Справа № 419/755/19
Провадження № 2/419/40/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року Новоайдарський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді - Іванової О. М.,

при секретарі - Шапка О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ квартири, яка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ квартири, яка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що з ОСОБА_2 вона перебувала у шлюбі з 09.08.2003 року. Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 26.08.2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сім`я проживала за адресою: АДРЕСА_1 у квартирі, яка належить сторонам на праві спільної власності, де позивач разом із дітьми зареєстрована.

Під час перебування в шлюбі, а саме 28.03.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Станично-Луганського нотаріального округу Луганської області та зареєстрований в реєстрі за № 264. У відповідності до п. 1 вказаного договору купівлі-продажу, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_2 купив трьохкімнатну квартиру, загальною площею 62,6 кв.м., житловою площею 46,60 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вищенаведеного договору купівлі-продажу на ім`я ОСОБА_2 на квартиру було зроблено технічний паспорт (реєстровий номер 39/736).

При зверненні до суду позивач посилалась на те, що відповідач категорично не визнає за нею права власності на сумісно набуте майно, з приводу чого між ними виникають суперечки та непорозуміння стосовно володіння та користування спільним майном, зокрема вказаною квартирою. Позивач вказує на те, що вона також вносила свій вклад у набуття спільного майна, тому що була працевлаштована та мала постійний дохід у вигляді заробітної плати. Відповідач ні на які домовленості стосовно розподілу сумісного майна не погоджується та обмежив її доступ у володіння та користування квартирою, внаслідок чого позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Згідно змінених позовних вимог (а.с.61-64) позивач просила суд визнати об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя вищевказану квартиру, а також визнати за нею право власності на Ѕ частку даної квартири в порядку поділу майна колишнього подружжя.

Позивач - ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник позивача - адвокат Борисов В.М. у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані і підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Судовим розглядом встановлено, що з 09.08.2003 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого 09.08.2003 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганського обласного управління юстиції (а.с.8).

Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 26.08.2016 року, яке набрало чинності 05.09.2016 року, шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 9-10).

Під час перебування в шлюбі, а саме 28.03.2008 року між ОСОБА_2 , з однієї сторони, і ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з іншої сторони, було укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Луганської області Галкіним С.А. та зареєстровано в реєстрі за № 264 (а.с.5).

Вказаний договір зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 28.03.2008 року, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру правочинів №5686699 від 28.03.2008 року (а.с.6).

Право власності на зазначену квартиру зареєстроване за ОСОБА_2 , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18767230 від 12.05.2008 року (а.с.7).

На підставі вищенаведеного договору купівлі-продажу на ім`я ОСОБА_2 на квартиру було виготовлено технічний паспорт (реєстровий номер 39/736) (а.с.11).

Згідно довідки №320, виданої 30.01.2019 року КП ЖКГ «Жилбудсервіс» за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , 1983 р.н., ОСОБА_2 , 1984 р.н., ОСОБА_4 , 2014 р.н., та ОСОБА_3 , 2005 р.н. (а.с.13).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя регулюється положеннями статті 65 СК України.

Так, статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Так, згідно п. 4.4 договору купівлі-продажу квартири від 28.03.2008 року вказаний договір укладено з витребуванням згоди другого з подружжя покупця, заява якого приєднана до вказаного договору (а.с.5).

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

З огляду на вищевикладене, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, враховуючи те, що вимоги позивача є виправданими, направлені на захист її майнових прав, беручи до уваги те, що відповідач позов визнав, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.

На підставі ст.ст. 362, 365, 368 ЦК України, ст.ст. 60,61, 65, 69, 70 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 11, 12, 13, 81, 206, 211, 223, 247, 258, 263-265, 266, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ квартири, яка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - задовольнити.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру (загальною площею 62,6 кв.м., житловою площею 46,6 кв. м.), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка була придбана за договором купівлі-продажу від 28.03.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Луганської області Галкіним С.А., на ім`я ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі із ОСОБА_1 .

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на Ѕ частку квартири (загальною площею 62,6 кв.м., житловою площею 46,6 кв. м.), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на Ѕ частку квартири (загальною площею 62,6 кв.м., житловою площею 46,6 кв. м.), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення до Луганського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий О. М. Іванова