Ухвала

07 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 759/6022/19

провадження № 61-2590ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану Криловою Оленою Леонідівною , на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 січня 2020 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до

ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовними вимогами до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні мотивовано тим, що 16 листопада 2011 року між

АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір № б/н, відповідно умов до якого відповідач отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту у розмірі 2 000,00 грн на платіжну картку на умовах, визначених Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифів банку, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банку, складає між ним та Банком договір.

Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 17 січня 2019 року у нього перед банком утворилась заборгованість в розмірі 11 939,11 грн, що складається із заборгованості: за кредитом - 1 997,87 грн; по відсоткам за користування кредитом -

2 652,21 грн.; пені та комісії - 6 244,31 грн, штрафи - 500,00 грн (фіксована частина) та 544,72 грн (процентна складова).

Заочним рішенням Святошинського районного суду місті Києва від 09 липня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1 997,87 грн на погашення заборгованості за кредитним договором від 16 листопада

2011 року та 1 921,00 грн судового збору, а всього стягнуто 3 918,87 грн.

В іншій частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк» оскаржило його в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 січня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 липня 2019 року залишено без змін.

03 лютого 2020 року представник акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилова О. Л. звернувся через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та

порушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 січня 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та неустойкою та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги

АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині в повному обсязі. В іншій частині рішення судів попередніх інстанцій не оскаржуються.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга, відноситься до категорії малозначних, оскільки ціна позову становить 11 939,11 грн, тобто суму, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 100 =

210 200, 00 грн).

У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що справа є малозначною, однак підлягає перегляду Верховним Судом згідно підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Оскаржуваними судовими рішеннями проігноровано положення постанов Верховного Суду від 04 грудня

2019 року у справі № 750/6058/17-ц та від 23 грудня 2019 року у справі

№ 572/1169/17 щодо погодження сторонами розміру відсоткової ставки в підписаній відповідачем довідці про умови кредитування. Оскаржувані судові рішення призвели до порушення формування єдиної правозастосовчої практики.

Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Отже, випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскаржені судові рішення прийнято у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану Криловою Оленою Леонідівною , на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 січня 2020 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило