захист прав споживачів» (Т. 1, а. с. 56 59).

Представником ОСОБА_1 адвокатом Веселовою О.О. у суді першої інстанції зроблено заяву про застосування позовної давності, в якій зазначено, що останній платіж було здійснено 12.06.2014 року. Згідно п. 2.1.1.4.6. Умов та правил надання банківських послуг у випадку порушення Клієнтом зобов`язань з погашення заборгованості протягом 90 днів з моменту виникнення такого порушення змінюються умови кредиту строк повернення кредиту настає на 91-й день з моменту порушення зобов`язань. З позовом до суду Банк звернувся 13.11.2017 року (Т, 1, а. с. 62 63 зворотна сторона).

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України).

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Оскільки беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 не підписував додані Банком до позову Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» правильним є висновок суду про безпідставність позовних вимог щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією та штрафів.

Вказані висновки узгоджуються зправовими висновками, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, від яких не було відступлено у постанові Верховного Суду від 06.05.2020 року у справі № 358/384/19.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Щодо доводів апелянта про необхідність стягнення заборгованості по тілу кредита, висновків суду про відмову в задоволенні цих позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Встановлено висновком судово-економічної експертизи, не спростовано іншими наявними у справі доказами, що розмір заборгованості за тілом кредиту становить 5 868,10 грн..

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, обґрунтованими є вимоги Банку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5 868,10 грн..

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо пропуску строку позовної давності, виходячи з договірних положень щодо зміни строку виконання зобов`язання у випадку прострочення погашення виниклої заборгованості протягом 91-го дня з моменту виникнення такої заборгованості. Вказаний висновок суду, позиція відповідача є суперечливими. Відповідач, не визнаючи ознайомлення з Умовами та правилами, їх підписання разом з тим посилається на договірні умови зміни строку виконання основного зобов`язання. Суд першої інстанції, з одного боку посилається на те, що відповідач не був ознайомлений та не підписував Умови та правила надання банківських послуг, а з іншого боку посилається на положення Умов та правил надання банківських послуг щодо зміни строку виконання зобов`язання.

За встановлених обставин щодо не ознайомлення та не підписання відповідачем Умов та правил надання банківських послуг їх дія не розповсюджується на правовідносини сторін по справі. На виникли між сторонами правовідносини розповсюджується загальні положення законодавства про трирічний строк позовної давності (ст. 257 ЦК України).

Не спростовано, що строк дії картки встановлений до 30.06.2016 року. З позовом до суду Банк звернувся - 19.11.2017 року, тобто в межах строку позовної давності. Доводи апелянта у вказаній частині є обґрунтованими.

Таким чином, апеляційна скарга Банку є частково обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи у зазначеній частині, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку про стягнення заборгованості по тілу кредита за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судові витрати, які підлягають стягненню визначені тільки додатковим рішенням суду першої інстанції, яке не оскаржено і не є предметом апеляційного перегляду, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни розподілу судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 19, 268, 274, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», подану представником Криловою Оленою Леонідівною, - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є - акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по тілу кредита - скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є - акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (Код ) заборгованість по тілу кредита за кредитним договором № б/н від 03 грудня 2012 року в розмірі 5 868 (п`ять тисяч вісімсот шістдесят вісім) грн. 10 коп..

В задоволенні решти позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе